NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Острів Йони

Острів Йо́ни (рос. остров Ионы) — безлюдні скелі в Охотському морі розташовані за 350 км на схід від затоки Аян та за 250 км на північ від острова Сахаліну. Територія Охотського району Хабаровського краю Російської Федерації. Відкритий і названий у 1789 році експедицією російських мореплавців Йосипа Біллінгса і Гаврила Саричева. Висота близько 150 м. Схили майже позбавлені рослинності. Східний схил острова набагато крутіший західного. Береги скелясті і майже прямовисні. Від західного берега місцями виступають невеликі скелясті миси. Лежбище сивучів і нерп. Пташині базари. Примітки Література Ионы остров // Большая советская энциклопедия : у 30 т. / гл. ред. А. М. Прохоров. — 3-е изд. — М. : «Советская энциклопедия», 1969—1978. (рос.).; Ионы остров // Географический энциклопедический словарь. Географические названия / А. Ф. Трёшников. — Москва : Советская энциклопедия, 1989. — С. 190.(рос.); И. С. Зонн, А. Г. Костяной. Ионы остров // Охотское море. Энциклопедия. — Москва : «Международные отношения», 2009. — С. 61. — ISBN 978-5-7133-1354-9. (рос.)
Чайбуха (аэропорт)

Ча́йбуха (бывший Гижига; англ.: Chaybukha или Chaibukha) (ИКАО: UHMG) — аэропорт в Магаданской области, Россия, расположенный в 8 км к северо-востоку от одноимённого посёлка. Это крупный аэродром с твёрдым покрытием, рулёжными дорожками и небольшой парковкой. Обслуживает авиалайнеры среднего размера. История Второй по размеру аэропорт в Магаданской области. В 1970-х годах был включён в состав Магаданского авиаотряда. Был закрыт 11 декабря 2009 года в связи с нерентабельностью. География Поблизости от аэропорта протекает река Большая Чайбуха. Взлётно-посадочная полоса находится в зоне распространения вечной мерзлоты. Примечания Ссылки 8 км от Чайбухи. Земля и небо Колымы // Чайбуха. Малая Ча́йбуха — упразднённый 28 сентября 2017 года посёлок в Северо-Эвенском районе Магаданской области. Ранее входил в состав сельского поселения Чайбухинское. // Расположен в 95 км к востоку от Эвенска и в 628 км от Магадана в 8 километрах к северо-востоку от Гижигинской губы Охотского моря. // В посёлке находился аэропорт Чайбуха, закрытый 11 декабря 2009 года из-за нерентабельности.
Lavrentiya Airport

Lavrentiya Airport (ICAO: UHML) is an airport in Chukotsky District, Chukotka Autonomous Okrug, Russia, located 1 kilometre (0.6 mi) south of Lavrentiya. It consists of a small airstrip with a tarmac. It is the easternmost airport of continental Asia, and the easternmost airport on continental earth. Airlines and destinations See also List of airports in Russia References RussianAirFields.com External links Lavrentiya airport photo gallery Archived 2011-10-09 at the Wayback Machine
Aeropuerto de Zaliv Lavrentiya

El Aeropuerto de Zaliv Lavrentiya (en ruso: Аэропорт Залив Лаврентия; ICAO: UHML; IATA: ), se encuentra prácticamente dentro de Lavrentiya, en el distrito autónomo de Chukotka, Rusia. El aeródromo fue construido durante la Segunda Guerra Mundial y se inauguró en 1953. Pista El aeropuerto de Zaliv Lavrentiya dispone de una pista de asfalto en dirección 14/32 de 1190x25 m. (3904x82 pies).​ El aeropuerto es adecuado para la operación de aeronaves del tipo Antonov An-24, Antonov An-26 y similares, así como de todo tipo de helicópteros. Aerolíneas y destinos La operadora del aeropuerto de Zaliv Lavrentiya es una filial de la compañía aérea rusa ChukotAvia, que ofrece un servicio regular entre Zaliv Lavrentiya y Anádyr.​​ Referencias Enlaces externos Página de ChukotAvia (en ruso). Consultado el 9 de septiembre de 2011 Características técnicas del aeropuerto - Índice de aeropuertos de Rusia (en inglés). Consultado el 9 de septiembre de 2011 Zaliv Lavrentiya en Great Circle Mapper. (en inglés). Consultado el 9 de septiembre de 2011 Galería de fotos de Zaliv Lavrentiya. Archivado el 9 de octubre de 2011 en Wayback Machine. (en ruso). Consultado el 9 de septiembre de 2011 Historial de accidentes en Zaliv Lavrentiya (en inglés) Consultado el 30 de marzo de 2012 Mapa de ubicación de los aeropuertos Chukotka en "Our Airports" (en inglés) Consultado el 29 de marzo de 2012
Luchthaven Golf van Lavrentia

