NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Buluni járás

A Buluni járás (oroszul Булунский улус, jakut nyelven Булуҥ улууһа) Oroszország egyik járása Jakutföldön. Székhelye Tyikszi. Népesség 1989-ben 17 257 lakosa volt. 2002-ben 9775 lakosa volt, melyből 3500 orosz (35,81%), 2345 evenk (23,99%), 2271 jakut (23,23%), 663 ukrán (6,78%), 607 even (6,21%), a többi más nemzetiségű. 2010-ben 9046 lakosa volt, melyből 2617 orosz, 2259 evenk, 2123 jakut, 1272 even, 331 ukrán stb. Jegyzetek Források Всероссийская перепись населения 2002 года. Национальный состав населения по регионам России. Демоскоп Weekly. A 2010-es népszámlálás adatai: http://www.gks.ru/free_doc/new_site/perepis2010/croc/perepis_itogi1612.htmArchiválva 2013. március 15-i dátummal a Wayback Machine-ben
Bulunskij ulus

Il Bulunskij ulus è un ulus (distretto) della Repubblica Autonoma della Jacuzia-Sacha, nella Russia siberiana orientale; il capoluogo è l'insediamento di Tiksi. Confina con gli ulus Verchojanskij e Ust'-Janskij ad oriente, Žiganskij ed Ėveno-Bytantajskij a sud, Anabarskij e Olenëkskij ad occidente. Si estende nella sezione settentrionale della Repubblica, in corrispondenza delle foci dei due grandi fiumi Olenëk e Lena, con una lunga linea di costa sul mare di Laptev. Fanno parte dell'ulus l'arcipelago delle isole della Nuova Siberia e le isole del Golfo di Olenëk. Il territorio è prevalentemente pianeggiante e coperto dalla tundra artica. Il capoluogo, e maggiore centro abitato, è l'insediamento di Tiksi; un altro centro urbano di qualche rilevanza è Kjusjur. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Bulunskij ulus Collegamenti esterni (RU) Territorial'noe ustrojstvo Rossii - Respublika Sacha, su terrus.ru. URL consultato il 17 marzo 2009 (archiviato dall'url originale il 19 luglio 2012). (EN) ulus su YakutiaTravel, su yakutiatravel.com. URL consultato il 17 marzo 2009 (archiviato dall'url originale il 21 febbraio 2009). (EN) Mappa dell'ulus (JPG), su yakutiatoday.com.
Ułus bułuński

Ułus bułuński(ros. Булунский улус, jakut. Булуҥ улууһа) – ułus położony na północy Jakucji w Rosji. Geografia Ułus znajduje się na północy Jakucji. Od północy ułus bułuński graniczy z Morzem Łaptiewów. Ułus bułuński obejmuje swoim terytorium Wyspy Nowosyberyjskie. W ułusie znajduje się dziesięć jednostek osadniczych, leżących w obrębie sześciu osiedli wiejskich oraz jednego osiedla miejskiego. Demografia W 2022 roku w ułusie bułuńskim żyły 8543 osoby. Narodowości zamieszkujące ułus w 2002 roku: Gospodarka Podstawą gospodarki ułusu jest hodowla bydła, reniferów i koni, a także futrzarstwo i łowiectwo. Na terenie ułusu znajdują się złoża diamentów, złota, węgla brunatnego, węgla kamiennego, anhydrytu i gipsu. Natura Na terenie ułusu żyją foki, owce, świstaki czarnogłowe i woły piżmowe. Historia Ułus bułuński został utworzony 10 grudnia 1930 roku. Początkowo jego centrum administracyjnym była wieś Kiusiur, jednak w 1957 roku przeniesiono je do Tiksi. Herb ułusu został wybrany i zatwierdzony decyzją Bułuńskiej Rejonowej Rady Deputowanych w 2005 roku, flaga zaś – w 2014 roku Przypisy
Булунски рејон

