NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Esso (village)

Esso (Russian: Эссо) is a village in Kamchatka Krai, Russia. It is the administrative centre of Bystrinsky District. It has been described as one of the most scenic villages in Russia. Population of the village is 1,996 people (2021 census); 2,012 people (2010 census); 2,081 people (2002 census); 2,269 people (1989 Soviet census). Geography Esso is located in the central part of the Kamchatka Peninsula. It is roughly 319 km (198 mi) from Petropavlovsk-Kamchatsky, and roughly 6,529 km (4,057 mi) from Moscow. It is located at the convergence of the Bystraya and Uksichan Rivers. Attractions Esso has multiple notable sites, making it attractive to tourists. These include hot springs near the edge of the village, with temperatures often reaching 65 °C (149 °F). Thermal springs also heat an outdoor swimming pool in the central part of the village. In addition to its hot springs, Esso is home to Kamchatka's only ethnographic museum. The museum documents the traditions and architecture of the indigenous Even and Koryak peoples, as well as those of Russian and Cossack settlers. Climate Esso's climate can be classified as subarctic, or Dfc under the Köppen climate classification. References
Esso (Russie)

Esso (en russe : Эссо, mot qui signifie « mélèze » en évenk) est un village du kraï du Kamtchatka, en Russie, et le centre administratif du raïon Bystrinski. Sa population s'élevait à 1 851 habitants en 2022. Géographie Esso est situé sur la péninsule de Kamtchatka. Situé en pays évenk, dans la chaîne Centrale, la localité est située à l'intérieur des limites du parc naturel de Bystrinski, à 95 km à l'ouest de Kozyrevsk et à 510 km de Pétropavlovsk-Kamtchatski. Climat Histoire Établi au XXe siècle Démographie Recensements (*) ou estimations de la population Notes et références Liens externes ESSO - the heard of Kamchatka Portail du kraï du Kamtchatka
Ėsso

Ėsso (in russo Эссо?) è una località della Russia situata nel Kraj di Kamčatka, in Russia. Infrastrutture e trasporti Aereo L'aeroporto di Ėsso si trova a 500 m dalla località omonima. L'aeroporto dispone di una pista attiva ed è attrezzato per l'atterraggio e decollo degli aerei leggeri del tipo Antonov An-2, Antonov An-28 e degli elicotteri Mil Mi-2, Mil Mi-8. All'aeroporto ci sono 4 parcheggi per gli elicotteri e per gli aerei leggeri. Attualmente, all'aeroporto di Ėsso opera i voli di linea diretti per Tigil' la compagnia aerea russa Korjakavia. Da Tigil'sono effettuati i voli di linea verso altre località di Kraj di Kamčatka: Ust'-Chajrjuzovo, Anavgaj, Palana, Tiličiki-Korf, Ossora e Petropavlovsk-Kamčatskij. Inoltre, all'aeroporto di Ėsso opera i voli regionali con gli elicotteri Mil Mi-8 la compagnia aerea russa Kamčatskie Avialinii. Clima Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Ėsso Collegamenti esterni (EN, RU) L'Aeroporto di Ėsso sul aviapages.ru
Ессо

