NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kozyrevsk Airport

Kozyrevsk Airport (ICAO: UHPO) was an airport in Russia located 3 km northeast of Kozyrevsk. It is a minor paved airfield with a spartan, neglected appearance. The airport was closed in 1995 by the Russian Ministry of Transport for reasons of lower flight volumes and growing maintenance costs. Overhead imagery from Google Earth show vegetation intrusion in the former runway area beginning (no later than) 2005, and far progressed by 2016. See also List of airports in Russia References RussianAirFields.com
Luchthaven Kozyrjovsk

Luchthaven Kozyrjovsk (Russisch: Аэропорт Козырёвск) was een kleine luchthaven in Rusland, gelegen aan de oostelijke oever van de rivier Kamtsjatka op 3 kilometer ten noordoosten van het dorp Kozyrjovsk in de kraj Kamtsjatka. De luchthaven was actief in de Sovjettijd, maar werd in 1995 samen met een aantal andere luchthavens in Kamtsjatka gesloten door het ministerie van Transport in verband met hogere onderhoudskosten, verminderde vluchten en het streven naar kostenbesparingen. De landingsstrook is in slechte staat.
Козиревськ (аеропорт)

Козиревськ (ICAO: UHPO) — місцевий аеропорт, розташований за 3 км на північний схід від смт. Козиревськ у Камчатському краї. У 1995 році Міністерство транспорту Росії закрило аеропорт через нерентабельність. Джерела Авиасправочник Aviapages.ru(рос.)
Parc naturel du Klioutchevskoï

Le parc naturel du Klioutchevskoï (en russe : природный парк «Ключевской», prirodny park Klioutchevskoï), est un parc naturel de Russie situé dans le Kamtchatka. Il regroupe plusieurs volcans du groupe volcanique du Klioutchevskoï dont le Klioutchevskoï. Avec cinq autres aires protégées de la péninsule, il fait partie du site du patrimoine mondial des Volcans du Kamtchatka. Références Voir aussi Articles connexes Groupe volcanique du Klioutchevskoï Volcans du Kamtchatka Liens externes Ressource relative à l'architecture : Liste du patrimoine mondial Portail du kraï du Kamtchatka Portail de la conservation de la nature
Ключевской (природный парк)

Природный парк «Ключевской» — особо охраняемая природная территория на Камчатке. Природный парк был образован 14 декабря 1999 года. Располагается между долиной реки Камчатки и Восточным хребтом в центральной части Камчатского полуострова. Площадь — 372 600,76 га. В парке находятся 13 вулканов и 47 ледников. Климат На территории природного парка в целом континентальный климат, но выделяются районы с субокеаническим и субконтинентальным климатом. Самые тёплые месяцы в году — июль и август, самый холодный — февраль. Флора и фауна На территории природного парка произрастает 420 видов сосудистых растений. Распространены рододендроны камчатский и золотистый, арктоус альпийский, кассиопея плауновидная, гарримонелла Стеллера, багульник стелющийся, одноцветка крупноцветковая, филлодоце алеутская. В парке большое количество грибов и ягод: жимолость, княженика, голубика, брусника, грибы белые, подосиновики и подберёзовики. Древесные виды включают лиственницу, ель, каменную берёзу, кедровый стланик и др. Здесь обитают снежный баран, лось, росомаха, рысь, бурый медведь, заяц. В парке гнездятся дикие утки, гуси, куропатки, каменные глухари, лебеди, белоплечие орланы. Примечания
Котелни

Котѐлни (на руски: Коте́льный) е остров на Русия в море Лаптеви от Северния ледовит океан. Административно принадлежи към район Булунски улус в Якутия. Използване От 1933 до 1993 г. на острова се намира база, използвана за проучвания и военни цели. След 30-годишно прекъсване започва повторно използване на военната база на острова от Русия през 2013 г. Има за цел опазването на офшорните залежи на нефт и природен газ и подпомагане на контрола над Северния морски път. В море Лаптеви не се разработват залежи от петрол и газ, а Северният морски път се ползва рядко. Базата се използва от Военноморските сили на Русия, представители на руското Министерство на извънредните ситуации, метеоролози и изследователи на климата. В състава на военноморските сили са включени ядреният линеен крайцер „Петър Велики“, няколко танкера, 3 ядрени ледоразбивача. Летището в Котелни ще бъде пригодено за вертолети и самолети от типа Ан-12, Ан-24, Ан-72 и Ил-76. Описание Той е най-големият от групата острови Анжу в архипелага Новосибирски острови с площ 11 665 km². Най-високата му точка е връх Малакатин-Тас с височина 374 метра. Островът е изграден от варовици и шисти. Релефът му е хълмист. До началото на ХІХ в. Котелни е отделен от лежащия на изток от него остров Фадеевски, но в резултат от неотектонско издигане се съединява с него чрез т.нар. Земя Бунге и тясната коса Анжу, като по този начин остров Фадеевски се превръща в полуостров на Котелни. Намира се в зоната на арктическта пустиня с рядка тревисто-храстова растителност сред каменисти участъци. Климат Остров Котелни има арктически климат. Температурите рядко достигат над 0°С за кратко през летните месеци. Топографска карта S-53,54, М 1:1 000 000 Източници
Kotelni

