NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Chonuu

Chonuu (jakutisch und russisch Хону́у; auch Chonu) ist ein Dorf (selo) in der Republik Sacha (Jakutien) in Russland mit 2476 Einwohnern (Stand 14. Oktober 2010). Geographie Der Ort liegt gut 800 km Luftlinie nordöstlich der Republikhauptstadt Jakutsk in der Moma-Selennjach-Senke zwischen dem Momagebirge im Nordosten und dem Tscherskigebirge im Südwesten. Er befindet sich bei der Mündung der Moma in die Indigirka, am rechten Ufer. Chonuu ist Verwaltungszentrum des Ulus Momski. Das Dorf ist Sitz der Landgemeinde (selskoje posselenije) Momski nazionalny nasleg, zu der außerdem das Dorf Suon-Tit (2 km südöstlich) gehört. Geschichte Als Gründungsjahr des Dorfes gilt 1851, als dort eine russisch-orthodoxe Kirche als Siedlungszentrum in dem dünn von Jakuten und Ewenen besiedelten Gebiet errichtet wurde. Seit 1931 ist Chonuu Verwaltungssitz eines Ulus (Rajons) in der heutigen Form. Bevölkerungsentwicklung Anmerkung: Volkszählungsdaten Verkehr Chonuu ist nicht an das feste Straßennetz angeschlossen. Es liegt an einer Winterpiste, die teils auf dem Eis des Flusses der Indigirka ab Ust-Nera abwärts folgt. Eine andere Piste führt in südöstlicher Richtung über gut 200 km durch das Momatal zum Dorf Sassyr. Die Indigirka gilt unterhalb der Stromschnellen beim Durchbruch durch das Tscherskigebirge ab Chonuu wieder als schiffbar. Am nordöstlichen Ortsrand von Chonuu befindet sich der kleine Flughafen Moma (ICAO-Code UEMA). Einzelnachweise
Хонуу

Хону́у — село, административный центр Момского района Республики Саха (Якутия), Россия. Этимология На якутском языке хонуу означает — «поляна среди леса на возвышенном месте; пастбище, луг; сухая долина». Описание Расположено в устье реки Момы, впадающей в Индигирку. Основную часть населения по национальному составу составляют якуты (67,0 %). Здесь также живут русские (15,1 %), эвены (11,8 %), эвенки (0,5 %), юкагиры (0,1 %) и другие национальности (5,5 %). Средний возраст населения 30 лет. Население работает в основном в бюджетных учреждениях: школах, администрации, учреждениях здравоохранения и т. д. Имеет место индивидуальное предпринимательство. В окрестностях села находится местная достопримечательность — «Ю-гора». Это гора с «залысиной» в центральной ее части, а именно в лесном массиве, в форме буквы "Ю" русского алфавита. Имеется аэропорт. Улицы Население Численность населенияГод05001000150020002500300035001920194019601980200020202040ХонууСтатистика населения.mw-chart-9b015a89219eeb45e9c5244a9b9d500f6f02140ca0ea5d241ae7927e20192019726172a8c282225862a4b46a2ea15e01119892aeb9c92b3562a1f3be7cf3ba39__zr201702-cls-1042739:hover{pointer-events:none}.mw-chart-9b015a89219eeb45e9c5244a9b9d500f6f02140ca0ea5d241ae7927e20192019726172a8c282225862a4b46a2ea15e01119892aeb9c92b3562a1f3be7cf3ba39__zr201702-cls-1042740:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,1)}.mw-chart-9b015a89219eeb45e9c5244a9b9d500f6f02140ca0ea5d241ae7927e20192019726172a8c282225862a4b46a2ea15e01119892aeb9c92b3562a1f3be7cf3ba39__zr201702-cls-1042741:hover{cursor:pointer}.mw-chart-9b015a89219eeb45e9c5244a9b9d500f6f02140ca0ea5d241ae7927e20192019726172a8c282225862a4b46a2ea15e01119892aeb9c92b3562a1f3be7cf3ba39__zr201702-cls-1042742:hover{cursor:pointer;fill:rgba(82,130,235,1)}.mw-chart-9b015a89219eeb45e9c5244a9b9d500f6f02140ca0ea5d241ae7927e20192019726172a8c282225862a4b46a2ea15e01119892aeb9c92b3562a1f3be7cf3ba39__zr201702-cls-1042743:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,0)} Примечания
Хонуу