Булунски рејон или Булунски улус (рус. Булунский район, јакут. Булуҥ улууһа) је један од 34 рејона Републике Јакутије у Руској Федерацији. Налази се на крајњем сјеверу Јакутије и у састав рејона улазе и Новосибирска острва која леже између Лаптевског и Источносибирског мора Рејон заузима површину од 235.100 км². Административни центар рејона је село Тикси Најважнија ријека рејона је Лена, јер цијела делта Лене припада овом рејону, те ријеке Олењок и Омолој. Укупан број становника рејона је 9.366 људи (2010). Становништво чине Руси, Евенки, Јакути, те Украјинци и Евени. Спољашње везе (језик: руски) Булунский улус на сайте Центра СЭПМ Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (12. новембар 2005)
Булунський улус

Булунський улус (якут. Булуҥ улууһа, рос. Булунский улус) — муніципальний район на півночі Республіки Саха (Якутія). Адміністративний центр — смт Тіксі. Утворений 1930 року. Населення Населення району становить 8929 осіб (2013). Адміністративний поділ Район адміністративно поділяється на 7 муніципальних утворень, які об'єднують 10 населених пунктів: міське поселення Тіксі сільське поселення Борогонський наслег сільське поселення Булунський евенкійський національний наслег сільське поселення Биковський евенкійський національний наслег сільське поселення Сіктяхський наслег сільське поселення Тюметинський евенкійський національний наслег сільське поселення Хара-Улахський національний наслег Примітки
Letiště Vladivostok

Letiště Vladivostok (rusky Международный аэропорт "Владивосток", IATA: VVO, ICAO: UHWW) je mezinárodní letiště, které leží v blízkosti města Arťom v Přímořském kraji v Rusku asi 44 km severně od centra města Vladivostok. Dříve bylo známé jako letiště Kněviči, po vesnici Kněviči. Letiště Vladivostok bylo postaveno v roce 1931 poblíž města Arťom a komerční lety začaly v létě 1932. V letech po druhé světové válce byla letadla Po-2 a W-2 široce využívána ve vzduchotechnických pracích, při průzkumu pobřeží ohledně ryb a ve službách geologů a lesních hlídek. Osobní lety na trase Moskva – Vladivostok začaly v roce 1948 s letouny Iljušin Il-12. Současné letiště bylo vytvořeno sloučením dvou letišť Osjornyje Kljutči a Kněviči, která se dříve používala pro vojenské účely. V letech 2005/2006 byl modernizován domácí terminál (nyní terminál B). Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Letiště Vladivostok na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Vladivostok Internationale Lufthavn

Vladivostok Internationale Lufthavn (russisk: Международный аэропорт "Владивосток", tr. Mezjdunarodnyj aeroport "Vladivostok") (IATA: VVO, ICAO: UHWW) er en international lufthavn beliggende i Artjom, Primorskij kraj i Rusland omtrent en times kørsel (44 km) nord for centrum af byen Vladivostok. Lufthavnen var tidligere kendt som "Knevitji Lufthavn", opkaldt efter landsbyen Knevitji. Noter Eksterne henvisninger
Flughafen Wladiwostok