Kotelni (rus: о́стров Коте́льный, óstrov Kotelni; iacut: Олгуйдаах арыы, Olguydaax arıı, o també Солуурдаах арыы) és l'illa principal de les Anjou (o Anjú), un subgrup de l'arxipèlag rus de Nova Sibèria, a l'Àrtida situat entre el mar dels Làptev i el mar de la Sibèria Oriental a Rússia. Kotelni forma un continu territorial amb l'illa Faddéievski (óstrov Фадде́евский, óstrov Faddéievski) a través de l'anomenada Terra de Bunge (земля́ Бу́нге, Zemlià Bungue). Amb una superfície total de 23.165 km², el continu geogràfic és una de les 50 illes més grans del món. Aquest territori té un clima àrtic extremadament fred. El mar que envolta el conjunt està glaçat gairebé deu mesos l'any i les illes queden cobertes de neu la major part de l'any. Àdhuc a l'estiu la fredor del mar no deixa pujar gaire la temperatura. Tot i això, amb el canvia climàtic, l'estiu el mar es descongela i els russos estudian reobrir obrir-hi un port i un aerodrom militar, per servir aquesta ruta comercial que podria ser una alternativa més curta que el canal de Suez. L'illa de Kotelni té 11.665 km² de superfície i és rocosa i aturonada. Assoleix la màxima altitud al Malakatin-Tas (374 m), la muntanya més alta de l'arxipèlag de Nova Sibèria, és regat pel Txukótxia, el riu més gran del conjunt. El cap Anisi n'és l'extrem més septentrional i constitueix un punt de referència geogràfic important, car marca l'extrem nord-oriental del mar dels Làptev. Kotelni té més varietat i abundància de vegetació que la resta del conjunt. El 1993 Rússia va abandonar la base militar però el 2013 hi va tornar militarment i va enviar-hi vaixells militar per a consolidar els interessos militars i econòmics, com que es suposa que hi ha jaciments interessants de primeres matèries, en el marc d'un program neoimperial. S'hi va construir una nova base militar «Trèvol del Nord». Administració És una zona pràcticament deshabitada que només rep visites ocasionals. Fou descoberta per l'industrial rus Ivan Liàkhov el 1773, que hi cercava ivori de mamuts i que pretenia que l'illa era feta d'ivori. Administrativament el conjunt format per Kotelni, la Terra de Bunge i Faddèievski s'inclou dins la república de Sakhà (l'ex-Iakútia) de la Federació Russa. Referències
Isola Kotel'nyj

