NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Szvobodnij (Amuri terület)

Szvobodnij (oroszul: Свободный) város Oroszország ázsiai részén, az Amuri területen, a Szvobodniji járás székhelye. Népessége: 58 778 fő (a 2010. évi népszámláláskor). Nevének jelentése: 'szabad'. Elhelyezkedése Az Amuri terület második legnagyobb városa, Blagovescsenszk területi székhelytől 167 km-re északra fekszik. Az Amur–Zeja-síkság déli részén, a Zeja (az Amur mellékfolyója) jobb partján terül el. Vasútállomás a transzszibériai vasútvonalon, folyami kikötő. A városnál épült a Zeján átívelő vasúti híd. 45 km-re északra fekszik Ciolkovszkij, a Vosztocsnij űrrepülőtér központi városa. Szvobodnij északnyugat–délkeleti irányban hosszan nyúlik el a vasút mentén. Északnyugati, magasabb fele enyhe lejtőn fekszik, az alacsonyabb délkeleti rész a folyó kanyarulatának árterében épült. Az utóbbiban van az ipari negyed és a kikötő. Története A vasútvonal és a Zeján átívelő vasúti híd építőinek településeként, 1912-ben alapították (Szurazsevka falu mellett) és a trónörökös, Alekszej Nyikolajevics Romanov nagyherceg (1904-1918) tiszteletére Alekszejevszknek nevezték el. 1917 áprilisában a helyi önkormányzat változtatta a nevét Szvobodnijra, és ezt az elnevezést júliusban Oroszország ideiglenes kormánya megerősítette. Az 1930-as években Szvobodnij – a név jelentése ellenére – a Gulag táborrendszer egyik legnagyobb önálló intézményének, a BAMlag-nak elosztó- és irányítóközpontja volt. (Bár a BAM betűszó a Bajkál–Amur-vasútvonalat jelenti, az 1930-as években az építkezés a transzszibériai vasútvonal felújítását, második sínpárának megépítését is – sőt néhol elsősorban azt – magába foglalta). A BAMlag felszámolása, 1938 után is a GULAG vasúti építkezéseinek egyik központja maradt. Kényszermunkások építették többek között a Zeja régi fahidját felváltó korszerű vasúti hidat (1936). A városban vasúti kocsikat javító gyár (Transzvagonmas), vasbetonelemek gyára és több élelmiszeripari üzem működik. 21. század A várostól 15 km-re északra 2015 őszén kezdődött egy nagy gázfeldolgozó kombinát építése. Az alapanyagot a jakutföldi Csajandai gázmezőről a Szila Szibiri elnevezésű vezetékrendszeren szállítják majd, és többek között etán, metán, propán, bután, valamint hélium előállítását tervezik. A létesítmény üzembehelyezése 2021 tavaszán várható. Jegyzetek Források A. V. Melnyikov (ed.). Toponyimicseszkij szlovar Amurszkoj oblasztyi (orosz nyelven). Blagovescsenszk. A. P. Gorkin, ed. (1998). Szlovar „Geografija Rosszii” (orosz nyelven). Moszkva.: CS1 karbantartás: hely kiadó nélkül (link) Goroda Rossii (orosz nyelven). Moszkva: Izd. Bolsaja Rosszijszkaja Enciklopegyija. 1994. A város portálja Archiválva 2018. március 22-i dátummal a Wayback Machine-ben (Hozzáférés: 2018-11-08)
Svobodnyj

Svobodnyj è una città della Russia nell'estremo oriente russo (Oblast' dell'Amur), porto sul fiume Zeja, 170 km a nord del capoluogo Blagoveščensk; è il capoluogo amministrativo del distretto omonimo. Fondata nel 1912 con il nome di Alekseevsk (Алексеевск), ricevette il nome attuale nel 1917. Società Evoluzione demografica Fonte: mojgorod.ru 1926: 10.000 1939: 44.000 1959: 56.300 1979: 74.500 1989: 80.000 2002: 63.889 2007: 60.800 Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Svobodnyj Collegamenti esterni (RU, EN) Sito ufficiale del censimento 2002, su perepis2002.ru. URL consultato il 19 aprile 2007 (archiviato dall'url originale il 22 giugno 2020). (RU) Mojgorod.ru.
Svobodny (oblast Amoer)