Luchthaven Golf van Lavrentia (Russisch: Аэропорт «Залив Лаврентия»; Aeroport "Zaliv Lavrentia") is een regionale luchthaven aan zuidzijde van het dorp Lavrentia, in het district Tsjoekotski van de Russische autonome okroeg Tsjoekotka. Vanaf het vliegveld wordt een lijndienst onderhouden met Anadyr. De luchthaven is geschikt voor vliegtuigen van de types Antonov An-24, An-26 en soortgelijke. Het vliegveld werd aangelegd tijdens de Tweede Wereldoorlog en opengesteld in 1953.
Залив Лаврентия (аэропорт)

Аэропорт «Залив Лаврентия» — региональный аэропорт, расположен в селе Лаврентия Чукотского района Чукотского автономного округа. Численность обслуживающего персонала аэропорта составляет 28 человек. 17 августа 2017 года на здании аэропорта открыта мемориальная доска полярному летчику СССР Виктору Галышеву. Принимаемые типы ВС Ан-2, Ан-24, Ан-26, Ан-28, Ан-30, Ан-72, Ан-74, Як-40 и др. типы ВС 3-4 класса, вертолёты всех типов. Показатели деятельности Маршрутная сеть Пассажирские авиарейсы в направлении окружного центра осуществляются бортами Ан-24 с регулярностью 2-3 раза в месяц. Примечания
Kazachye

Kazachye (Russian: Казачье, Yakut: Хаһаачыйа, romanized: Xahaaçıya) is a rural locality (a selo), the only inhabited locality, and the administrative center of Kazachinsky National Rural Okrug of Bulunsky District in the Sakha Republic, Russia, located 486 kilometers (302 mi) from Tiksi, the administrative center of the district. Its population as of the 2010 Census was 1,367, of whom 665 were male and 702 female, down from 1,531 recorded during the 2002 Census. References Notes Sources Official website of the Sakha Republic. Registry of the Administrative-Territorial Divisions of the Sakha Republic. Ust-Yansky District. (in Russian) Государственное Собрание (Ил Тумэн) Республики Саха (Якутия). Закон №173-З №353-III от 30 ноября 2004 г. «Об установлении границ и о наделении статусом городского и сельского поселений муниципальных образований Республики Саха (Якутия)», в ред. Закона №1058-З №1007-IV от 25 апреля 2012 г. «О внесении изменений в Закон Республики Саха (Якутия) "Об установлении границ и о наделении статусом городского и сельского поселений муниципальных образований Республики Саха (Якутия)"». Вступил в силу со дня официального опубликования. Опубликован: "Якутия", №245, 31 декабря 2004 г. (State Assembly (Il Tumen) of the Sakha (Yakutia) Republic. Law #173-Z No. 353-III of November 30, 2004 On Establishing the Borders and on Granting the Urban and Rural Settlement Status to the Municipal Formations of the Sakha (Yakutia) Republic, as amended by the Law #1058-Z No. 1007-IV of April 25, 2012 On Amending the Law of the Sakha (Yakutia) Republic "On Establishing the Borders and on Granting the Urban and Rural Settlement Status to the Municipal Formations of the Sakha (Yakutia) Republic". Effective as of the day of the official publication.).
Khayyr