Kotel'nyj (in cirillico Остров Котельный) è un'isola del gruppo delle Anžu nell'arcipelago della Nuova Siberia, tra il mare di Laptev e quello della Siberia Orientale. Politicamente, fa parte della repubblica autonoma di Sacha-Jakuzia, in Russia. Geografia È formata da tre zone che in passato sono state considerate separatamente: l'isola Kotel'nyj propriamente detta, di circa 11.700 km², la Terra di Bunge (Земля Бунге), di 6.200 km², e l'isola Faddeevskij (Остров Фаддеевский), di 5.300 km². In totale, la sua superficie è di 23.165 km²: si tratta della 47ª isola più grande del mondo. Nell'isola scorrono 130 fiumi con una lunghezza superiore ai 10 km, il maggiore dei quali è il Balyktach (205 km). A ovest, separata dallo stretto di Zarja, si trova l'isola di Bel'kov. L'isola ha un clima polare, contraddistinto da inverni estremamente freddi che si prolungano per quasi tutto l'anno (la temperatura media è di -30 °C in gennaio e febbraio) ed estati brevissime e fredde (media termica di 2 °C in luglio), con 130–150 mm annui di precipitazioni quasi tutte in forma nevosa. Clima Isole adiacenti All'estremità settentrionale della Terra di Bunge, nel mare della Siberia Orientale: Isola di Železnjakov (остров Железнякова), 76°04′47.99″N 141°02′23.04″E76°04′47.99″N, 141°02′23.04″E, nel golfo di Dragocennaja (губа Драгоценная), ha una lunghezza di circa 4 km; a sud ovest dell'isola ci sono vari isolotti. L'isola porta il nome del timoniere Vasilij Aleksandrovič Železnikov (Василий Александрович Железников 1877-1960), che prese parte alla spedizione polare russa del 1900-1902 del barone Eduard von Toll; è stata scoperta e così chiamata nell'aprile del 1902 da Fëdor Andreevič Matisen. Isola Matar (остров Матар), a sud-est dell'isola di Železnjakov, nel golfo di Dragocennaja 76°04′09.92″N 141°16′18.55″E76°04′09.92″N, 141°16′18.55″E; altri isolotti senza nome verso sud-est. Le isole sono piatte e circondate da banchi di sabbia. Trasporti L'aeroporto Temp dell'isola Kotel'nyj è un aeroporto militare e la base VVS in fase di ricostruzione con la riapertura prevista entro il 2018. Curiosità Nel 1805 Jakov Sannikov ne tracciò una mappa dopo averla esplorata. Sannikov riteneva che, oltre l'isola Kotel'nyj, ci fosse una vasta terra inesplorata. Quest'isola o arcipelago ipotizzato fu riconosciuto come Terra di Sannikov, e infine si rivelò inesistente. Uno stretto tra le isole di Malyj Ljachovskij e di Kotel'nyj porta il nome di Sannikov. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su isola Kotel'nyj Collegamenti esterni (EN) Dati climatici, su worldclimate.com. (RU) Grande enciclopedia sovietica, su bse.sci-lib.com.
Kotielnyj

Kotielnyj (ros. Остров Котельный) – największa z Wysp Nowosyberyjskich w rosyjskiej Arktyce. Należy do grupy Wysp Anjou. Chociaż na dawniejszych mapach wyspy Kotielnyj i Fadiejewa (ros. О. Фаддеевский) są zaznaczone jako oddzielne, na skutek długotrwałego procesu nanoszenia piasku przez prądy morskie połączyły się one w jedną pod względem geograficznym wyspę, należącą do 50 największych pod względem powierzchni na świecie. Łączy je nisko położona Ziemia Bunge'a (ros. Земля Бунге). Ukształtowanie Wyspa Kotielnyj jest skalista i górzysta, wzniesienia sięgają 374 m n.p.m. (najwyższy szczyt – Małakatyn-Tas). Półwysep Fadiejewa zbudowany jest głównie z gliny i piasku, jego wysokość nie przekracza 65 m n.p.m. Jego nazwa pochodzi od nazwiska handlarza futrami Fadiejewa, który jako pierwszy go zamieszkiwał. Wysokość Ziemi Bunge’a nie przekracza 8 m n.p.m. i bywa ona zatapiana. Nazwę zawdzięcza niemieckiemu zoologowi i odkrywcy Alexandrowi Bunge. Powierzchnia „Wielka Encyklopedia Radziecka” podaje następujące powierzchnie poszczególnych wysp: Historia Wyspa Kotielnyj została odkryta jako pierwsza z całego archipelagu Wysp Nowosyberyjskich. Miało to miejsce w latach 1773–1774 podczas wyprawy Iwana Lachowa w poszukiwaniu kłów mamutów. Nazwa została nadana ze względu na miedziany kociołek nieznanego pochodzenia odnaleziony na wyspie. W czasach sowieckich na wyspie wybudowano posterunek obserwacyjny oraz stację radarową, a także lądowisko. Zostały one opuszczone około 1996 roku. W 2012 rozpoczęto prace mające przekształcić dawny posterunek w dużą bazę wojskową, w ramach wzmacniania rosyjskiej obecności militarnej w Arktyce. Przypisy
Ilha Kotelny