Хонуу (руски и јакутски: Хонуу) село је, главно насеље Момског рејона на североистоку Републике Јакутије у Русији. Хонуу се налази на десној обали Индигирке, која утиче у Источносибирско море, на месту, где се у њу улива река Мома. Село има 2608 становника (2002), а 1989. становништво је било 3000. У селу живе Јакути, ловци. Близу села се налази Ю-гора, чији облик је сличан ћириличне букве Ю. Места око реке Индигирке су погодна за екотуризам. Нема ни асфалтних путева ни железнице. Веза са спољашњим светом је ваздушни транспорт и речна лука. 2011. године у Хонуу ће се изградити термоелектрана мале снаге. Становништво Референце Спољашње везе
Хонуу

Хонуу — село в Росії, знаходиться в Момському улусі Республіки Саха (Якутія). Клімат Село знаходиться у зоні, котра характеризується континентальним субарктичним кліматом. Найтепліший місяць — липень із середньою температурою 15.4 °C (59.7 °F). Найхолодніший місяць — січень, із середньою температурою -44.1 °С (-47.3 °F). Населення Основну частину населення за національним складом становлять якути (67,0%). Тут також живуть росіяни (15,1%), евени (11,8%), евенки (0,5%), юкагіри (0,1%) та інші національності (5,5%). Середній вік населення 30 років. Економіка Населення працює переважно в бюджетних установах: школах, адміністрації, установах охорони здоров'я, тощо. Має місце індивідуальне підприємництво. Туризм В околицях села розташована місцева визначна пам'ятка — «Ю-гора» — це гора, з «залисиною» в центрі в лісовому масиві у формі букви Ю. Недалеко від села розташована відома з розповідей мандрівників та геологів річка Індигірка. Річка є цікавою з точки зору каякінгу та байдаркового сплаву, а також риболовлі. Має величезну кількість крутих порогів та поворотів. З точки зору екологічного туризму ця частина області являє собою ідеальне місце. Існує ще одна визначна пам'ятка, що розташована в межах села — місцевість, що називається Дьарhаллах. Це місце має зловісну репутацію та можливий інтерес для туристів, охочих полоскотати собі нерви. У лісах за територією населеного пункту можна добре пополювати на зайців та качок під час відкриття сезону полювання. Інфраструктура Асфальтовані дороги — відсутні. Залізничного сполучення — немає. Стільниковий зв'язок та інтернет присутні. Примітки
Уголние Копи

У́голние Ко́пи (на руски: Угольные Копи; букв. Въглищни мини) е селище от градски тип в Чукотски автономен окръг, Русия. Разположено е на река Анадир, източно от областния център Анадир, който се намира на отсрещния бряг на реката. Към 2016 г. има население от 3736 души. История Селището е основано в края на 1920-те години във връзка с разработването на находище на въглища. През 1968 г. получава статут на селище от градски тип. Население Икономика Основният отрасъл е въгледобивът. В близост до селището е разположено голямо международно летище, както и военни поделения. Източници
Ugolnyje Kopi