Ессо (рос. Эссо) — село у Бистринському районі Камчатського краю Російської Федерації. Населення становить 1911 (2018) осіб. Входить до складу муніципального утворення Ессовське сільське поселення. Історія До 1 червня 2007 року у складі Камчатської області, відтак у складі Камчатського краю. Згідно із законом від 17 грудня 2004 року органом місцевого самоврядування є Ессовське сільське поселення. Клімат Село знаходиться у зоні, котра характеризується субарктичним кліматом. Найтепліший місяць — липень із середньою температурою 13.4 °C (56.2 °F). Найхолодніший місяць — січень, із середньою температурою -18.2 °С (-0.8 °F). Населення Чисельність населенняРік050010001500200025003000192019401960198020002020ЭссоСтатистика населення.mw-chart-0c288ebd7085926d653de5a1fed99f022c5c53a57ab913985d7da4462397ec594cf516b8e0a72c7ff169197ec801d41ecee144e3e2dd9308bc0a3daee3c99eb4__zr204009-cls-1055399:hover{pointer-events:none}.mw-chart-0c288ebd7085926d653de5a1fed99f022c5c53a57ab913985d7da4462397ec594cf516b8e0a72c7ff169197ec801d41ecee144e3e2dd9308bc0a3daee3c99eb4__zr204009-cls-1055400:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,1)}.mw-chart-0c288ebd7085926d653de5a1fed99f022c5c53a57ab913985d7da4462397ec594cf516b8e0a72c7ff169197ec801d41ecee144e3e2dd9308bc0a3daee3c99eb4__zr204009-cls-1055401:hover{cursor:pointer}.mw-chart-0c288ebd7085926d653de5a1fed99f022c5c53a57ab913985d7da4462397ec594cf516b8e0a72c7ff169197ec801d41ecee144e3e2dd9308bc0a3daee3c99eb4__zr204009-cls-1055402:hover{cursor:pointer;fill:rgba(82,130,235,1)}.mw-chart-0c288ebd7085926d653de5a1fed99f022c5c53a57ab913985d7da4462397ec594cf516b8e0a72c7ff169197ec801d41ecee144e3e2dd9308bc0a3daee3c99eb4__zr204009-cls-1055403:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,0)} Примітки
Oeroep

Oeroep (Russisch: Уру́п; Japans: 択捉島; Uruppu-tō) is een van de Koerilen-eilanden ten noorden van Japan. Het bij Rusland (oblast Sachalin) behorende eiland is ongeveer 1430 km² groot. Hoogste punt is de Gora Ivao met 1426 meter. De zeestraat tussen Oeroep en Itoeroep heet Straat Vries naar de Nederlandse ontdekkingsreiziger Maarten Gerritszoon Vries, de eerste Europeaan die het gebied betrad. Geschiedenis Het eiland was Japans tot het einde van de Tweede Wereldoorlog, toen in augustus 1945 het leger van de Sovjet-Unie de Koerilen en Mantsjoerije binnenviel. De Japanse inwoners van Oeroep werden verdreven naar Hokkaido. Japan zag af van zijn claim op het eiland in het Vredesverdrag van San Francisco.
Urup (wyspa)

Urup (ros. Уруп; jap. 得撫島, Uruppu-tō; ainu: ウルㇷ゚, Urup) – wyspa w archipelagu Wysp Kurylskich leżąca pomiędzy cieśninami: Urup i Friza. Należy do Rosji. Wyspa ma powierzchnię 1430 km², długość 120 km. Wysokość do 1426 m n.p.m. Jest niezamieszkana. Linki zewnętrzne International Kuril Island Project. artedi.fish.washington.edu. [zarchiwizowane z tego adresu (2002-02-11)].
Urup

Urup (em russo: Уру́п; em japonês: 得撫島; Uruppu) é uma das Ilhas Curilas, a norte do Japão. Tem cerca de 1430 km² de área. O ponto mais alto é o Gora Ivao (1426 m). A ilha esteve sob domínio do clã Matsumae, antes de ficar sob controlo do governo regional de Hokkaidō. Desde a Segunda Guerra Mundial Urup é parte do óblast de Sacalina na Rússia. O estreito entre Urup e Iturup é conhecido como estreito de Vries, em memória do explorador neerlandês Maarten Gerritsz Vries, o primeiro europeu que se sabe ter explorado a região. O estreito entre Urup e Simushir é conhecido como estreito de Boussole (da palavra em francês para "bússola"), o nome de um dos navios da frota de Jean-François de La Pérouse, que explorou a zona em 1787. Referências
Уруп (острів)