Der Flughafen Wladiwostok (russisch Аэропорт Владивосток, IATA-Code: VVO, ICAO-Code: UHWW) ist der internationale Verkehrsflughafen der russischen Stadt Wladiwostok in der Region Primorje. Er war Hauptsitz der Fluggesellschaft Vladivostok Avia. Der Flughafen liegt 44 km von Wladiwostok entfernt und befindet sich nahe der Stadt Artjom. Geschichte Der heutige Flughafen entstand durch die Zusammenlegung der beiden Flugplätze Osjornyje Kljutschi und Knewitschi, wobei letzterer früher militärisch genutzt wurde. 2005/2006 wurde das Inlandsterminal (heute Terminal B) modernisiert. Bis zum 15. Februar 2008 war die Vladivostok Avia Betreiber des Flughafens, der jetzt eine eigenständige Aktiengesellschaft ist und als Vladivostok International Airport S.A. (VIA) (Internationaler Flughafen Wladiwostok AG) firmt. Ende 2008 wurden 52,2 % der Stimmrechtaktien von der Russischen Regierung an die Betreibergesellschaft des Flughafens Moskau-Scheremetjewo übertragen. Im Rahmen des Ausbaus zum APEC-Gipfels 2012 in Wladiwostok wurde der Flughafen modernisiert und ausgebaut. So wurde im Juni 2011 eine neue Landebahn in Betrieb genommen. Der Flughafen verfügt nun über zwei Parallelbahnen. Im September 2012 wurde das neue Passagierterminal A in Betrieb genommen. Es liegt rund 3,5 km vom heutigen von den beiden älteren Terminals entfernt und hat eine Kapazität von 1360 Passagieren pro Stunde. Im Rahmen dieses Ausbaus wurde auch ein Bahnanschluss errichtet. Dieser wurde am 10. Januar 2013 in Betrieb genommen. Verkehrsanbindung Der Flughafen ist über eine Schnellstraße mit Wladiwostok verbunden. Es existieren mehrere Buslinien unter anderem nach Wladiwostok, Ussurijsk, Nachodka und Artjom. Seit Januar 2013 gibt es eine Schnellbahnanbindung vom neuen Terminal A nach Wladiwostok. Siehe auch Liste der Verkehrsflughäfen Weblinks Website des Flughafens (russisch/englisch) Fußnoten
Aéroport international de Vladivostok

L'aéroport international de Vladivostok Vladimir Arseniev, (en russe Международный аэропорт «Владивосток») (code IATA : VVO • code OACI : UHWW) est un aéroport intérieur et international desservant la ville de Vladivostok, ville et port de Russie, capitale administrative du kraï du Primorié et du district fédéral de l'extrême-orient. La ville est située à proximité de la Chine et de la Corée du Nord et baignée par la mer du Japon. Situation Statistiques Voir la requête brute et les sources sur Wikidata. Compagnies aériennes et destinations Édité le 16/08/2020 Notes et références Voir aussi Site officiel Ressource relative à l'architecture : Structurae Portail de l’aéronautique Portail de la Russie Portail de la Sibérie
Vlagyivosztoki nemzetközi repülőtér

A Vlagyimir Klavgyijevics Arszenyjev Vlagyivosztok nemzetközi repülőtér (IATA: VVO, ICAO: UHWW) oroszul: Международный аэропорт Владивосток имени В.К. Арсеньева Vlagyivosztok városától 44 km-re északra elhelyezkedő nemzetközi repülőtér. Rendszeres járatok indulnak innen Észak- és Dél-Korea, Kína, valamint charterjáratok Japán és Vietnám városai felé. A külföldi járatok mellett napi rendszerességgel mennek gépek Moszkva, Habarovszk, Petropavlovszk-Kamcsatszkij, Juzsno-Szahalinszk, továbbá Szentpétervár, Irkutszk, Novoszibirszk, Jekatyerinburg és más orosz városok reptereire. Két különálló repülőtérből áll. A kisebbik, a Tavi források két futópályát tartalmaz, mindkettő 21 m széles, a hosszabbik 1000 m, ez a helyi járatok fogadására szolgál. A kisebbik futópálya 600 m, ezt a helyi repülőklub és egyéb polgári gépek veszik igénybe. A másik reptér, a Nyugat-Knyevicsi fogadja a nemzetközi járatokat. Szintén két futópályája van, a hosszabb 3500 m/60 m, a másik 2700 m/60 m. Ezeken a következő típusú gépek tudnak leszállni: An–124, Il–62, Il–76, Il–86, Tu–134, Tu–154, Tu–204, Airbus A310, Airbus A320, Boeing 737, Boeing 747, Boeing 757, Boeing 767, Jak–40 és más gépek, beleértve a bármely típusú helikoptereket is. A repülőtér 2019. május 31-étől Vlagyimir Klavgyijevics Arszenyjev geográfus nevét viseli. Forgalom Az utasforgalom az elmúlt években az alábbi módon változott: Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a(z) Владивосток (аэропорт) című orosz Wikipédia-szócikk fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. További információk Hivatalos oldal A repülőtér aktuális időjárása a NOAA/NWS-től Baleset- és repülőesemény-történet az Aviation Safety Network adatbázisában
Luchthaven Vladivostok