Svobodny (Russisch: Свободный) is een stad in de Russische oblast Amoer. De stad ligt op 167 kilometer ten noorden van Blagovesjtsjensk, op de rechteroever van de Zeja. De bevolking bedroeg 63.889 inwoners bij de volkstelling van 2002. De stad werd in 1912 gesticht als Aleksejevsk en herdoopt tot Svobodny in 1917. Het is de geboorteplaats van de regisseur Leonid Gajdaj, wiens herdenkingsmonument onthuld werd in september 2006. Bij de stad lag in de jaren 30 van de 20e eeuw een van de grootste Goelag-hervormingswerkkampen van Siberië, de BamLag. Op 1 januari 1938 (het jaar van sluiting door de NKVD) bevonden hier zich 200.907 gevangenen. voor de bouw van de Baikal-Amoerspoorweg. Duizenden gevangenen stierven in het kamp. Bij de stad ligt de Kosmodroom van Svobodny, gebouwd in 1996.
Swobodny

Swobodny (ros. Свободный) – miasto w Rosji, w obwodzie amurskim, nad Zeją. W 2021 roku liczba mieszkańców wynosiła około 52 tys. osób. Niedaleko miasta znajduje się jeden z rosyjskich kosmodromów. W mieście rozwinął się przemysł stoczniowy, elektrotechniczny oraz materiałów budowlanych. Wojsko Miasto jest siedzibą dowództwa i sztabu 50 Samodzielnej Brygady Kolejowej. Przypisy
Свободни

Свободни (рус. Свободный) град је у Русији у Амурској области. Према попису становништва из 2010. у граду је живело 58.594 становника. Становништво Према прелиминарним подацима са пописа, у граду је 2010. живело 58.594 становника, 5.295 (8,29%) мање него 2002. Види још Списак градова у Русији Референце Спољашње везе
Svobodnyj

Svobodnyj (ryska: Свобо́дный) är den tredje största staden i Amur oblast i Ryssland. Den ligger vid floden Zeja, cirka 130 kilometer norr om Blagovesjtjensk. Invånarantalet uppgick till 55 159 i början av 2015. Staden grundades 1912 som Aleksejevsk, och fick sitt nuvarande namn 1917. Källor
Sévero-Kurilsk

Sévero-Kurilsk (en rus Северо-Курильск) és una ciutat de l'óblast de Sakhalín, a Rússia. És a l'illa Paramuixir, a 7 km del volcà Ebeko. Entre el 1875 i el 1945 la ciutat pertanyia al Japó i s'anomenava Kaixiwabara. El 1952 fou gairebé destruïda per un tsunami, però fou reconstruïda més endavant.
Severo-Kurilsk

Severo-Kurilsk (rusky: Северо-Курильск; japonsky: Ótonai nebo Kataoka; v ainštině: Mairuppo) je město v severní části Kurilských ostrovů, které spadají pod jurisdikci Sachalinské oblasti. Je to správní centrum Severokurilského distriktu a nalézá se v severní části ostrova Paramušir, na pobřeží úžiny Vtoroj Kurilskij. Podle sčítání lidu provedeného v roce 2021 v něm žilo 2 439 lidí. Poloha Město je ze tří stran obklopeno horami, od moře je chráněno před oceánskými vichry ostrovem Šumšu. Severo-Kurilsk je významným přístavem na trase mezi Vladivostokem a Korsakovem, či Petropavlovskem-Kamčatským. S posledně jmenovaným je také spojen leteckým mostem, k dopravě do jižních částí souostroví slouží lodní linky s kotvištěm v Južno-Kurilsku. Historie Město založili roku 1898 Japonci pod názvem Kašivabara na místě osady, kterou obývali Ainuové. 5. listopadu 1952 bylo město kompletně zničeno třemi vlnami tsunami, které zabily nejméně 2336 lidí z asi 6000 obyvatel města. Severo-Kurilsk byl poté znovu vybudován ve vyšší poloze a populace brzy dosáhla původní úrovně. Klima Poloha města dává znát, že patří do seismicky aktivní zóny, nalézá se zde tedy několik seismických a meteorologických stanic. Podnebí je oceánické, až subarktické se studenými a vlhkými léty a drsnými zimami. Hospodářství Ekonomická struktura města se primárně odvíjí od rybolovu, lovu krabů a olihní, a dále od průmyslu, který tyto plody moře dále zpracovává. Nejdůležitějším místem města je tedy rybářský přístav. Odkazy Reference Související články Kurilské ostrovy Tsunami v Severo-Kurilsku Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Severo-Kurilsk na Wikimedia Commons Severokurilský zpravodaj
Sewero-Kurilsk