A Ilha Kotelny (em russo: остров Котельный, óstrov Kotelni) é a ilha principal do arquipélago russo das ilhas da Nova Sibéria, no Oceano Ártico. No arquipélago faz parte do grupo das Ilhas Anzhu situadas a norte das costas da Sibéria Oriental entre o mar de Laptev e o mar da Sibéria Oriental, a norte do estreito de Sannikov. No plano administrativo está incluída na República de Sakha (Iacútia). Kotelny, com 11665 km², está ligada à vizinha ilha Faddeievski (em russo: остров Фаддеевский), de 5300 km², por uma ponte de areia que foi formada ao longo dos séculos pretéritos: a Terra de Bunge (em russo: земля́ Бу́нге), com 6100 km². O conjunto com 23200 km² faz parte das 50 maiores ilhas da Terra. A Terra Bunge é pouco elevada (8 m de altitude máxima) e fica periodicamente submersa. O ponto mais alto da ilha é o monte Malakatyn-Tas (374 m). A ilha tem clima polar. A estação meteorológica da costa noroeste da ilha marca uma temperatura anual média de -14,3 °C, sendo o mês mais quente Julho, com 2,5 °C, e o mais frio Janeiro com -29,8 °C. A precipitação média é de 131 mm repartidos ao longo do ano, com um ligeiro máximo em Julho e Agosto. A superfície está coberta de gelo ou tundra. Há populações de raposa-do-ártico. Encontraram-se em Kotelny esqueletos de mamute. A ilha foi descoberta no século XVIII por Ivan Liachov, mercador russo que procurava ossos e dentes de mamute. A vizinha ilha Faddeev foi descoberta por Iakov Sannikov em 1805, que na companhia de Matvei Gedenstrom explorou e cartografou as ilhas em 1808-1810. Referências
Kotelni

Kotelni (rusko Котельный, latinizirano: Kotel'nyj) je otok v Arktičnem oceanu, največji otok Novosibirskega otočja na severovzhodu Rusije, ki upravno spada pod republiko Jakutijo. S površino 23.165 km² je 48. največji otok na svetu. Geografija Kotelni je sestavljen iz treh delov, ki so jih v 18. stoletju obravnavali kot ločene otoke: Kotelni v ožjem pomenu na zahodu in Fadejevski na zahodu, med njima pa leži Bungejeva dežela, nizka peščena ravnica, ki jo občasno prekrije morje. Vsi novosibirski otoki so nizki, s planotami in nizkimi hribovji, ki dosegajo nekaj sto metrov nadmorske višine; najvišja točka Kotelnega je Malakatin-Tas pri 374 m n. v. Obala je razčlenjena z globokimi zalivi. Zaradi lege na skrajnem severu je podnebje ostro, površje je zato golo, permafrost, pokrit s kamnitim drobirjem, ki ga raznaša veter. Kljub temu v tundri uspeva več deset vrst lišajev in višjih rastlin ter sezonsko celo populacije sesalcev, kot sta arktični leming in severni jelen. Zgodovina Otoke severno od izliva reke Jane so prvič ugledali v 18. stoletju, prvi je na Kotelni stopil trgovec Ivan Ljahov leta 1773. V naslednjih desetletjih je bilo območje podrobneje raziskano, v letih 1933–1935 pa je bila ob severozahodni obali postavljena še stalna polarna postaja. Postaja, ki je bila kasneje razširjena z vojaškim oporiščem, je delovala do razpada Sovjetske zveze leta 1993. Rusi so znova vzpostavili stalno oporišče na zahodu Kotelnega leta 2013 in pričeli z obnovo letalskega oporišča Temp, ki bi po načrtih lahko sprejelo tudi letala velikosti Iljušina Il-76 za oskrbovanje. Aktivnost s kitajsko podporo je del širše ruske strategije nadzora in izkoriščanja arktičnih območij, kjer naj bi bila bogata nahajališča fosilnih goriv in drugih virov, zaradi segrevanja podnebja pa postaja vedno zanimivejša tudi severna pomorska pot med Evropo in Azijo, sicer še vedno odvisna od ledolomilcev. Leta 2016 so se v novo oporišče, poimenovano Severna detelja, vselili pripadniki Severne flote in vzpostavili radarski nadzor ter zračno obrambo. Sklici Zunanje povezave Predstavnosti o temi Kotelni v Wikimedijini zbirki
Kotelnyjön