De Internationale Luchthaven Vladivostok (Russisch: Международный аэропорт «Владивосток»; Mezjdoenarodni aeroport Vladivostok) is een Russische luchthaven, bij het stadje Artjom, op ongeveer een uur afstand ten noorden van Vladivostok. Het vliegveld bestaat uit twee vliegvelden en twee terminals; een voor regionale vluchten en een voor internationale vluchten. Knevitsji (Кневичи): het internationale vliegveld, geschikt voor grote vliegtuigen. De twee banen zijn respectievelijk 3500 en 2600 meter lang, en 60 meter breed. Beide banen zijn verhard, een met asfalt en een ander met beton. Ozjorne Klotsji (Озёрные ключи): het regionale vliegveld, bestaande uit een baan van 970 en een baan van 600 meter. Beide landingsbanen zijn geasfalteerd.
Aeroporto Internacional de Vladivostoque

Aeroporto Internacional de Vladivostoque (em russo: Международный аэропорт "Владивосток" Mezhdunarodnyi aeroport Vladivostok) (IATA: VVO, ICAO: UHWW) é um aeroporto internacional localizado perto de Artyom, Krai do Litoral, Rússia, a cerca de uma hora de carro (44 km) ao norte do centro da cidade de Vladivostoque. Era anteriormente conhecido como Aeroporto Knevichi, nomeado por conta da vila de Knevichi. Um novo terminal (terminal A) foi construído em 2012, a um custo de 7 bilhões de rublos. A capacidade do novo edifício do terminal é de 3,5 milhões de passageiros/ano. Pista 07R/25L também foi reconstruída e ampliada, para 3.500 metros. Esta nova pista é capaz de acomodar todos os tipos de aeronaves sem quaisquer restrições. Ver também *História da Rússia Referências Ligações externas «Página oficial» Media relacionados com Aeroporto Internacional de Vladivostoque no Wikimedia Commons
Aeroportul Internațional Vladivostok

Aeroportul Internațional Vladivostok (IATA: VVO, ICAO: UHWW) este un aeroport din Ținutul Primorie, Rusia ce deservește zona Vladivostok. Aeroportul a fost tranzitat în 2025 de 3.260.000 de pasageri. A fost numit după Vladimir Arseniev. Situat la o altitudine de 14 m, aeroportul dispune de 1 pistă. Este operat de Vladivostok Air⁠(d). Infrastructură Piste Aeroportul dispune de o singură pistă. Pista are orientarea 06/24. Terminale Note Vezi și
Владивосток (аеропорт)

Міжнародний аеропорт Владивосток (IATA: VVO, ICAO: UHWW) — міжнародний аеропорт, розташований біля міста Артем за 44 км від міста Владивостока, з яким сполучено автомобільним і пасажирським залізничним транспортом до станції «Аеропорт» за 6 км від аеропорту. Аеропорт є хабом для: Аврора S7 Airlines Опис В аеропорту є два пасажирських та один вантажний термінали. Є також два аеродроми: «Кневічі» — для літаків місцевих і дальніх авіаліній. Є дві злітно-посадочні смуги з штучним покриттям: один довжиною 3500 м і шириною 60 м, міцність покриття PCN 44/R/B/X/T (змішана), друга довжиною 2700 м і шириною 60 м, міцність покриття PCN 28 / R / B / X / T. Приймаємі повітряні судна: літаки Ан-124, Іл-62, Іл-76, Іл-86, Ту-134, Ту-154, Ту-204, Airbus A310, Airbus A320, Airbus A330, Боїнг 737, Боїнг 747, Боїнг 757, Боїнг 767, Як-40 тощо, а також вертольоти всіх типів. «Озерні Ключі» — для літаків місцевих авіаліній. Має дві злітно-посадочні смуги з штучним покриттям шириною по 21 м кожна і довжиною 1000 м і 600 м. На середину 2010-х регулярні рейси не виконуються, аеродром використовується місцевими аероклубами. Розширення та модернізація Внутрішній термінал аеропорту зазнав повну реконструкцію у 2005-2006 роках, що зробило його одним з найзручніших і найсучасніших терміналів аеропорту Росії. Оновлений термінал було знову відкрито 19 грудня 2006 року. Новий термінал (термінал А) було побудовано у 2012 році. Кошторисна вартість робіт 7 млрд руб . Ємність цієї нової будівлі терміналу становить 3,5 мільйона пасажирів/рік Злітно - посадкова смуга 07R / 25L також була реконструйована і подовжена, до 3500 метрів. Ця нова злітно - посадкова смуга здатна приймати всі типи повітряних суден без будь - яких обмежень Авіалінії та напрямки, жовтень 2020 Пасажирські Статистика Посилання Vladivostok International Airport Official Website [Архівовано 13 листопада 2018 у Wayback Machine.] Airport information and pictures on the Vladivostok Avia website Airport information on the Vladivostok Avia website Примітки
Де Лонг (острови)