Ugolnyje Kopi (russisch У́гольные Ко́пи) ist eine Siedlung städtischen Typs im Autonomen Kreis der Tschuktschen im äußersten Nordosten Russlands. Sie hat 3368 Einwohner (Stand 14. Oktober 2010). Geographie Die Siedlung liegt etwa acht Kilometer Luftlinie östlich des Verwaltungszentrums des Autonomen Kreises Anadyr. Von der Stadt ist Ugolnyje Kopi durch den dort drei bis fünf Kilometer breiten Mündungstrichter des Flusses Anadyr getrennt, unweit von dessen linkem (nördlichem) Ufer sie sich die Siedlung befindet. Ugolnyje Kopi ist Verwaltungszentrum des Rajons Anadyr. Geschichte Die Siedlung entstand im Zusammenhang mit der Erschließung von Braunkohlevorkommen für die Brennstoffversorgung der Region und dem Bau eines Flughafens. Zunächst entstand die sieben Kilometer nordwestlich, direkt an der Küste gelegene Siedlung Schachtjorski (wörtlich „Bergarbeiter-Siedlung“), die 1960 den Status einer Siedlung städtischen Typs erhielt, aber mittlerweile verlassen ist. Dort befand sich auch der erste, in den 1930er-Jahren errichtete Flugplatz von Anadyr. 1968 wurde auch Ugolnyje Kopi (wörtlich „Kohlegruben“), wohin sich mittlerweile das Zentrum der Kohleförderung verlagert hatte, Siedlung städtischen Typs, vorwiegend als Bergarbeiterwohnsiedlung. Östlich der Siedlung war ab den 1950er-Jahren zudem ein neuer, größerer Flughafen entstanden, der hauptsächlich den strategischen Bombenfliegerkräften der sowjetischen Luftstreitkräfte diente, aber in einem abgegrenzten Teil auch dem zivilen Luftverkehr nach Anadyr und Tschukotka diente. 1997 wurde die Verwaltung des Rajons Anadyr von Anadyr nach Ugolnyje Kopi verlegt, während Anadyr Verwaltungszentrum des Autonomen Kreises blieb. Nach der Vereinigung des Rajons Anadyr mit dem südlich anschließende Rajon Beringowski zu einem neuen Rajon Zentralny („Zentral-Rajon“) am 30. Mai 2008 blieb Ugolnyje Kopi dessen Zentrum. Seit 18. November 2008 trägt der neue Rajon wieder den Namen Anadyr. Bevölkerungsentwicklung Anmerkung: Volkszählungsdaten Wirtschaft und Infrastruktur Hauptwirtschaftszweig ist noch die sich im Niedergang befindende Kohleförderung. Daneben spielt Ugolnyje Kopi eine Rolle als Verwaltungs- und wegen des nahen Flughafens als Transport- und Versorgungszentrum. Der drei Kilometer östlich der Siedlung gelegene Flughafen Anadyr-Ugolny (ICAO-Code UHMA) ist Hauptzugangspunkt und Luftverkehrszentrum des Autonomen Kreises Tschukotka. Er wird im Linienverkehr von Moskau, Magadan, Chabarowsk und Wladiwostok angeflogen, besitzt Verbindung zu allen Lokalflughäfen des Autonomen Kreises und Charterflugverbindung in die Vereinigten Staaten (Nome, Anchorage). Militärisch wird der Flughafen seit Anfang der 1990er-Jahre nicht mehr regelmäßig genutzt. Um die Siedlung und den Flughafen existiert ein lokales Straßennetz; die Verbindung in die Stadt Anadyr wird im Sommer mit einer Fähre aufrechterhalten, im Winter über eine Eisstraße. Einzelnachweise Weblinks Rajon Anadyr auf der Webseite der Verwaltung des Autonomen Kreises (russisch)
Ougolnye Kopi

Ougolnye Kopi (en russe : Угольные Копи) est une commune urbaine de Russie de type bourg ouvrier qui est située dans le district autonome de Tchoukotka. Géographie Ougolnye Kopi se trouve à l'est du district autonome de Tchoukotka. Histoire Population Recensements (*) et estimations de la population: Économie Références Portail de la Russie
Ugol'nye Kopi

Ugol'nye Kopi (in russo Угольные Копи?) è un insediamento di tipo urbano situato nell'Anadyrskij rajon del Circondario autonomo di Čukotka, nell'estremo oriente russo. Si trova sulla costa del golfo dell'Anadyr' (mare di Bering), di fronte alla città di Anadyr'. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Ugol'nye Kopi Collegamenti esterni Sito ufficiale, su угольные-копи.рф.
Ugolne Kopy

Ugolne Kopy (ros. Угольные Копи "kopalnie węgla") – osiedle typu miejskiego w azjatyckiej części Rosji, w Rejonie Anadyrskim w Czukockim Okręgu Autonomicznym. Leży na północnym brzegu zatoki Liman Anadyrski (u ujścia rzeki Anadyr); około 10 km na wschód od Anadyru; ok. 6 tys. mieszkańców (2005). Ośrodek wydobycia węgla brunatnego, port lotniczy Anadyru. Założone na początku XX wieku jako miejsce zamieszkania oraz siedziba administracji dla pobliskich kopalni węgla (stąd nazwa). Do roku 1997 na przemian z Szachtorskim administracyjna stolica Rejonu Anadyrskiego. Linki zewnętrzne Zdjęcia Ugolnych Kop w serwisie chukotken.ru (ros.)
Ugolnye Kopi

Ugolnye Kopi (em russo: Угольные Копи, lit. Minas de Carvão) é um localidade pouco habitada da Rússia (uma colônia) localizado a nordeste da cidade de Anadyr, na outra margem do rio Anadyr. Serviu como centro administrativo do Distrito Anadyrsky até junho de 2011. População: 3,367 (Censo 2010 - resultados preliminares); 3,863 (Censo 2002); 12,357 (Censo 1989). É uma cidade mineradora que também abriga o aeroporto principal da região. História Ugolnye Kopi foi fundada no começo do século XX para garantir acomodação àqueles que trabalhavam na administração as minas próximas à cidade, daí o nome. E depois serviu para os que trabalham na indústria aérea no aeroporto local. Geografia Os prédios da cidade são, na sua maioria, todos sedes de instituições e unidades militares. Referências
Nikólskoie (Kamtxatka)