Уру́п (рос. Уру́п, яп. 得撫島 Uruppu-to, айн.: ウルㇷ゚ Urup) — острів південної групи Великої гряди Курильських островів. Адміністративно входить до Курильського міського округу Сахалінської області. Ненаселений. Географія Острів витягнутий з північного сходу на південний захід на 116 км при ширині до 20 км. Площа 1450 км². Рельєф гористий, висоти до 1426 м (гора Висока). Острів являє собою ланцюг вулканічних хребтів (Компанійський, Шокальського, Петра Шмідта, Криштофовича), кожен з яких складається з вулканів, один з яких — вулкан Берга (980 м) — є діючим. Між горами Висока і Коса хребта Криштофовича на висоті 1016 м розташоване озеро Високе. Водоспади з максимальною висотою до 75 м. Рослинність — береза​​, вільха, бамбучник, кедровий стланик. Відділений протокою Уруп від островів Чорні Брати, розташованих в 30 км на північний схід; протокою Фріза — від острова Ітуруп, розташованого в 40 км на південний захід. Історія 1855 р. — Уруп за умовами Сімодського трактату, що розмежував вперше Російську та Японську імперії входив до складу Росії. 1875 р. — за умовами Санкт-Петербурзького договору між Російською та Японською імперіями приєднаний до Японії. 1945 р. — острів знову став російським, був окупований радянськими військами та включений до СРСР (РРФСР). 1991 — в складі Росії. Населення В даний час Уруп незаселений. На острові розташовані нежитлові населені пункти Кастрікум і Компанійське. Примітки Посилання Острів Уруп у ВРЕ
Кунашир

Кунашир (на японски: 国後島 Кунасири-то) е крайният югозападен остров от южната група на Голямата верига на Курилските острови. Според административно-териториалното устройство на Русия, Кунашир влиза в състава на Сахалинска област. Принадлежността на острова е оспорвана от Япония, която разглежда неговата територия като част от подпрефектура Немуро на префектура Хокайдо. Най-разпространената версия за името на остров Кунашир е, че в превод от айнски език означава „черен остров“. География Кунашир се простира на 123 km от североизток на югозапад, а ширината му варира от 4 до 30 km. Площта му е около 1550 km2. Разположен е между проливите Екатерина на североизток (отделя го от остров Итуруп), Кунаширски и Измяна на югозапад (отделят го от остров Хокайдо) и Южнокурилски на югоизток (отделя го Малката Курилска верига). По цялото протежение на острова се простира верига от вулкани, от които два са действащи – Тятя (1819 m) и Руруй (1485 m) в хребета Докучаев. Югозападно от ниските провлаци Южнокурилски и Серноводски са разположени действащите Вулкан на Менделеев и Вулкан на Головнин. Островът е изграден от вулканични и кристалинни скали. Има множество горещи извори. Климатът е мусонен. Покрит е със смърчови и борови иглолистни гори, смесени и широколистни гори с лиани и подлес от курилски бамбук. Високите части са обрасли с каменни брези и кедров клек. На източното крайбрежие е разположен град Южнокурилск. Остров Кунашир е открит на 1 юли 1643 г. от холандския мореплавател Мартин Геритсон де Фриз по време на плавенето си в северозападната част на Тихия океан. Топографски карти Лист от карта K-55-II Головнино. Мащаб: 1 : 200 000. Състояние на местността към 1974-81 год. Издание 1984 г. Лист от карта L-55-XXXII Южно-Курильск. Мащаб: 1 : 200 000. Указать дату выпуска/состояния местности. Лист от карта L-55-XXXIII влк. Тетя. Мащаб: 1 : 200 000. Указать дату выпуска/состояния местности. Източници
Kunaixir

Kunaixir (del rus Кунашир; en japonès 国後島, Kunashiri-tō; en ainu クナシㇼ o クナシㇽ, Kunasir) és una illa russa de l'arxipèlag de les Kurils. Té una superfície de 1.490 km² i una població de 7.800 habitants (2002). Pertany al grup de les Kurils meridionals. El Japó manté amb Rússia una disputa per aquesta illa, ja que la reclama des de fa temps. L'illa forma part del raion de Iujno-Kurilsk, el centre administratiu de la qual és l'assentament de tipus urbà de Iujno-Kurilsk, de l'óblast de Sakhalín.
Kunasjir