Khayyr (Russian: Хайыр; Yakut: Хайыр, Xayır) is a rural locality (a selo), the only inhabited locality, and the administrative center of Omoloysky National Rural Okrug of Ust-Yansky District in the Sakha Republic, Russia, located 498 kilometers (309 mi) from Deputatsky, the administrative center of the district. Its population as of the 2010 Census was 433, of whom 223 were male and 210 female, down from 441 recorded during the 2002 Census. Geography The village is located in the Yana-Indigirka Lowland, on the right bank of the Omoloy. The confluence of the Ulakhan-Kyuegyulyur is 12 km (7.5 mi) upstream of the village. See also Lake Khaiyr References Sources Official website of the Sakha Republic. Registry of the Administrative-Territorial Divisions of the Sakha Republic. Ust-Yansky District. (in Russian) Государственное Собрание (Ил Тумэн) Республики Саха (Якутия). Закон №173-З №353-III от 30 ноября 2004 г. «Об установлении границ и о наделении статусом городского и сельского поселений муниципальных образований Республики Саха (Якутия)», в ред. Закона №1058-З №1007-IV от 25 апреля 2012 г. «О внесении изменений в Закон Республики Саха (Якутия) "Об установлении границ и о наделении статусом городского и сельского поселений муниципальных образований Республики Саха (Якутия)"». Вступил в силу со дня официального опубликования. Опубликован: "Якутия", №245, 31 декабря 2004 г. (State Assembly (Il Tumen) of the Sakha (Yakutia) Republic. Law #173-Z No. 353-III of November 30, 2004 On Establishing the Borders and on Granting the Urban and Rural Settlement Status to the Municipal Formations of the Sakha (Yakutia) Republic, as amended by the Law #1058-Z No. 1007-IV of April 25, 2012 On Amending the Law of the Sakha (Yakutia) Republic "On Establishing the Borders and on Granting the Urban and Rural Settlement Status to the Municipal Formations of the Sakha (Yakutia) Republic". Effective as of the day of the official publication.).
Хайыр (село)

Хайы́р (якут. Хайыр) — село в Усть-Янском улусе Республики Саха (Якутия) России. Административный центр и единственный населённый пункт Омолойского национального наслега. География Село находится в северной части Якутии, в пределах Яно-Индигирской низменности, на правом берегу реки Омолой, на расстоянии 408 км к северо-западу от посёлка Депутатский, административного центра улуса. Абсолютная высота — 14 м над уровнем моря. Климат Климат характеризуется как приморский арктический, с продолжительной морозной зимой и коротким прохладным летом. Средняя температура воздуха самого тёплого месяца (июля) составляет 4 °C; самого холодного (января) — −32 − −40 °C. Среднегодовое количество атмосферных осадков составляет 150—200 мм. Снежный покров держится в течение 255—265 дней в году. Часовой пояс Село Хайыр находится в часовой зоне МСК+7. Смещение применяемого времени относительно UTC составляет +10:00. Население Численность населенияГод38039040041042043044045020012004200720102013201620192022Хайыр (село)Статистика населения.mw-chart-c0bc0f83ca97a2bab2407cc3868fd8508e1b9c3a771ec018446d251c23a1fcb01bc0fb13344ab9fc5795142020aa30bf46e10e0549d3443289965de164d9acd7__zr204176-cls-1056249:hover{pointer-events:none}.mw-chart-c0bc0f83ca97a2bab2407cc3868fd8508e1b9c3a771ec018446d251c23a1fcb01bc0fb13344ab9fc5795142020aa30bf46e10e0549d3443289965de164d9acd7__zr204176-cls-1056250:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,1)}.mw-chart-c0bc0f83ca97a2bab2407cc3868fd8508e1b9c3a771ec018446d251c23a1fcb01bc0fb13344ab9fc5795142020aa30bf46e10e0549d3443289965de164d9acd7__zr204176-cls-1056251:hover{cursor:pointer}.mw-chart-c0bc0f83ca97a2bab2407cc3868fd8508e1b9c3a771ec018446d251c23a1fcb01bc0fb13344ab9fc5795142020aa30bf46e10e0549d3443289965de164d9acd7__zr204176-cls-1056252:hover{cursor:pointer;fill:rgba(82,130,235,1)}.mw-chart-c0bc0f83ca97a2bab2407cc3868fd8508e1b9c3a771ec018446d251c23a1fcb01bc0fb13344ab9fc5795142020aa30bf46e10e0549d3443289965de164d9acd7__zr204176-cls-1056253:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,0)} Половой состав По данным Всероссийской переписи населения 2010 года в гендерной структуре населения мужчины составляли 51,5 %, женщины — соответственно 48,5 %. Национальный состав Согласно результатам переписи 2002 года, в национальной структуре населения якуты составляли 57 %, эвены — 39 %. Улицы Инфраструктура Функционируют клуб, неполная средняя общеобразовательная школа, учреждения здравоохранения и торговли. Транспорт Транспортное сообщение осуществляется по автомобильной дороге регионального значения Кулар — Хайыр, а также речным транспортом. Примечания
Николай Муравьов-Амурски

