NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Ljachow-Inseln

Die Ljachow-Inseln (russisch Ляховские острова, jakutisch Ляхов арыылара) sind die südlichsten Inseln der Neusibirischen Inseln. Vom nordsibirischen Festland trennt sie die 60 km breite Laptew-Straße, von den weiter nördlich gelegenen Anjou-Inseln die Sannikowstraße. Entdeckt wurden die Inseln 1710 vom Kosaken Jakow Permjakow, 1712 erkundete er sie gemeinsam mit Merkuri Wagin. Dominiert wird die Inselgruppe von der Großen Ljachow-Insel (Большой Ляховский), welche ca. 4.600 km² groß ist und bis zu 270 m über das Meer ragt, sowie der Kleinen Ljachow-Insel (Малый Ляховский), die 1.325 km² groß ist. Eine weitere Insel ist Stolbowoi (Столбовой остров). Die Semjonowski-Insel (Семёновский остров) ist um die 1950er Jahre im Meer verschwunden. Die Wassiljewski-Insel war schon 1936 nicht mehr auffindbar. 2013 wurde eine neu aufgetauchte Insel entdeckt und Jaja genannt. Die Namensgebung der Insel geht auf Iwan Ljachow zurück, einen Händler, der die Inseln in der Hoffnung, Mammutknochen und Elfenbein zu finden, 1773 erkundete. Dieser behauptete danach, die Menge an Mammutknochen und -stoßzähnen sei so enorm, dass man denken könne, die Inseln bestehen daraus. Ein ähnliches Bild soll sich auf den anderen Inseln des Archipels gezeigt haben. Am 29. Mai 2013 wurde der Fund eines sehr gut erhaltenen Mammut-Kadavers mit Muskelgewebe und flüssigem Blut bekannt gegeben. Die Überreste des Tieres befanden sich im Permafrostboden der Kleinen Ljachow-Insel. Literatur Nikolai V. Latkin: Ljachowskje ostrowa. In: Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона – Enziklopeditscheski slowar Brokgausa i Jefrona. Band 18 [35]: Лопари–Малолетние преступники. Brockhaus-Efron, Sankt Petersburg 1896, S. 277–278 (russisch, Volltext [Wikisource] PDF – Ljachow-Inseln). Weblinks Artikel Ljachow-Inseln in der Großen Sowjetischen Enzyklopädie (BSE), 3. Auflage 1969–1978 (russisch)http://vorlage_gse.test/1%3D72203~2a%3D~2b%3DLjachow-Inseln Einzelnachweise
Lyakhovsky Islands

The Lyakhovsky Islands (Russian: Ляховские острова, romanized: Lyakhovskiye ostrova; Yakut: Ляхов арыылара) are the southernmost group of the New Siberian Islands in the Arctic seas of eastern Russia. The islands are named in honour of Ivan Lyakhov, who explored them in 1773. Geography They are separated from the mainland by the Laptev Strait (60 km [37 mi] wide), and from the Anzhu Islands group by the Sannikov Strait (50 km [31 mi] wide). Two islands dominate the group: Bolshoy Lyakhovsky Island (Great Lyakhovsky Island) 5,156.6 km2 (1,991.0 sq mi) with a maximum altitude of 311 m (1,020 ft) on Emy Tas Maly Lyakhovsky Island (Little Lyakhovsky Island) 975.5 km2 (376.6 sq mi) Stolbovoy is a large island detached from the group. Yaya Island Off Great Lyakhovsky Island's southwestern cape lies a small islet called Ostrov Khopto-Terer. Semyonovsky Island has now disappeared after heavy erosion. Before its disappearance, it was at four square kilometres (1.5 sq mi), one of the smallest islands in the archipelago. In popular culture Part of the action of two novels by Jules Verne, Waif of the Cynthia (1885) and César Cascabel (1890), takes place there. In the latter, the term "Liakhov Islands" refers to the New Siberian group as a whole, as the principal action is on Kotelny Island. References External links Media related to Lyakhovsky Islands at Wikimedia Commons
Islas de Liajov

Las islas de Liájov (en ruso, Ляховские острова/Liájovskiye ostrová) son el grupo más meridional del archipiélago de las islas de Nueva Siberia, localizado frente a la costa ártica de Siberia oriental, en Rusia. Administrativamente, las islas pertenecen a la república de Sajá. Geografía Las islas están en el límite entre las aguas del mar de Láptev, por el oeste, y las del mar de Siberia Oriental, por el este. El grupo de islas está separado del continente por el estrecho de Láptev, de 60 km de anchura, y de las Islas Anzhu por el estrecho de Sánnikov, de 50 km. El grupo está formado por dos islas principales: la Gran Liájovski (Большой Ляховский), de 4.600 km², con una altitud máxima de 270 metros en Emy Tas; la Pequeña Liájovski (Малый Ляховский), de 1.325 km². Otras islas del grupo son la isla Stolbovói y la isla Semiónovski. Historia En 1710, mientras navegaba del río Lena al río Kolymá, Yákov Permiakov observó la silueta de dos grupos de islas desconocidos en el mar. Esas islas eran, como se llamaran más tarde, isla Gran Liájovski y las islas Medvyezhi. En 1712, Permiakov y su compañero Merkury Vagin cruzaron sobre el hielo la bahía del Yana, partiendo desde la boca del río Yana hasta la isla Gran Liájovski y exploraron la entonces desconocida isla. Permiakov y Vagin fueron asesinados en el camino de regreso de su exploración por los miembros amotinados de la expedición. Los cosacos tomaron el cadáver de Permiakov y le prendieron fuego. No se sabe que hicieron los rebeldes con las cenizas, pero los restos de Permiakov nunca fueron encontrados. El grupo de islas fue llamada así en honor del mercader y explorador ruso Iván Liájov, que las exploró y describió en varias campañas realizadas entre 1770 y 1775.
Ljahovski otoci