Kunasjir (russisk: Кунашир, tr. Kunasjir; japansk: 国 後 島, Kunashiri, fra ainu: "sort ø") er den sydligste ø i Kurilerne i Sakhalin oblast i det østligste Rusland. Øen tilhørsforhold til Rusland er bestridt af Japan. Geografi Øen ligger mellem stræderne Kunasjirskij, Katharina, Izmeny og Sydlige Kuril. Kunasjir er synlig fra den nærliggende japanske ø Hokkaido. Øerne er adskilt af Kunasjirskij strædet. Øen har et areal på 1.490 km², er 123 km lang og 4 til 30 km bred. Kunasjirøen er dannet af fire vulkaner, der var selvstændige øer, før de blev til en samlet ø med søer, lavtliggende områder og varme kilder. Alle vulkanerne på øen, Tjatja (1819 m), Ruruj (1485 m), Mendelejeva (888 m) og Golovnina (543 m), er stadig aktive. Øen består af vulkanske og krystallinske bjergarter. Klimaet er monsunlignende. Vegetation består hovedsageligt af gran, fyr og blandet løvskov med lianer og kurilsk bambuskrat. Bjergene er dækket med birk og sibirisk dværgfyr, urter eller er nøgen klippe. Der blev fundet trækerner af århundrede gamle egetræer (Quercus crispula) i juli 2001 på Kunasjir øen. Det vigtigste erhverv på øen er fiskeri og fiskeindustrien. Det administrative center og den største bosættelse på øen er Juzjno-Kurilsk, der er havneby. Administrativt hører øen til Sakhalin oblast. Historie I 1789 var Kunasjir skueplads for Menasji-Kunasjir-oprøret, hvor ainuerne gjorde oprør mod japanske handelsfolk og kolonister. Den russiske søofficer Vasilij Golovnin forsøgte at kortlægge og udforske øen i 1819, men blev anholdt af japanske myndigheder og blev, sammen med to andre officerer og fire søfolk, fængslet i to år. Ved fredslutningen efter Anden Verdenskrig i 1945 tilfaldt Kunasjir Sovjetunionen. Siden 1991 har øen været en del af Rusland. Referencer Eksterne henvisninger
Kunaschir

Kunaschir (russisch Кунашир; japanisch: 国後島, Kunashiri-tō) ist eine Insel des Kurilen-Archipels. Sie wird seit dem Ende des Zweiten Weltkrieges von Russland kontrolliert, wird aber von Japan als Teil der Unterpräfektur Nemuro, Hokkaidō beansprucht. Etymologie Der Name der Insel stammt aus dem Ainu, vermutlich von kina-sir (キナシㇼ) in der Bedeutung „Grasinsel“, oder von kunne-sir (クンネシㇼ) für „schwarze Insel“. Geographie Kunaschir liegt in nordöstlicher Richtung vor der Küste Hokkaidōs, unmittelbar am südlichen Ende der Inselkette der Kurilen, zwischen der Meerenge von Kunaschir im Süden und der Jekaterina-Straße im Norden. Mit einer Fläche von etwa 1489,27 km² ist sie eine der größeren Inseln des Archipels. Kunaschir ist bei einer Breite von 4 bis 30 km etwa 123 km lang. Die Insel wird von vier Vulkanen gebildet, die einst getrennte Inseln waren, sich aber mittlerweile durch tiefliegende Gebiete mit Seen und Thermalquellen verbunden haben. Die vier Vulkane sind noch aktiv: Tjatja (1822 m) (japanisch 爺爺岳 Chacha-Dake), Smirnov (1486 m) (japanisch ルルイ岩 Rurui-Dake) im Dokutschajew-Rücken, Mendelejew (882 m) (japanisch 国後羅臼山 Raususan) und Golownin (535 m) (japanisch 泊山 Tomariyama). Der Boden der Insel wird von vulkanischem und kristallinem Gestein gebildet. Das Klima ist vom Monsun-Typ. Die Vegetation besteht hauptsächlich aus Fichte, Kiefer, Tanne und Mischwald aus sommergrünen Laubbäumen mit Lianen und Kurilen-Bambus als Unterholz. Die Berge sind mit Gesträuch aus Birken und sibirischer Zwergkiefer oder Kräutern bedeckt oder sind nackter Fels. Geschichte und Politik Kunaschir wurde 1855 durch den Vertrag von Shimoda zu japanischem Territorium. 1945 wurde die Insel von sowjetischen Truppen besetzt. Seit 1946 gehört sie nach sowjetischer bzw. seit 1991 russischer Auffassung zu deren Staatsgebiet. Zu den Südlichen Kurilen zählend, ist Kunaschir Gegenstand des Kurilenkonflikts: Die Hoheit über Kunaschir wird von Japan beansprucht. Wirtschaft Die Wirtschaft Kunaschirs, das administrativ zur Oblast Sachalin gehört, wird vom Fischfang und der Fischindustrie geprägt. Die Insel hat einen Hafen bei der Siedlung Juschno-Kurilsk, dem Sitz des Bezirks Juschno-Kurilsk und der wichtigsten Ansiedlung auf der Insel. Weblinks Projekt einer Ökosiedlung auf Kunaschir (russisch) Einzelnachweise
Kunašir