Никола̀й Никола̀евич Муравьо̀в-Аму̀рски (на руски: Николай Николаевич Муравьёв-Амурский) е руски благородник (граф), офицер (генерал от пехотата) и колониален администратор. Роден е на 11 август 1809 година в Санкт Петербург в семейството на Николай Муравьов, представител на стария благороднически род Муравьови, който по късно става статс-секретар на императора. През 1827 година завършва Пажеския корпус и участва като офицер в Руско-турската война от 1828 – 1829 година, потушаването на Полското въстание през 1831 година и в Кавказката война. След като се уволнява от армията поради здравословни проблеми, става губернатор на Тулска губерния (1846 – 1847) и Източносибирското генерал-губернаторство (1847 – 1861). В този период играе водеща роля в руската експанзия в Далечния Изток със завладяването на течението на Амур (за което получава почетното име Амурски) и основаването на руските крепости Благовешченск, Хабаровск и Владивосток. След като излиза в оставка, е назначен за член на Държавния съвет, но прекарва повечето си време в Париж. Николай Муравьов-Амурски умира на 18 ноември 1881 година в Париж. Бележки
Nikolaj Muravjov-Amurskij

Nikolaj Nikolajevitj Muravjov-Amurskij, född den 23 augusti 1809, död den 30 november 1881, var en rysk greve, diplomat och statsman. Han var farbror till Nikolaj Muravjov (1850–1908). Muravjov var guvernör i Kursk 1836-40, i Grodno 1840-47, därpå en kortare tid i Tula och utnämndes i december 1847 till generalguvernör över Östsibirien. Han erövrade hela Amurområdet, anlade nära Amurflodens mynning 1850 staden Nikolajevsk, främjade energiskt landets geografiska utforskning och begynnande kolonisering samt avtvang Kina (Qingdynastin) fördraget i Aigun (28 maj 1858), varigenom hela Amurområdet avträddes till Ryssland. Muravjov belönades med grevevärdighet och fick tillnamnet "Amurskij". Genom en flottdemonstration mot Edo avtvang Muravjov Japan 1859 ett för Ryssland fördelaktigt fördrag, varigenom bland annat ön Sachalin avträddes till Ryssland. Muravjov återvände 1861 till Petersburg och blev medlem av riksrådet. Monument över Muravjov restes i Blagovesjtjensk och Chabarovsk. Utmärkelser Riddare av Sankt Alexander Nevskij-orden Sankt Vladimirs orden, fjärde klassen Sankt Stanislausorden, andra klassen Sankt Vladimirs orden, tredje klassen Sankt Vladimirs orden, första klassen med svärd Guldsabel "för tapperhet" Sankt Stanislausorden, första klassen Sankt Annas orden, tredje klass Vita örnens orden Sankt Annas orden, första klass Sankt Annas orden, andra klass Fjärde graden av Sankt Georgsorden för 25 års tjänst [Redigera Wikidata] Källor Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från Nordisk familjebok, Muraviev, 8. Nikolaj Nikolajevitj M.-Amurskij, 1904–1926.
Lisy Island

Lisy Island (Russian - Лисий остров, means Fox's Island) is a small uninhabited island near the city of Nakhodka in Nakhodka Bay (Japan Sea). Lisy Island protects Bay (especially West part of Gulf) from open sea waves. Lisy Island is near one kilometre from Nakhodka Oil Port. History Lisiy Island is the remnant of an ancient submerged mountain range, which separated from the mainland as a result of the general subsidence of the land and the advance of the sea during the formation of the shelf of the Peter the Great Gulf. According to geological data, it was formed 10-12 thousand years ago by separation from the Trudny Peninsula. The island is a kind of “splinter” of rocks, cut off from its continental part of the Trudny Peninsula. References
Isla Lisy

La isla Lisy (en ruso: Лисий остров,​ que quiere decir: "isla del Zorro") es una pequeña isla deshabitada cerca de la ciudad de Najodka, una ciudad en la bahía del mismo nombre parte del mar de Japón, en las coordenadas geográficas 42°45′00″N 132°54′00″E. La isla Lisy protege a la bahía (la parte oeste del golfo, especialmente) del impacto las olas del mar abierto. Lisy está cerca de un kilómetro del Puerto Petrolero de Najodka. Posee una superficie estimada en 55 hectáreas (o bien 0,55 km), su punto más alto se encuentra a 123,4 metros. Referencias Véase también Geografía de Rusia Anexo:Islas de Rusia
Lissy (île)

Lisy (russe : Лисий остров) est une île inhabitée de Russie située en face de Nakhodka et de la presqu'île de Troudny dans la baie de Nakhodka (mer du Japon). Description Elle s'étend sur une longueur de 1,6 km pour une largeur de 0,47 km. Histoire Notes et références Voir aussi Article connexe Liste des îles de Russie Liens externes Portail du kraï du Primorié Portail des îles
Lisij