Sewero-Kurilsk (russisch Северо-Курильск) ist eine Kleinstadt auf den Kurilen in der Oblast Sachalin (Russland) mit 2374 Einwohnern (Stand 1. Oktober 2021). Geographie Die Stadt liegt an der Nordostküste der zweitgrößten Kurilen-Insel Paramuschir, an der hier 3 bis 4 km breiten Meerenge Zweite Kurilenstraße gegenüber der Insel Schumschu, etwa 1065 km nordöstlich der Oblasthauptstadt Juschno-Sachalinsk und 300 km südwestlich von Petropawlowsk-Kamtschatski. 7 km westlich der Stadt befindet sich der 1156 m hohe und zuletzt im August 2024 aktive Vulkan Ebeko. Die Stadt Sewero-Kurilsk ist Verwaltungszentrum des gleichnamigen Rajons. Klima Geschichte Zusammen mit allen Kurileninseln gehörte der Ort seit 1875 als Kashiwabara (japanisch 柏原) zu Japan. Während des Zweiten Weltkriegs kapitulierten die japanischen Truppen auf Paramuschir am 19. August 1945. Als Ergebnis des Krieges wurden die Kurilen Teil der Sowjetunion und die Stadt 1946 in Sewero-Kurilsk umbenannt, was Nord-Kurilen(-Stadt) bedeutet. Am 5. November 1952 (Ortszeit) wurde die Stadt durch einen Tsunami praktisch völlig zerstört. 2336 der etwa 6000 Einwohner starben. Der durch ein Seebeben 130 km vor der Küste Kamtschatkas hervorgerufene Tsunami erreichte die Stadt am frühen Morgen mit drei Wellen. Die Bewohner, die sich vor der ersten Welle noch in Sicherheit bringen konnten und danach in ihre Häuser zurückkehrten, wurden dann von der zweiten, größten Welle überrascht. Zerstörungen gab es auch in anderen Ortschaften Kamtschatkas und der Kurilen. Die Stadt wurde bald an höher gelegener Stelle wieder aufgebaut. Die alte Einwohnerzahl wurde schon nach wenigen Jahren übertroffen, sank jedoch danach mit Verlagerung der Fischwirtschaft in andere, größere Zentren der Region erheblich, besonders mit der Wirtschaftskrise im Russland der 1990er Jahre. Bevölkerungsentwicklung Anmerkung: Volkszählungsdaten Kultur, Bildung und Sehenswürdigkeiten In Sewero-Kurilsk gibt es ein kleines Heimatmuseum mit Exponaten zur Urbevölkerung der Inseln (den Ainu) sowie zur Geschichte, insbesondere der Zeit der Zugehörigkeit zu Japan, den Ereignissen des Zweiten Weltkriegs und dem Tsunami von 1952. In der Umgebung gibt es eine Vielzahl von Überresten der japanischen Verteidigungsanlagen. Wirtschaft Der Fischfang ist der einzige Wirtschaftszweig der Stadt. Es existiert ein Fischereihafen. Quellen Weblinks Sewero-Kurilsk auf sakhalin.info (russisch) Sewero-Kurilsk auf mojgorod.ru (russisch)
Sévero-Kurilsk