Kunašir (in russo Кунашир?; in giapponese: 国後島, Kunashiri-tō; che significa "isola nera" o "isola d'erba" in Lingua ainu) è la più meridionale delle isole Curili controllate dalla Russia e rivendicate dal Giappone. È situata nel Mare di Ochotsk. Amministrativamente fa parte del Južno-Kuril'skij rajon dell'oblast' di Sachalin, nel Circondario federale dell'Estremo Oriente. Il centro principale è l'insediamento di tipo urbano di Južno-Kuril'sk, che è anche il centro amministrativo del distretto delle Curili meridionali. Južno-Kuril'sk contava 6.617 abitanti nel 2010 e si trova sulla costa orientale dell'isola. Geografia L'isola si estende da nord-est a sud-ovest per una lunghezza di 123 km, ed è larga da 7 a 30 km; ha una superficie di 1.490 km². Il picco più alto è il vulcano Tjatja (1.819 m s.l.m.) che si trova nella parte nord-orientale dell'isola. Kunašir è separata dall'isola di Iturup, che si trova 22 km a nord-est, dallo stretto di Ekaterina (пролив Екатерины); lo stretto di Nemuro (in russo Кунаширский пролив; in giapponese 根室海峡, Nemuro-kaikyō), a ovest, e lo stretto Izmeny (пролив Измены), a sud, la separano dall'isola di Hokkaidō, la cui penisola di Shiretoko si trova a una distanza di 25 km a ovest. Infine, lo stretto Južno-Kuril’skij la divide dalla piccola catena delle Curili che comprende Šikotan e le isole Chabomai. Il fiume più lungo, il Tjatina (река Тятина), proviene dal vulcano Tjatja. I laghi maggiori, il Pesčanoe e il Gorjačee (Песчаное - Горячее), sono lagunari e si trovano nella parte meridionale dell'isola. Vulcani Sull'isola ci sono 4 vulcani attivi: Tjatja (вулкан Тятя), alto 1.819 m, a nord-est. Ruruj (вулкан Руруй), 1.485 m, all'estremità nord dell'isola. Mendeleev (вулкан Менделеева) 886 m, nella parte centro-meridionale. Golovnin (вулкан Головнина) 541 m, nella parte meridionale. Sono presenti molte sorgenti calde di origine vulcanica che si concentrano soprattutto sulle pendici del vulcano Mendeleev. Storia Nel 1789 Kunašir è stata teatro della battaglia Menashi-Kunašir in cui gli Ainu insorsero contro i commercianti e i coloni giapponesi. Il navigatore russo Vasilij Michajlovič Golovnin cercò di mappare ed esplorare l'isola nel 1811, ma fu arrestato dalle autorità giapponesi e trascorse due anni in prigione. Entrata a far parte dell'URSS alla fine della seconda guerra mondiale, nel 1945, Kunašir è oggetto di disputa con il Giappone che ha sempre chiamato "Territori del Nord" le quattro isole Curili più meridionali. Dopo il forte terremoto del 1994, e lo tsunami che seguì, buona parte della popolazione abbandonò l'isola e non vi fece più ritorno. Note Voci correlate Promontorio Cape Stolbchaty Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Kunashir Collegamenti esterni Mappe dell'isola: L-55-XXXII Rilevata nel 1975-81, ed. 1984 L-55-XXXIII Rilevata nel 1981, ed. 1983 K-55-II Rilevata nel 1974-81, ed. 1984
Koenasjir