Lisij (in russo Лисий остров?; "isola della volpe") è una piccola isola russa del mar del Giappone, nell'Estremo Oriente russo; è situata nel golfo Nachodka, circa 1 km a sud dal porto petrolifero. Appartiene amministrativamente alla città di Nachodka. L'isola è disabitata. Geografia, flora e fauna Lisij è lunga 1,6 km e larga 0,47 km. Le sue coste sono ripide, rocciose e frastagliate, solo sulla costa nord-occidentale c'è una spiaggia di 1 km. L'isola è coperta da boschi di latifoglie. Nella spedizione scientifica del 2002 è stato accertato che la flora dell'isola è molto varia e che differisce da quella della terraferma nonostante l'isola disti un solo chilometro. C'è la vite, l'acero, il carpino, la quercia, il tiglio e molte specie di piante elencate nella lista rossa IUCN della Russia. Per quanto riguarda il mondo animale, vi sono molti uccelli: aquile di mare, piccioni selvatici, gazze, cormorani, falchi e gabbiani. Una specie, la Cyanopica cyanus è in via d'estinzione. Tra i mammiferi: scoiattoli striati, foche e otarie. Storia Il nome dell'isola è un mistero in quanto non sono state trovate volpi sull'isola. Il suo primo nome, isola di Oblyzin (остров Облызина), veniva probabilmente dal nome di un membro dell'equipaggio della corvetta America, che aveva scoperto il golfo il 18 giugno del 1859. Nel 1935, c'era sull'isola un vivaio per l'allevamento di avannotti di storione e per la lavorazione di alghe brune. Dal 1937 e fino al settembre 1945 c'è stato un campo femminile di prigioniere politiche, impegnate nella lavorazione, la salatura e la spedizione ittica. Dal 1947, i lavoratori erano dei civili che abitavano in un piccolo villaggio nella parte settentrionale di Lisij. Dopo il 1950, l'isola è diventata una riserva naturale. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Lisij Collegamenti esterni Mappa russa K-53-07 (RU) Путешествие на остров Лисий (Foto e notizie dell'isola Lisij).
Wyspa Lisia

Wyspa Lisia (ros. Лисий остров) – mała, niezamieszkana wyspa w pobliżu Nachodki, w zatoce Nachodka, jednej z odnóg Zatoki Piotra Wielkiego. Jest położona u wejścia do zatoki Nachodka. Długość wyspy wynosi około 1,6 km, szerokość około 500 m. Powierzchnia: 0,55 km². Powstała około 10-12 tys. lat temu, poprzez oddzielenie się od półwyspu Trudnyj. Przypisy
Лисячий (острів)

Ли́сячий (рос. Лисий остров) — невеликий острів у затоці Петра Великого Японського моря. Знаходиться за 530 м на схід від мису Павловського в затоці Находка. Адміністративно належить до Находкинського міського округу Приморського краю Росії. Географія Острів має скелясті та стрімкі береги. Берегова смуга становить 4,2 км, але лише 1 км припадає на кам'янистий пляж на північному заході. Інші 3,2 км — це порізані скелі та обриви, найбільш високі на південному заході, на мисі Єржковича. Острів вкритий широколистими лісами, представлених кленом, грабом, дубом, липою, багато видів рослин занесені до Червоної книги Росії. Поширений також виноград. Хоча острів і має таку назву, але жодної лисиці на ньому ніколи не було. Фауна острова різко різниться від фауни материка, хоча їх і відокремлюють всього пів-кілометра. Серед птахів тут водяться орлани, голуби, сороки, баклани, соколи та мартини. Сорока блакитна знаходиться на межі вимирання. Із ссавців водяться нерпи, тюлені, бурундуки, а із плазунів — вужі та ящірки. Історія Назва острова не означає наявність на ньому лисиць. Вона більш співзвучна з місцевою назвою тубільців. Перша назва — острів Облизіна, названа на честь члена екіпажа корвета «Америка», який відкрив затоку 18 червня 1859 року. В 1935 році на острові збудували підприємство — англійську концесію з вирощування мальків осетрових риб та переробки морської капусти ламінарії в йод та спирт. З 1937 року до вересня 1945 року на острові знаходився жіночий табір політично засуджених, які займались обробкою, засолкою та відправкою риби — «Філіал рибозаводу „Тафуїн“». З 1947 року на острові працювали вільнонаймані робітники, які заснували тут невелике селище. На півночі розташовувалась зона з бараками для житла та дитячі ясла. Після 1950-их років острів став заповідним і був закритий для відвідування, його охороняв прикордонний загін. Попри близькість до міста, до 1990-их років острів відвідували одиниці. В 1994 році острів був оголошений пам'яткою природи. Того ж року та в 2002 році острів досліджували наукові експедиції. Посилання Таємниця острова[недоступне посилання з квітня 2019]
Raïon d'Aïan-et-Maïa