Nikolskoie (en rus: Нико́льское; en aleutià: Никоольскиҳ) és una localitat rural (selo) i el centre administratiu del districte d'Aleutski del krai de Kamtxatka, Rússia, situat a l'illa de Bering, que pertany a l'arxipèlag de les illes del Comandant. Segons el cens del 2010 tenia 676 habitants; 808 segons el cens del 2002; i de 1.356 segons el cens del 1989. És l'única localitat que roman habitada de l'illa i del districte. Història Va ser fundada el 1826 per pobladors aleutians de l'illa d'Atka a les Illes Aleutianes que van ser portats allà per comerciants de pells russos. Tot i que principalment es dedicaven a la criança d'animals com llúdries marines i foques per llurs pells, també se'ls va introduir en cert grau en la caça tradicional de balenes i foques amb arpons i llances. Actualment, la població està dividida entre russos i aleutians, tot i que la mescla entre tots dos grups és habitual. Economia L'economia actual es basa primordialment en la pesca, especialment el caviar de salmó, bolets, i serveis i subsidis del govern. Tot i viure en un ambient que és extremadament ric en vida salvatge, els habitants de l'illa estan molt restringits en l'ús d'aquests recursos, car pràcticament tota l'illa és una reserva natural. En els anys posteriors a la dissolució de la Unió Soviètica, la pesca furtiva de peixos, guineus àrtiques, rens (que van ser portats a l'illa) i aus migratòries estava molt estesa, però en l'actualitat, a causa d'una estricta protecció, pràcticament no hi ha caça de mamífers marins. Transport Nikolskoye està connectada amb la resta de Rússia a través de l'Aeroport de Nikólskoie. Clima Com la resta del krai de Kamtxatka, Nikolskoie té un clima subàrtic (Dfc), encara que l'oceà fa que les temperatures siguin molt menys extremes que a l'interior de Sibèria, amb uns hiverns quatre graus més suaus que els de Petropàvlovsk-Kamtxatski. La transició cap al clima oceànic subpolar del sud-oest d'Alaska cap a l'est és molt evident, especialment en les hores extremadament baixes de llum solar, que de mitjana són al voltant de 2,8 per dia a causa de la boira constant produïda per Cicló Aleutià i el Corrent d'Oyashio en el seu costat occidental. Religió La primera església de Nikolskoye era dedicada a Sant Nicolau i Sant Innocent d'Irkutsk, l'Il·luminador de Sibèria. D'acord amb el Diccionari Geogràfic de l'Església del Centre de Sant Nicolau, va ser construïda el 1799 per la Companyia Russo-Americana. El segon edifici va ser consagrat als anys 1890 i es va tancar després de la Revolució d'Octubre. Va ser aleshores utilitzat com a club local i després com a alberg juvenil. L'edifici es va incendiar el 1983. S'ha planificat una nova església al centre del poble, una ubicació que no està subjecta a tsunamis. Serà construïda a Petropavlovsk-Kamtxatski, desmuntada, i enviada a l'illa per a reconstruir-la. Referències Enllaços externs Lloc web sobre les illes del Comandant (rus)
Nikolskoje