Де Ло̀нг (на руски: острова Де-Лонга) са група от 5 малки острова (Жанета, Хенриета, Бенет, Вилкицки и Жохов) в северната част на Източносибирско море на Северния Ледовит океан, в състава на Якутия, Русия. Обща площ около 228 km2. Максимална височина 426 m (на остров Бенет). Изградени са основно от базалти и пясъчници. Около половината от площта им е заета от ледена покривка. Островите Де Лонг са наименувани в чест на своя откривател (през 1881 г.) американският полярен изследовател Джордж Вашингтон де Лонг, чиято експедиция завършва трагично. Той открива три от петте острова: Жанета (16 май 1881 г.), Хенриета (24 май) и Бенет (27 юли). Останалите два острова Вилкицки и Жохов са открити от руския хидрограф и полярен изследовател Борис Вилкицки съответно на 20 август 1913 г. и 27 август 1914 г.. Източници
Illes De Long

Les illes De Long (rus: Острова́ Де-Ло́нга, Ostrovà De-Longa, iacut: Де Лоҥ арыылара, De Loŋ arıılara) són un arxipèlag deshabitat, sovint inclòs com a part de les illes de Nova Sibèria, al nord-est de Nova Sibèria. Administrativament pertany a Sakhà, Federació Russa. Geografia Aquest arxipèlag està format per les illes Jeannette, Henrietta, Bennett, Vilkitski i Jokhov. Aquestes cinc illes tenen una superfície total de 228 km². L'illa de Bennett és la més gran de totes i també té el punt més alt de l'arxipèlag, amb 426 msnm. Per la seva situació, es troben parcialment cobertes per glaceres. El 1996 les glaceres suposaven un total de 80,6 km². Història Les illes Jeannette, Henrietta i Bennett van ser descobertes el 1881 per la malaguanyada expedició Jeannette, que porta el nom del vaixell USS Jeannette i fou comandada pel tinent comandant de la Marina dels Estats Units George W. De Long. L'agost de 1901, durant l'expedició polar russa de 1900-1902, el vaixell rus àrtic Zaria va dirigir-se a través del mar dels Làptev, a la recerca de la llegendària terra de Sànnikov, però aviat va quedar bloquejat pel gel marí a les illes de Nova Sibèria. El 1902 continuaren els intents d'arribar a la terra de Sànnikov, considerada situada més enllà de les illes De Long. La tardor d'aquell any van desaparèixer per sempre el Baró Eduard von Toll, líder de l'expedició i tres companys més. L'illa de Vilkitski i l'illa de Jokhov foren descobertes per Borís Vilkitski durant l'Expedició Hidrogràfica de l'oceà Àrtic de l'Imperi Rus de 1914-1915, a bord del Vaigatx. Entre 1937 i 1939 Henrietta va acollir una estació de recerca. Reclamacions territorials Hi ha estatunidencs que reclamen la propietat dels Estats Units de les illes Jeannette, Henrietta i Bennet del grup de les illes De Long. Aquesta afirmació no està recolzada pel govern dels Estats Units. Després del seu descobriment el 1881, De Long va reclamar aquestes illes per als Estats Units i va informar al Departament de Marina dels Estats Units que havia desembarcat a l'illa Henrietta i n'havia pres possessió. El 1916 l'ambaixador rus a Londres va emetre un avís oficial segons el qual el govern imperial considerava Henrietta, juntament amb altres illes àrtiques, parts integrants de l'Imperi Rus. Aquesta reivindicació territorial fou mantinguda posteriorment per la Unió Soviètica. Una resolució del Senat d'Alaska el 1988 va donar suport a una reclamació estatunidenca de les illes, però el 1994 el Tribunal Suprem de l'Estat d'Alaska va dictaminar que l'illa de Bennett, juntament amb diverses altres illes, no formaven part d'Alaska. El Departament d'Estat dels Estats Units ha afirmat que mai han reclamat cap de les illes i que els Estats Units les reconeixen com a territori rus. Galeria Referències
De-Long-Inseln