Le raïon d'Aïan-et-Maïa (en russe : Ая́но-Ма́йский райо́н, Aïano-Maïski raïon) est une subdivision administrative (raïon) et une municipalité (raïon municipal) du kraï de Khabarovsk, en Russie. Le raïon fait partie de la région d'Extrême-Orient russe. Son centre administratif est le village d'Aïan, et il compte en tout 11 localités, réparties dans 4 municipalités. Sa population s'élevait à 1 863 habitants en 2023. Tendances politiques Notes et références Notes Références Annexes Articles connexes Kraï de Khabarovsk Extrême-Orient russe Liens externes (ru) Site officiel du raïon d'Aïan-et-Maïa Portail de la Sibérie
Ajan-majai járás

A Ajan-majai járás (oroszul Аяно-Майский район) Oroszország egyik járása a Habarovszki határterületen. Székhelye Ajan. Népesség 1989-ben 4 802 lakosa volt. 2002-ben 3 271 lakosa volt, akiknek közel a fele a távol-keleti népek közül való. 2010-ben 2 291 lakosa volt. Jegyzetek Források Всероссийская перепись населения 2002 года. Национальный состав населения по регионам России. Демоскоп Weekly. A 2010-es népszámlálás eredményei: http://www.gks.ru/free_doc/new_site/perepis2010/croc/perepis_itogi1612.htmArchiválva 2013. március 15-i dátummal a Wayback Machine-ben
Ajano-Majskij rajon

L'Ajano-Majskij rajon (in russo Аяно-Майский район?) è un municipal'nyj rajon del Kraj di Chabarovsk, nell'Estremo oriente russo. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Ajano-Majskij rajon Collegamenti esterni Sito ufficiale, su ayanrayon.ru.
Аяно-Майський район

Ая́но-Ма́йський район (рос. Аяно-Майский район) — муніципальний район у складі Хабаровського краю Російської Федерації. Адміністративний центр — село Аян. Історія Район був утворений 10 грудня 1930 року і був частиною Охотсько-Евенського національного округу Далекосхідного краю. 22 липня [1934] року район увійшов до складу того ж таки національного округу новоутвореної Нижньо-Амурської області Далекосхідного краю (з 1938 року — Хабаровського). Тоді до складу району входили Аянська, Алдомська, Аїмська, Батомгська, Верхньомайська, Лантарська, Нельканська, Немуйська і Тоттінська сільради. 15 вересня 1934 року Охотсько-Евенкійський національний округ був ліквідований, район перейшов у пряме підпорядкування Нижньоамурської області. 31 грудня 1954 року ліквідована Батомгська сільрада, 23 червня 1955 року Немуйська сільрада перейменована в Маймаканську. 23 січня 1956 року, після ліквідації Нижньоамурської області, район перейшов у пряме підпорядкування Хабаровського краю. 30 вересня 1960 року Маймаканська сільрада ліквідована і передана до складу Лантарської, 15 листопада 1962 року Тоттінська сільрада перейменована у Джигдинську, 29 грудня 1966 року Лантарська сільрада перейменована у Немуйську, 6 грудня 1979 року Верхньомайська сільрада ліквідована і приєднана до Нельканської, 14 січня 1982 року Алдомська сільрада перейменована у Кекрінську, 22 червня 1989 року Кекрінська та Немуйська сільради ліквідовані та передані до Аянської. 1992 року сільради були перетворені у сільські адміністрації — Аїмську, Джигдинську та Нельканську, територія колишньої Аянської сільради перейшла у пряме підпорядкування району. 2004 року сільські адміністрації перетворені у сільські поселення, було утворене Аянське сільське поселення на території колишньої Аянської сільради. Населення Населення — 1895 осіб (2019; 2292 в 2010, 3271 у 2002). Адміністративний поділ Район адміністративно поділяється на 4 сільських поселення та міжселенну територію: Найбільші населені пункти Примітки