Kotelnyjön (ryska: остров Котельный, ostrov Kotelnyj; även kallad "Kittelön") är huvudön i ögruppen Anzjus öar i Norra ishavet och tillhör Ryssland. Geografi Kotelnyjön ligger ca 4.500 km nordöst om Moskva utanför Sibiriens nordöstra kust mellan Laptevhavet i väst och Östsibiriska havet i öst. Den obebodda ön är av vulkaniskt ursprung och har en areal om cirka 11.665 km². Den högsta höjden är berget Malakatyn-Tas, cirka 374 m ö.h. Den lilla Tjukotjafloden rinner västerut igenom öns steniga och bergiga landskap mot Laptevhavet. Den nordligaste punkten är Anisijudden som också är Laptevhavets nordvästligaste punkt. Kotelnyjön förbinds genom sandbanken Bungeland med grannön Faddejevskijön. Förvaltningsmässigt ingår ögruppen i den ryska delrepubliken Sacha. Historia Kotelnyjön upptäcktes kring 1773 av ryske köpmannen Ivan Ljachov under dennes upptäcktsresa i området. 1809 till 1811 genomförde även Mathias Hedenström en forskningsresa i området. Hela Anzjus öar namngavs efter ryske sjöofficeren Pjotr Anzju (Peter Anjou) som under en forskningsexpedition åren 1820 till 1823 genom den östra delen av sibiriska ishavskusten under Ferdinand von Wrangel gjorde den första kartan över öarna. Åren 1885 till 1886 och 1893 samt 1900-1902 genomförde balttyske upptäcktsresande Eduard Toll och Alexander Bunge i rysk tjänst en forskningsresa till området. Källor Externa länkar Om Kotelnyön Bild över Kotelnyön [4] - ur Nordisk familjebok från Projekt Runeberg
Котельний острів

Коте́льний о́стрів (рос. Котельный остров, якут. Олгуйдаах арыы) — великий острів у морі Лаптєвих, є частиною островів Анжу в складі Новосибірських островів. Територіально відноситься до Республіки Саха, Росія. Площа острова становить 11665 км². Через неотектонічні процеси відбулося підняття морського дна в районі сучасної Землі Бунге, і в результаті, разом з Фаддеєвським островом, утворився один великий масив суходолу площею 23165 км². Вони сполучені між собою, і відокремлюються тільки долинами річок, які раніше були протоками. Навесні, коли льоди в океані тануть і рівень води піднімається, ці острови стають окремими частинами. Острів має широку овальну форму. Крайні точки: північна — мис Анисій, південна — мис Ведмежий, західна — мис Рожевий (Вальтера). Вкритий густою річковою мережею, найбільші річки — Баликтах, Решетнікова та Дорогоцінна. На заході та сході поширені болота. Озер небагато і зосереджені вони в основному на межі острова із Землею Бунге. Острів складений вапняками та сланцями. Лежить в зоні арктичних пустель. Поширена рідка трав'янисто-чагарникова рослинність на кам'янистих розсипах та полігональних ґрунтах. Велика територія вкрита льодовиками. Серед тварин поширений песець. На острові часто знаходять залишки вимерлих тварин (мамонта та ін.). Відкритий російським промисловцем Іваном Ляховим в 1773 році. З 1933 року тут діє полярна станція «Протока Санникова». Військова база У вересні 2013 року на острові почалося відновлення військової бази, яка була покинута після розпаду Радянського Союзу. Відновлення бази на Новосибірських островах є частиною масштабної програми Міноборони Росії по відновленню постійної військової присутності Росії в Арктиці. на острові Котельний вирішено побудувати стаціонарний причал для прийому барж і суден середнього класу, по типу причалу на острові Нова Земля, а також використовувати в якості базового пункту доставки матеріальних засобів на острів Котельний порт Тіксі, що забезпечить можливість завезення запасів, в тому числі зимівельних, протягом трьох місяців. Відповідно до заяви першого заступника міністра оборони Росії генерала армії Аркадія Бахіна, угруповання кораблів Північного флоту Росії розпочало виконання основних заходів на Новосибірських островах. Він також повідомив, що на Новосибірських островах буде відновлений і вдосконалений аеродром полярної станції Темп. Він зможе приймати літаки Ан-26, Ан-72 та Ан-74. Надалі злітно-посадкова смуга буде розширена і подовжена, щоб аеродром «Темп» зміг приймати важкі літаки Ан-22 та Іл-76, а в перспективі використовувати його для дій стратегічної авіації. Див. також Список географічних об'єктів Котельного острова Примітки
Охотск

Охо́тск (руски: Охотск) е селище от градски тип в Хабаровски край, Русия. Разположен е на устието на река Охота, на брега на Охотско море. Населението на селището към 2016 г. е 3576 души. История Основано през 1647 г., това е едно от първите селища в руския Далечен изток. Било е главната руска военноморска база на Тихия океан от 1650 до 1860 г. Статут на селище от градски тип получава през 1949 г. Икономика Главно място в промишлеността на Охотск заема риболова и преработката на риба. В града работи и компания за откриване и добив на златни и сребърни находища. Източници
Okhotsk