Koenasjir (Russisch: Кунаши́р; Japans: 国後島; Kunashiri-tō) betekent Zwart Eiland in het Ainu. Het is het zuidelijkste van de Koerilen-eilanden en het behoort bij Rusland, maar wordt opgeëist door Japan. Koenasjir is te zien vanaf het nabijgelegen Japanse eiland Hokkaido, waarvan het wordt gescheiden door de Straat Nemuro. Het eiland is ongeveer 1490 km² groot en ligt 7.050 km van Moskou.
Kunaszyr

Kunaszyr (ros. Кунашир; jap. 国後島, Kunashiri-tō; ainu: クナシㇼ lub クナシㇽ, Kina-siri „Czarna wyspa”) – wyspa w archipelagu Kuryli. Cieśnina Kunaszyrska oddziela ją od japońskiej wyspy Hokkaido. Jest to jedna z wysp stanowiących przedmiot sporu między Rosją i Japonią. Geologia, geomorfologia Powierzchnia wyspy wynosi 1 489,27 km². Kształt wyspy jest bardzo wydłużony: przy długości 123 km jej szerokość wynosi 4–30 km. Największą wysokość – 1819 m n.p.m. – osiąga czynny wulkan Tiatia na północnym krańcu wyspy. Trzy inne czynne wulkany na wyspie to Ruruj (1486 m n.p.m.) w północnej części wyspy, Wulkan Mendelejewa (890 m n.p.m.) w środkowej części wyspy i Wulkan Gołownina (547 m n.p.m.) w części południowej. Oprócz nich są tu jeszcze dwa wulkany wygasłe, liczne solfatary, mofety i obfitość gorących źródeł. Flora Spośród blisko tysiąca gatunków roślin, występujących na Wyspach Kurylskich, na wyspie Kunaszyr można spotkać ich 680. Charakterystyczne jest tu ich znaczne zróżnicowanie klimatyczne: obok gatunków borealnych spotkamy tu gatunki klimatu umiarkowanego, a nawet podzwrotnikowego. W wielogatunkowych lasach mieszanych obok jodły sachalińskiej (Abies sachalinensis (F. Schmidt) Mast.) rosną dęby i klony. W lasach świerkowych, w których występują świerk sachaliński (Picea glehnii (F.Schmidt) Mast.) i świerk ajański (Picea jezoensis (Siebold & Zucc.) Carrière) podszyt stanowi nierzadko bambus kurylski, zwany tutaj sasa, a wśród typowych dla Syberii brzóz kwitną magnolie japońskie (Magnolia kobus DC. var. borealis Sarg.). Oprócz tego rosną tu drzewiaste aralie, kalopanaksy (kolcosiły drzewiaste), cisy, wiązy, a nawet morwy. Drzewa są często spowite lianami i innymi pnączami, wśród których występują m.in. aktinidie, hortensje, cytryniec i winorośl japońska. W wyższych położeniach ciągną się zarośla sosny karłowatej, zwanej tu kiedrownikiem. Fauna Na wyspie występują m.in. niedźwiedzie, gronostaje, łasice, lisy, zające. Rzadko spotykany jest soból. Wśród 227 gatunków ptaków występują m.in. dzięcioł białogrzbiety i mewa różowa. Północną i południową część wyspy zajmuje Rezerwat Kurylski. Zagospodarowanie Największe miasto wyspy Jużno-Kurilsk. Inne większe ośrodki na wyspie to Siernowodzk (na południu) oraz Tiatino i Dokuczajewo (na północy). Zobacz też „Kunashiri” – nazwa japońskich okrętów Przypisy Bibliografia Paweł Madeyski: Dymiąca girlanda, w: „Poznaj Świat” nr 4 (101), Rok IX, kwiecień 1961, s. 7–10. Paweł Madeyski: Kunaszyr, w: „Poznaj Świat” nr 4 (161), Rok XIV, kwiecień 1966, s. 43. Geospatial Information Authority of Japan: 令和3年 全国都道府県市区町村別面積調 (1月1日時点) (Reiwa 3rd year Area adjustment by prefecture, city, ward, town, and village (As of January 1)). gsi.go.jp, 2021. [dostęp 2021-06-05]. [zarchiwizowane z tego adresu (2021-06-05)]. (jap.).
Kunashir