Sévero-Kurilsk (en ruso: Се́веро-Кури́льск) es una ciudad en el óblast de Sajalín de la Federación Rusa. Es el centro administrativo del raión de Severo-Kurilsk. La ciudad está situada en la isla Paramushir. A 7 km de Sévero-Kurilsk se encuentra el volcán Ebeko. Historia Entre 1875 y 1945 la ciudad pertenecía a Japón, y se denominaba Kashiwabara (柏原). El 5 de noviembre de 1952 fue casi completamente destruida por un maremoto, esto llevó a las autoridades a reconstruirla en un terreno más alto, El 30 de julio de 2025 fue inundada por las olas y sus estructuras livianas fueron arrastradas, incluida una planta procesadora de pescado.​​ Galería Clima Referencias
Severo-Kurilsk

Severo-Kurilsk (rus. Се́веро-Кури́льск) otočni je grad na krajnjem istoku azijskog dijela Rusije, na Kurilima u Sahalinskoj oblasti. Godine 2024. prema procjeni je imao 2378. stanovnika, znatno manje nego u sovjetsko vrijeme, kada je 1989. godine prema cenzusu imao 5180 stanovnika. Grad se nalazi na otoku Paramušir (vulkanski otok od 2053 km2), jednom od Kurilskih otoka. Aktivni vulkan Ebeko (rus. Эбеко) udaljen je 7 km od grada. Premda je administrativno u otočnoj Sahalinskoj oblasti, nalazi se čak oko 1000 km daleko od luke Južno-Sahalinsk na otoku Sahalinu, a 312 km od luke Petropavlovsk-Kamčatski na poluotoku Kamčatki. Klima Samo u kolovozu i ruju prosječne su mjesečne temperature iznad 10 Celzijevih stupnjeva, a prosječna temperatura na godišnjoj razini je 3 Celzijeva stupnja. Zime su duge, ledene, iznimno vjetrovite i oblačne, dok su ljeta kratka, hladna i uglavnom oblačna. Međutim su razlike u temperaturama između ljeta i zime zapravo nešto manje nego drugdje u Ruskoj Federaciji: 16,4 °C. Magle su česte, prosječna relativna vlažnost zraka je 79 %. Na otoku su raširene šikare; šuma nema. Gospodarstvo Ribarstvo je jedina relevantna gospodarska grana u gradu. Glavni ulov su crni bakalar i haringa. Povijest Otok Paramushir je u davnija vremena bio naseljen narodom Ainu, a u od 18. stoljeća je pod vlašću Rusije i (1875.) Japana. Godine 1946. pripojen je Sovjetskom Savezu, tj. Rusiji, koja je tada bila njegov dio.Zbog svoje lokacije u blizini geološkog Kurilsko-kamčatskog rova, Severo-Kurilsk je često izložen potresima i cunamijima. Grad je doživio veliku katastrofu 4. studenog 1952. godine kada ga je potpuno uništio razoran cunami, uzrokovan potresom magnitude Mw9,0. Tri vala cunamija koji su uslijedili nakon potresa bila su viša od 4 metra. Stanovnici su bježali na viši teren, ali je poginulo 2336 osoba od ukupnih 6000. Grad je bio potpuno uništen, te su preživjeli stanovnici u cijelosti evakuirani s otoka; grad je potom ponovo podignut na drugoj lokaciji. U srpnju 2025., grad je ponovno pogođen jakim potresom i tsunamijem, što je rezultiralo proglašenjem izvanrednog stanja i evakuacijom stanovništva. Nakon što je jaki podmorski potres pokrenuo velik cunami, stanovništvo se evakuiralo na viša područja prije nego što je grad dijelom bio poplavljen. Izvori Vanjske poveznice "The three Kurilsks of the Kurils – your guide" (putopis, engleski), Eugene Kaspersky, 31. listopada 2014.
Severo-Kuril'sk