Okhotsk (en rus:Охо́тск) és un assentament de tipus urbà de Rússia i centre administratiu del districte d'Okhotsk al krai de Khabarovsk està en la desembocadura del riu Okhota al Mar d'Okhotsk. El 2010 tenia 4.217 habitants. Va ser el primer assentament rus a l'Extrem Orient Rus i a la costa de l'oceà Pacfic. Va ser fundat l'any 1643. pels cosacs dirigits per Semion Xelkóvnikov. El fort de Kossoi ostrojok va ser construït l'any 1649. L'explorador Vitus Bering, va sortir d'Okotsk en les seves expedicions a Kamtxatka quan va descobrir l'Estret de Bering i Alaska. Aleshores el governador de la ciutat era el jueu portuguès Anton de Vieira. El creixement de Petropàvlovsk-Kamtxatski va desplaçar Okhotsk de la posició principal en el comerç a principi del segle xix però va continuar tenint importància militar en la navegació. El 1840, es van començar els treballs per construir un millor port a Aian. Okhotsk va ser un lloc de llançament de coets entre 1981 i 2005. Referències
Okhotsk

Okhotsk (russisk: Охо́тск, tr. Okhótsk) er en bymæssig bebyggelse med 3.138(2025) indbyggere ved mundingen af floden Okhota ved det Okhotske Hav i Khabarovsk kraj i Den Russiske Føderation. Historie Okhotsk var den første russiske bosættelse ved Stillehavskysten, og blev grundlagt som en overvintringslejr i 1643 af kosakker under Semjon Sjelkovnikov. Fortet Kosoi Ostrozjok blev opført i 1649. I 1714 sendte Peter den Store et hold bestående af skibsbyggere til Okhotsk for at muliggøre en hurtige fragt af pelsværk fra Kamtjatka. I 1718 byggede Kozma Sokolov det først fartøj i Okhotsk, og tog af sted på en rejse til Kamtjatka. Denne rute blev så populær blandt russiske søfarende, at Okhotsk inden 1731 var veletableret som den vigtigste russiske havneby ved Stillehavet. Byen Petropavlovsk-Kamtjatskij overtog Okhotsks ledende kommercielle stilling i begyndelsen af 1800-tallet, men byen var fortsat af betydning som base for den sibirske militære flåde, en forløber for Ruslands Stillehavsflåde. I 1812 blev byen flyttet til et nyt sted på den anden side af Okhotafloden. Byens betydning og befolkning blev kraftig reduceret efter Sovjetunionens opløsning. Referencer Eksterne henvisninger
Ojotsk

Ojotsk (en ruso: Охотск) es un asentamiento de tipo urbano en Rusia, centro administrativo y fabril del raión de Ojotsk en el krai de Jabárovsk. Está situado en la desembocadura del río Ojota en el mar de Ojotsk. Historia Ojotsk fue la primera ciudad y uno de los más antiguos asentamientos rusos en el Extremo Oriente ruso. En 1647 los cosacos fundaron un asentamiento (зимовье), y en 1649 construyeron una fortaleza (острог). En 1716 Kuzmá Sokolov construyó en Ojotsk el primer barco, llegando por mar a Kamchatka, así Ojotsk se convirtió en un puerto. Esta ruta llegó a ser popular entre navegantes rusos. Una ciudad permanente y el puerto fueron fundados por António Manuel de Vieira (en ruso: Антон Мануилович Девиер, Antón Manuílovich Devier) en 1731. Fue junto con Ayán, uno de los últimos reductos del ejército Blanco en la guerra civil rusa. Siendo ocupada por el ejército Rojo en junio de 1923.​ Durante la época soviética se desarrollaron las infraestructuras e instalaciones portuarias, se fundó una empresa para el tratamiento de pescado y un astillero de reparación de buques, que funcionaron hasta finales de la década de 1980. Luego disminuyó la producción en Ojotsk. La empresa para el tratamiento de pescado empezó a funcionar por estaciones, el astillero cerró y el puerto perdió en importancia. Este empeoramiento de la situación económica de la ciudad influyó en el número de habitantes, que pasó de 9298 (año 1989) a 5400 (año 2005). Clima Galería Referencias Enlaces externos Administración del raion municipal de Ojotsk (en ruso) Описание п.г.т. Охотск на сайте администрации Хабаровского края (en ruso) Descripción del escudo de la ciudad (en ruso) Заметка про Охотск на сайте газеты «Пограничник Северо-Востока» (en ruso)