Kunashir (em russo: Кунашир, em japonês: 国後島, Kunashiri) é uma ilha russa no arquipélago das ilhas Curilas. Tem uma área de 1490 km². Pertence ao grupo das Curilas Meridionais. O Japão mantém com a Rússia uma disputa por esta ilha, já que a reclama desde há muito. A ilha faz parte do raion de Yuzhno-Kurilsk, cujo centro administrativo é o assentamento de tipo urbano Yuzhno-Kurilsk, do óblast de Sacalina. História Em 1789, a ilha de Kunashir foi um dos cenários da batalha Menashi-Kunashir, na qual os ainu se rebelaram contra os comerciantes japoneses e os colonos. O navegante russo Vasily Golovnin fez um mapa da ilha e explorou-a em 1811, sendo atraído a terra e feito prisioneiro, acusado de violar a Sakoku (uma política japonesa que proibia os estrangeiros de entrar no Japão). Foi mantido em cativeiro durante dois anos pelos japoneses na ilha de Hokkaido. Em 1 de setembro de 1945, um dia antes da entrega dos documentos de rendição do Japão na Segunda Guerra Mundial e depois da declaração de 9 de agosto de 1945, de acordo com as decisões da Conferência de Yalta, a União Soviética anexou as ilhas Curilas e os territórios em disputa, principalmente do norte, que o governo japonês afirma que não são parte das ilhas Curilas por razões históricas, tendo iniciado uma disputa que se mantém até aos dias de hoje. Em 1 de novembro de 2010 o presidente da Rússia Dmitri Medvedev visitou Kunashir, convertendo-se no primeiro dirigente russo que viajou até às ilhas Curilas. Geografia A ilha Kunashir fica entre as coordenadas geográficas latitude: 43°40' e 44°30'N, e longitude: 145°25' e 146°33'E. A sua máxima altitude é 1822 m, no topo do vulcão Tyatya. Na parte sul fica a caldeira vulcânica Golovnin, com 543 m de altitude. A nordeste fica a ilha Iturup, separada pelo estreito de Ekaterina, a sudeste as ilhas Jabomai e Shikotan, separadas pelo estreito das Curilas Meridionais, e a oeste a ilha japonesa de Hokkaidō, pelo estreito de Kunashir. Referências
Нов Сибир

Нов Сибир (на руски: Но́вая Сиби́рь) е остров в Източносибирско море, най-източния от групата острови Анжу, северна подгрупа на Новосибирските острови, разположени между море Лаптеви и Източносибирско море. Административно влиза в състава на Булунски улус на Якутия, Русия. Площ около 6200 km2. На запад Благовещенския проток го отделя от бившия остров Фадеевски, сега полуостров на остров Котелни. Релефът му е нисък с максимална височина 76 m, разположена до югозападния му бряг. Изграден е от антропогенни наслаги, които на много места лежат върху изкопаем лед. Има няколко десетки малки реки, като най-големи са Болшая на северозапад и Надеждная на югоизток. Покрит с тундрова растителност, състояща се основно от нискорастящи треви, тръстики, мъхове, лишеи и гълъбови очички. Тези растения предимно или изцяло покриват острова. Почвата е влажна, фина, и често заблатена. Руският търговец на ценни животински кожи Яков Санников е първият регистриран европеец, който стъпва на остров Нов Сибир, през 1806 година. Той открива острова по време на една от няколкото ловни експедиции, финансирани от търговците Семьон и Лев Сировацки.. Топографска карта Топографска карта S-55,56; М 1:1 000 000; Източници