Severo-Kuril'sk (anche traslitterata come Severo-Kurilsk; giapponese, Kashiwabara) è una cittadina dell'estremo oriente russo; amministrativamente compresa nell'Oblast' di Sachalin, è capoluogo del distretto di Severo-Kuril'skij. La cittadina si trova nella parte settentrionale delle isole Curili (donde il nome, che significa all'incirca delle Curili settentrionali), sulla costa orientale dell'isola di Paramušir, e si affaccia sullo stretto Vtoroj Kuril'skij. Severo-Kuril'sk restò sotto l'Impero del Giappone negli anni dal 1875 al 1945. Venne distrutta il 5 novembre 1952 da un maremoto che seguì un terremoto di magnitudo momento 9,0, venendo poi ricostruita in una zona più elevata. Il 30 luglio 2025 la sua costa è stata inondata dallo tsunami conseguente al terremoto di magnitudo 8,8 in Kamchatka Società Evoluzione demografica Fonte: mojgorod.ru Come la quasi totalità delle località russe delle zone periferiche, anche Severo-Kuril'sk ha visto un forte declino negli anni susseguenti alla dissoluzione dell'Unione Sovietica; tale declino è ben esemplificato dall'andamento della popolazione, scesa da 5 180 abitanti nel 1989 alla metà nel 2002: 1959: 7.700 1979: 4.000 1989: 5.200 2002: 2.592 2006: 2.500 2015: 2.448 Clima Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Severo-Kuril'sk Collegamenti esterni (RU) Sito ufficiale, su sevkur.admsakhalin.ru. (RU, EN) Sito ufficiale del censimento 2002, su perepis2002.ru. URL consultato il 5 agosto 2007 (archiviato dall'url originale il 22 giugno 2020). (RU) Mojgorod.ru.
Severo-Koerilsk

Severo-Koerilsk (Russisch: Северо-Курильск; [Severo-Koerilsk]; "Noord-Koeril", Ainu: Mairuppo; Japans: 柏原 Kashiwabara, Kasivobara, Kataoka of Ótonai) is een klein stadje en een vissershaven in het noorden van het Russische eiland Paramoesjir van de Noordelijke Groep van de Koerilen. Het ligt iets ten zuiden van Kamtsjatka, 1338 kilometer ten noordoosten van Joezjno-Sachalinsk en 312 kilometer ten zuidwesten van Petropavlovsk-Kamtsjatski. Het is het bestuurlijk centrum van het district Severo-Koerilski. Op 7 kilometer van Severo-Koerilsk ligt de vulkaan Ebeko. Geschiedenis Tussen 1875 en 1945 stond de plaats onder het bestuur van Japan, waarna de Sovjets het veroverden tijdens Operatie Augustusstorm aan het eind van de Tweede Wereldoorlog. In 1946 werd de Japanse naam veranderd naar de Russische naam Severo-Koerilsk en kreeg de plaats de status van stad onder districtsjurisdictie. In 1952 vond een zware tsunami plaats op de eilanden na een aardbeving met magnitude 9,0, waarbij de plaats praktisch volledig werd verwoest. Later werd de plaats herbouwd, op een iets hoger gelegen plaats om herhaling van een dergelijke ramp te voorkomen. In juli 2025 kwam de stad desondanks opnieuw onder water te staan als gevolg van een tsunami, ten gevolge van een zeer zware aardbeving voor de kust van Kamtsjatka met magnitude 8,8, ongeveer 400 kilometer ten noordoosten van de plaats. Economie De economie in de plaats bestaat uit de vangst en verwerking van vis (oostelijke nawaga, platvis en alaskakoolvis), krab (gevangen ten westen van Paramoesjir en Sjoemsjoe) en inktvissen (gevangen ten oosten van Paramoesjir en Sjoemsjoe). Demografie Referenties Externe link (ru) mojgorod: Severo-Koerilsk
Siewiero-Kurilsk

Siewiero-Kurilsk (ros. Се́веро-Кури́льск, jap. Ōtonai) – miasto leżące w obwodzie sachalińskim w Rosji. Ludność miasta wynosi 2592 osób (2002). Miasto położone jest w północnej części wysp kurylskich, na wyspie Paramuszyr. Po traktacie z Sankt Petersburga w 1875 roku do 1945 miasto należało do Japonii. Po 1875 roku w miejscu w którym znajdowała się największa wieś Ajnów na wyspie, Japończycy założyli nową osadę Kashiwabara, która stała się głównym portem wyspy. W dniu 16 sierpnia 1945 roku wyspę zaatakowały oddziały radzieckie, które zajęły także miasto, z którego następnie wysiedlono japońskich mieszkańców. Miasto zostało poważnie zniszczone w 1952 roku przez tsunami. Miasta partnerskie Nemuro Przypisy
Северо-Куриљск