Die De-Long-Inseln (russisch Острова Де-Лонга Ostrowa De-Longa, jakutisch Де Лоҥ арыылара De Long aryylara) sind ein Archipel im Nordpolarmeer. Geographisch werden sie als Teil der Neusibirischen Inseln betrachtet, administrativ gehören sie zur russischen Republik Sacha (Jakutien). Die unbewohnten Inseln wurden im Zuge einer Expedition des US-amerikanischen Polarforschers George W. DeLong Ende des 19. Jahrhunderts entdeckt. Sie bestehen aus fünf Hauptinseln, namentlich der Bennett-Insel (Остров Беннетта), der Henrietta-Insel (Остров Генриетты), der Jeannette-Insel (Остров Жаннетты) sowie den beiden erst 1913 und 1914 während der „Hydrografischen Expedition des Arktischen Ozeans“ unter der Leitung von Boris Wilkizki entdeckten Inseln Wilkizki-Insel (Остров Вилькицкого) und Schochow-Insel (Остров Жохова). Die Inseln liegen alle um den 77. nördlichen Breitengrad und den 155. östlichen Längengrad. Die Bennett-, die Henrietta- und die Jeannette-Insel sind teilweise vergletschert. Die Fläche der Inseln beträgt in der Summe 243 km², die der Gletscher 80,6 km². Das Eisvolumen der 15 Gletscher beträgt 11 km³. Weblinks Einzelnachweise
Îles De Long

Les îles De Long (en russe : Острова Де-Лонга) sont un archipel russe de la mer de Sibérie orientale (océan Arctique) qui fait partie des îles de Nouvelle-Sibérie. Géographie Les îles De Long (228 km2) sont composées de : l'île Jeannette (о́стров Жанне́тты) ; l'île Henriette (о́стров Генрие́тты) ; l'île Bennett (о́стров Бе́ннетта) ; l'île Vilkitski (о́стров Вильки́цкого) ; l'île Jokhov (о́стров Жо́хова). Histoire L'île Jeannette, l'île Henriette et l'île Bennett ont été découvertes en 1881 par l'expédition Jeannette, nommée d'après l'USS Jeannette et commandée par le lieutenant-commandant George Washington De Long, lequel donne son nom à l'archipel. Administration L'archipel fait partie de l'oulous de Bouloun (en), en République autonome de Sakha, dans le district fédéral extrême-oriental. Liens externes Portail de la Sibérie Portail des îles Portail de l’Arctique
Isole De Long