Nikolskoye o Nikólskoje (en ruso: Ниҝо́льcҝoe, en aleutiano: Никоольскиҳ) es un selo y centro administrativo del distrito Aleutsky perteneciente al krai de Kamchatka ubicado en la isla de Bering, en la cadena de las islas del Comandante, ubicada entre las islas Aleutianas. De acuerdo al censo de 2010, el asentamiento fue bajando de población hasta llegar a sus 676 habitantes actuales. Es la única localidad habitada que queda en la isla. Historia Fue fundada en 1826 por habitantes aleutas de la isla Atka en las islas Aleutianas, llevados por vendedores de pieles rusos. Aunque en cierta medida practicaban la caza tradicional de ballenas y focas con arpones y lanzas, principalmente se dedicaban a la crianza de animales como nutrias marinas y focas, por sus pieles. Demografía Al día de hoy, la población está dividida aproximadamente en partes iguales entre rusos y aleutas, si bien es común que se mezclen. Economía La economía actual se basa primordialmente en la pesca, especialmente el caviar de salmón, hongos, y servicios y subsidios del gobierno. A pesar de vivir en un ambiente que es extremadamente rico en vida salvaje, los habitantes de la isla están muy restringidos en el uso de esos recursos, ya que prácticamente toda la isla pertenece a la reserva natural Komandorski. En los años siguientes a la disolución de la Unión Soviética, la caza furtiva de peces, zorros árticos, renos (que fueron llevados a la isla) y aves acuáticas migratorias estaba muy extendida, pero en la actualidad, debido a una estricta protección, virtualmente no hay caza de mamíferos marinos. Transporte Nikolskoye está conectada con el resto de Rusia mediante el aeropuerto de Nikólskoye. Clima Como el resto del krai de Kamchatka, Nikolskoye tiene un clima subpolar, a pesar de que el océano hace que las temperaturas sean mucho menos extremas que en el interior de Siberia, con inviernos más templados que en Petropavlovsk-Kamchatsky. La transición del clima oceánico subpolar del noroeste de Alaska hacia el este es muy evidente, especialmente en las horas extremadamente bajas de luz solar, que promedian solo alrededor de 2,8 por día debido a la niebla constante producida por el Ciclón Aleutiano y la corriente de Oyashio en su flanco occidental. Religión La primera iglesia fundada en Nikolskoye fue dedicada a San Nicolás. De acuerdo al Diccionario Geográfico de la Iglesia del Centro de San Nicolás, esta fue construida en 1799 por la Compañía Ruso-Americana. El segundo edificio fue consagrado en la década de 1890, y cerrado después de la revolución de octubre. Entonces se usó como un club local y posteriormente como albergue juvenil. El edificio se incendió en 1983. Una nueva iglesia está planeada para el centro de la aldea, en una ubicación que no alcancen los tsunamis. Será construida en Petropavlovsk-Kamchatsky, desmantelada y enviada a la isla para reconstruirla. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Nikolskoje.
Nikolskoïe (kraï du Kamtchatka)

Nikolskoïe (russe : Нико́льское, Aleut : Никоольскиҳ) est une localité rurale (un selo) et le centre administratif du raïon des Aléoutiennes du Kraï du Kamtchatka, en Russie, situé sur l'île Béring dans la chaîne des îles Komandorski. La population s'élevait à 624 habitants en 2023. C'est la seule localité habitée qui reste dans le raïon. Histoire Nikoloskoïe a été fondée en 1826 par des colons aléoutes (Unangan) de l'île Atka, dans les îles Aléoutiennes, qui y ont été amenés par des commerçants de fourrures russes. Tout en se livrant dans une certaine mesure aux activités traditionnelles de chasse à la baleine et de chasse au phoque au harpon et à la lance, ils étaient surtout employés pour la chasse aux animaux à fourrure, notamment aux loutres de mer et à l'otarie. Démographie À l'heure actuelle, la population est répartie à peu près également entre Russes et Aléoutes, les unions mixtes fréquentes. Économie L'économie actuelle repose principalement sur la pêche, en particulier la récolte du caviar de saumon, la cueillette de champignons et les services et subventions gouvernementaux. Bien que vivant dans un environnement extrêmement riche en faune et flore, les habitants de l'île sont très limités dans l'utilisation de ces ressources puisque la quasi-totalité de l'île est une réserve naturelle. Dans les années qui ont suivi la dissolution de l'Union soviétique, le braconnage du poisson, du renard arctique, du renne (qui a été introduit sur l'île) et d'oiseaux migrateurs a été très répandu, mais il n'y a pratiquement aucune chasse aux mammifères marins en raison de leur protection stricte. En 2013 fut inauguré un complexe éolien d'une capacité totale de 550 kW à Nikolskoïe. Climat Comme le reste du kraï du Kamtchatka, Nikolskoïe a un climat subarctique, bien que l'océan rende les températures beaucoup moins extrêmes que dans la Sibérie intérieure, les hivers étant environ quatre degrés plus "doux" qu'à Petropavlovsk-Kamchatski. La transition vers le climat océanique subpolaire du sud-ouest de l'Alaska vers l'est est très apparente, en particulier pendant les heures d'ensoleillement extrêmement basses, qui ne sont en moyenne que de 2,8 heures par jour en raison du brouillard constant de la dépression des Aléoutiennes et du courant Oya shivo sur son flanc ouest. Religion La première église de Nikolskoïe a été dédiée à saint Nicolas et à saint Innocent d'Irkoutsk. Elle a été construite en 1799 par la Compagnie russe d'Amérique. Le deuxième bâtiment fut inauguré dans les années 1890 et fermé après la révolution d'Octobre. Il a ensuite servi de club local puis d'auberge, et a finalement brûlé en 1983. Une nouvelle église est prévue pour le centre du village, un endroit non soumis aux tsunamis. Elle sera construite à Petropavlovsk-Kamchatski, démontée, expédiée sur l'île et y remontée. Références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Nikolskoye, Kamchatka Krai » (voir la liste des auteurs). Liens externes Ressource relative à la géographie : OKATO Portail du kraï du Kamtchatka
Nikolskoje (Beringeiland)