Северо-Куриљск (рус. Северо-Курильск) град је у Русији у Сахалинској области. Дана 5. новембра 1952, град је потпуно уништен цунамијем, који је усмртио најмање 2.336 од 6.000 становника. Северо-Куриљск је поново изграђен на вишем земљишту, и број становника је убрзо попео изнад нивоа пре уништења, али након распада Совјетског Савеза и економске кризе током 1990-их, број становника је поново опао. Становништво Референце Спољашње везе Russia Beyond: Како је за неколико минута цео совјетски град нестао са лица земље
Severo-Kurilsk

Severo-Kurilsk (ryska Се́веро-Кури́льск, japanska 柏原, Kashiwabara) är en stad i Sachalin oblast i Ryssland. Den ligger på norra delen av Kurilerna, på ön Paramushir. Folkmängden uppgår till cirka 2 500 invånare. Historia Ainufolket var urbefolkning på Paramushir, som kom under rysk kontroll på 1750-talet. Den ryska överhögheten bekräftades i fördrag 1855, men ön överfördes sedan till Japanska imperiet 1875. Japanerna upprättade en bosättning på platsen för den största ainubosättningen, som fick namnet Kashiwabara. Under det andra världskriget blev Kashiwabara starkt befäst och var högkvarter för Kashiwabaras flygfält. Under invasionen av Kurilerna landsatte Sovjetunionen trupper på Paramushir den 18 augusti 1945. Striderna upphörde den 23 augusti, när japanerna kapitulerade. Sovjet annekterade ön 1946 och döpte om staden från Kashiwabara till Severo-Kurilsk (ungefär norra Kuril-staden). 5 november 1952 totalförstördes staden vid en våldsam tsunami och minst 2 336 av stadens invånare dödades. Staden återuppbyggdes sedan på högre höjd.
Сєверо-Курильськ

Сє́веро-Кури́льськ (рос. Се́веро-Кури́льск), також Касівабара (яп. 柏原) — місто в Росії, адміністративний центр Сєверо-Курильського району Сахалінської області. Населення міста 2,5 тис. осіб (2005). Місто розташоване на острові Парамушир (Курильські острови), на березі Другої Курильської протоки, за 1338 км від Южно-Сахалінська, за 312 км від Петропавловська-Камчатського. За 7 км від міста знаходиться вулкан Ебеко. У місті є вертодром. Історія В 1875–1946 роках місто називалося Касівабара (柏原) і разом з усіма Курильськими островами (які віддала Росія Японії в 1875 році) належало Японії. У серпні 1945 року острови були захоплені СРСР і незабаром був заснований Сєверо-Курильськ. У листопаді 1952 року місто було практично знищено цунамі, проте після цього відновлене і існує по сьогодення. 30 липня 2025 року місто знову постраждало від землетрусу і цунамі, що послідувало за ним. Економіка Економічна активність в місті в основному пов'язана із видобутком і переробкою риби і морепродуктів. Є рибний порт. Клімат Персоналії Степанов Віктор Федорович (1947—2005) — російський і український актор. Примітки Джерела Сахалін.інфо (рос.) Камрест (рос.) Сибір.нет (рос.)
Selemdzhinsk

Selemdzhinsk (Russian: Селемджинск) is a rural locality (a settlement) in Stoybinsky Selsoviet of Selemdzhinsky District, Amur Oblast, Russia. The population was 22 as of 2018. Geography Selemdzhinsk is located on the right bank of the Selemdzha River, 180 km southwest of Ekimchan (the district's administrative centre) by road. Fevralskoye is the nearest rural locality. References
Селемджинск