Le isole De Long (russo Острова Де-Лонга) sono un gruppo di isole che fanno parte dell'arcipelago delle isole della Nuova Siberia. Sono situate nel mare della Siberia Orientale a nord-est dell'isola di Novaja Sibir'. Sono disabitate. Amministrativamente fanno parte del Bulunskij ulus del territorio della Repubblica autonoma russa della Sacha-Jacuzia, nel Circondario federale dell'Estremo Oriente, (Siberia orientale). Geografia La superficie totale delle isole è di 228 km², l'altitudine massima che raggiungono è 426 m. Con i suoi 75 km², Bennett è la più grande. Si trovano attorno al 77º parallelo nord e sono parzialmente coperte dal ghiaccio. Il gruppo di isole è composto da: Isola Jeannette (in russo Остров Жаннетты, ostrov Žannetty) Isola di Henrietta (Остров Генриетты, ostrov Genrietty) Isola di Bennett (Остров Беннетта, ostrov Bennetta) Isola di Vil'kickij (Остров Вилькицкого, ostrov Vil'kickogo) Isola di Žochov (Остров Жохова, ostrov Žochova) Storia Jeannette, Henrietta, e Bennett sono state scoperte nel 1881 dalla sfortunata spedizione con il vascello USS Jeannette, comandato da George W. DeLong. L'isola di Vil'kickij e Žohov sono state scoperte da Boris Andreevič Vil'kickij durante la spedizione idrografica della Marina imperiale russa nel Mar Glaciale Artico rispettivamente nel 1913 e nel 1914. Si trovano un po' più a sud (intorno al 76° N), e sono meno ghiacciate. Note Voci correlate Isole russe dell'Artico Isole della Nuova Siberia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Isole De Long Collegamenti esterni OSTROVA DE-LONGA ('De Long Islands'), su spri.cam.ac.uk.
De Longeilanden

De De Longeilanden (Russisch: Острова Де-Лонга; Ostrova De-Longa) zijn een eilandengroep in de Noordelijke IJszee, die onderdeel uitmaken van de Nieuw-Siberische Eilanden. Administratief gezien behoren ze tot de Russische republiek Jakoetië. De onbewoonde eilanden werden eind 19e eeuw ontdekt door de Amerikaanse poolonderzoeker George Washington De Long. De De Longeilanden bestaan uit Bennett, Henrietta, Jeannette, Vilkitski en Zjochoveiland. Ze zijn het grootste deel van het jaar met ijs bedekt. Het gebied heeft een oppervlakte van 228 km².
Wyspy De Longa

Wyspy De Longa – rozproszona grupa wysp na Morzu Wschodniosyberyjskim, we wschodniej części dużego archipelagu Wysp Nowosyberyjskich. Administracyjnie są zaliczane do Jakucji. Wyspy zajmują powierzchnię 243,8 km². Dwie z nich, wyspy Jeannette (о. Жанне́тты) i Henrietty (о. Генрие́тты) odkrył amerykański badacz Arktyki George De Long w trakcie swej tragicznie zakończonej wyprawy przez Morze Beringa. Wyspy archipelagu De Longa (podstawowe dane): Wyspa Bennetta - pow. 150 km²; dł. 29 km; szer. 14 km; najwyższe wzniesienie: Mount De Longa 426 m n.p.m. Wyspa Żochowa - pow. 77 km²; dł. 10,8 km; szer. 8,7 km; 123 m n.p.m. Wyspa Henrietty - pow. 12 km²; dł. 4,0 km; szer. 4,0 km; 312 m n.p.m. Wyspa Jeannette - pow. 3,3 km²; dł. 3,0 km; szer. 1,3 km; 351 m n.p.m. Wyspa Wilkickiego - pow. 1,5 km²; dł. 2,0 km; szer. 1,0 km; 70 m n.p.m.
Острова Де-Лонга

Острова́ Де-Ло́нга (якут. Де Лоҥ арыылара) — группа островов в Восточно-Сибирском море, в составе архипелага Новосибирских островов. Находятся к северо-востоку от острова Новая Сибирь. Включает острова: Жаннетты, Генриетты, Беннетта, Вилькицкого, Жохова. Общая площадь составляет 228 км². Высота — до 426 м (о. Беннетта). Острова Жаннетты, Генриетты и Беннетта открыты в 1879—1881 гг. экспедицией Джорджа Делонга на яхте «Жаннетта». Острова посещались также экспедициями Толля в 1902 году и Колчака в 1903 году. Другие два острова открыты гидрографической экспедицией Вилькицкого на судах «Вайгач» и «Таймыр» в 1914 году. См. также Залив Де-Лонга Горы Де-Лонга Примечания