Nikolskoje (Russisch: Никольское) is een dorpje (selo) in kraj Kamtsjatka in het Russische Verre Oosten op Beringeiland, onderdeel van de Komandorski-eilanden. Het is het bestuurlijk centrum van het district Aleoetski van de oblast. Het dorpje werd gesticht in 1826 door Unganganse kolonisten van Atka-eiland van de Aleoeten. Zij hielden zich bezig met walvisvaren met harpoenen en speren. De visserij en de jacht op walvissen en andere zeezoogdieren vormen er nog steeds de belangrijkste economische activiteiten.
Nikolskoje (Kraj Kamczacki)

Nikolskoje (ros. Никольское) – wieś (ros. село, trb. sieło) rejonowa i jedyna miejscowość rejonu aleuckiego Kraju Kamczackiego Rosji. Znajduje się na Wyspie Beringa. Liczy 752 osoby (2005), a jej populacja od co najmniej 1989 roku przedstawia tendencję do zmniejszania się. Jest jedynym i ostatnim miejscem, w którym żyją jeszcze osoby znające dialekty języka aleuckiego: miednowski i beringowski – mniej niż 10 dla każdego z nich. Wieś została założona w 1826 roku przez przesiedleńców z wyspy Atka (Aleuty). Jeszcze w latach 60. XX wieku była jedną z czterech wsi na archipelagu Wysp Komandorskich; obecnie pozostaje już jedyną. W referendum w 2005 roku mieszkańcy opowiedzieli się przeciw likwidacji samorządowej administracji rejonowej i przyłączeniu do innej jednostki. We wsi znajduje się przedszkole, szkoła i szpital. Znajduje się tu dyrekcja Komandorskiego Rezerwatu Biosfery. Przypisy
Nikolskoje

Nikolskoje (ryska: Нико́льское) är en by i Kamtjatka kraj, Ryssland, på Berings ö i ögruppen Kommendörsöarna. Den är Aleutskijdistriktets administrativa centrum, och byn hade en folkmängd på 676 invånare vid folkräkningen 2010. Nikolskoje grundades år 1826 av aleutiska bosättare från Atka Island i Aleuterna. Bosättarna flyttades dit av ryska handelsmän. Idag är byns befolkning relativt jämnt fördelad mellan ryssar och aleuter, och ekonomin baseras främst på fiske, speciellt upptag av laxkaviar. Nikolskoje flygplats ligger utanför byn. Källor
Мечи острови

Мечите острови (на руски: Медвежьи острова; на якутски: Эһэлээх арыылар) са група от 6 малки острова: Крестовски (най-голям), Леонтиев, Четиристълбов, Пушкарьов, Лисов и Андреев в южната част на Източносибирско море на север от устието на река Колима, като административно принадлежат на Якутия в Русия. Височината им варира от 40 до 100 m. Изградени са от гранити и глинести шисти. Бреговете им са предимно скалисти, на места ниски и заблатени. Край бреговете им през зимата (от 1 до 3 месеца) се образува неподвижна ледена покривка (припай). Преобладава каменистата арктическа тундра и обширни безжизнени каменисти пространства. Няма точни сведения кой и кога е открил островите, но това най-вероятно се е случило в средата на ХVІІ в. от руските първопроходци. За първи път те са посетени през 1710 г. от търговецът на ценни животински кожи Яков Пермяков. През 1740 г. лейтенант Дмитрий Лаптев посещава остров Крестовски и му прави първото описание, а през 1763 г. сержант Степан Андреев ги обхожда всичките и грубо ги зарисува. През 1769 г. геодезистите Иван Леонтиев, Иван Лисов и Алексей Пушкарьов им съставят първата доста точна карта, като в тяхна чест три от островите носят техните имена. Източници