Селемджи́нск — село в Селемджинском районе Амурской области России. Входит в состав Стойбинского сельсовета. Основано в 1892 году. География Село находится на правом берегу реки Селемджа, к западу от автодороги регионального значения 10К-027 «Свободный — Экимчан» (у села находится мост через Селемджу на автодороге). Географическое положение Расстояние до: районного центра (пгт Экимчан): 68 км к северо-востоку; центра сельсовета (село Стойба): 70 км к северо-востоку; ближайшей ж/д станции (Февральск): 30 км к юго-западу. Климат Село Селемджинск, как и весь Селемджинский район, приравнено к районам Крайнего Севера. Население Численность населенияГод212427303336392001200420072010201320162019СелемджинскСтатистика населения.mw-chart-c7d6542796a6fa7d29f3f6ce4f218d18baa583cd92f230acbb755ff222875e134aa614f36620de6940905799ce4b02a58cb6d58920e40a52d55f81e2987c11ae__zr193956-cls-1001806:hover{pointer-events:none}.mw-chart-c7d6542796a6fa7d29f3f6ce4f218d18baa583cd92f230acbb755ff222875e134aa614f36620de6940905799ce4b02a58cb6d58920e40a52d55f81e2987c11ae__zr193956-cls-1001807:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,1)}.mw-chart-c7d6542796a6fa7d29f3f6ce4f218d18baa583cd92f230acbb755ff222875e134aa614f36620de6940905799ce4b02a58cb6d58920e40a52d55f81e2987c11ae__zr193956-cls-1001808:hover{cursor:pointer}.mw-chart-c7d6542796a6fa7d29f3f6ce4f218d18baa583cd92f230acbb755ff222875e134aa614f36620de6940905799ce4b02a58cb6d58920e40a52d55f81e2987c11ae__zr193956-cls-1001809:hover{cursor:pointer;fill:rgba(82,130,235,1)}.mw-chart-c7d6542796a6fa7d29f3f6ce4f218d18baa583cd92f230acbb755ff222875e134aa614f36620de6940905799ce4b02a58cb6d58920e40a52d55f81e2987c11ae__zr193956-cls-1001810:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,0)} Примечания Ссылки Сайт администрации Селемджинского района
Селемджинськ

Селемджинськ (рос. Селемджинск) — село у Селемджинському районі Амурської області Російської Федерації. Розташоване на території українського історичного та етнічного краю Зелений Клин. Входить до складу муніципального утворення Стойбинська сільрада. Населення становить 22 особи (2018). Населений пункт, як і загалом увесь Селемджинський район, прирівняний до регіонів Крайньої півночі Росії. Історія 4 січня 1926 року відповідно до Декрету ВЦВК РРФСР село увійшло до складу Селемджино-Бурейського району Амурського округу Далекосхідного краю. З 20 жовтня 1932 року входить до складу новоутвореної Амурської області. З 1 січня 2006 року органом місцевого самоврядкування є Стойбинська сільрада . Примітки
Беринг (остров)

Бѐринг (на руски: Остров Беринга) е западен, най-голям остров от групата на Командорските острови, разположен между Берингово море на север и Тихия океан на юг. Административно влиза в състава на Камчатски край на Русия. Островът има удължена форма от северозапад на югоизток на протежение около 90 km и ширина 24 km. Площ 1660 km2. Югоизточната му част е планинска (максимална височина връх Стелер 751 m), изградена от палеоген-неогенови туфогенни наслаги и антропогенни ефузивни скали. Климатът е океански, субарктичен. Годишната сума на валежите е около 500 mm. Покрит е с тундрова растителност, а по долините на малките реки – пасища и редки горички от каменна и храстова бреза. По бреговете му има леговища на морски котки, морски крави, тюлени. На западния му бряг е разположено единственото населено място – село Николское със 752 души население през 2005 г., където има рибоконсервна фабрика. Остров Беринг е открит на 4 ноември 1741 г. от датския мореплавател на руска служба Витус Беринг при завръщането си от плаването му до бреговете на Северна Америка, и, където той умира от скорбут по време на принудителното зимуване на експедицията. По-късно в негова чест островът е наименуван на негово име. Топографска карта N-58, М 1:1 000 000 Източници