Ljahovski otoci (rus. Ляховские острова, jakutski: Ляхов арыылара) su najjužnija skupina Novosibirskih otoka u arktičkim morima istočne Rusije. Otoci su nazvani u čast Ivana Ljahova, koji ih je istražio 1773. Geografija Od kopna ih odvaja Tjesnac Dmitrija Lapteva (širok 60 km), a od skupine Anžuovih otoka Sannikovljev tjesnac (širokim 50 km). Dva otoka dominiraju skupinom: Boljšoj Ljahovski 5,156.6 km2 s najvišim vrhom Emy Tas (311 m/nm) Mali Ljahovski 975.5 km2 Stolbovoj je veliki otok izdvojen iz skupine. Uz jugozapadni rt otoka Boljšoj Ljahovski nalazi se mali otočić koji se zove Hopto-Terer. Semjonovski je nestao nakon teške erozije. Površina otoka prije nestanka bila je u 4 km2, što ga je činilo jednim od najmanjih otoka u otočju. U popularnoj kulturi Ondje se odvija dio radnje dvaju romana Julesa Vernea, Waif of the Cynthia (1885.) i Césara Cascabela (1890.). U potonjem, pojam "Otočje Ljahov" odnosi se na novosibirsku skupinu u cjelini, jer se glavna radnja odvija na otoku Koteljni. Izvori Vanjske poveznice
Isole di Ljachov

Le isole di Ljachov (in russo Ляховские острова, Ljachovskie ostrova) sono il gruppo più meridionale delle isole della Nuova Siberia nei mari artici della Russia orientale; fanno parte del territorio della repubblica autonoma della Sacha-Jacuzia. Sono separate dalla terraferma dallo stretto di Dmitrij Laptev (60 km di larghezza), e dal gruppo delle isole Anžu dallo stretto di Sannikov (50 km). Le due isole maggiori sono: Bol'šoj Ljachovskij (Большой Ляховский, "Grande Ljachovskij") 5.185 km² con un'altitudine massima di 311 m (il monte Ėmij-Tas). Malyj Ljachovskij (Малый Ляховский, "Piccola Ljachovskij"), 899 km². Poi ci sono: l'isola Stolbovoj (Столбовой остров) e l'isola di Semënov (Семёновский); e al largo del promontorio sud-occidentale di Bol'šoj Ljachovskij si trova un piccolo isolotto chiamato Chopto-Terer. Le isole sono state esplorate nel 1712 da Jakov Permjakov e Merkurij Vagin e sono state poi così chiamate in onore del commerciante Ivan Ljachov che esplorò la zona (tra il 1770 e il 1775) alla ricerca di avorio di mammut. Note Voci correlate Isole russe dell'Artico Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Isole di Ljachov Collegamenti esterni Mappa russa S-53,54 (JPG), su maps.vlasenko.net. URL consultato l'8 novembre 2017.
Ljachovski-eilanden

De Ljachovski-eilanden (Russisch: Ляховские острова; Liakhovskije ostrova) zijn de zuidelijkste archipel van de Nieuw-Siberische Eilanden tussen de Laptevzee en de Oost-Siberische Zee in de Noordelijke IJszee. Ze worden gescheiden van het vasteland van Siberië door de 60 kilometer brede Straat van Dmitri Laptev en van de noordelijker gelegen Anzjoe-eilanden door de 50 kilometer brede Straat van Sannikov. De eilandengroep wordt gedomineerd door twee eilanden: Groot-Ljachovski (Большой Ляховский: Bolsjoj Ljachovski) met een oppervlakte van 4600 km² en een maximumhoogte van 270 meter (Emi Tas); Klein-Ljachovski (Малый Ляховский: Maly Ljachovski) met een oppervlakte van 1325 km² De andere eilanden zijn Stolbovoj en Semjonovski. De eilanden zijn vernoemd naar Ivan Ljachov, die ze in 1773 verkende.
Wyspy Lachowskie

Wyspy Lachowskie (ros. Ляховские острова) – grupa wysp w południowej części Wysp Nowosyberyjskich. W ich skład wchodzą: Wielka Wyspa Lachowska, Mała Wyspa Lachowska, Stołbowaja i Wyspa Siemionowska. Ich powierzchnia wynosi 6,8 tys.km². Od stałego lądu oddziela je Cieśnina Łaptiewa, od innej grupy Wysp Nowosyberyjskich (Wyspy Anjou) – Cieśnina Sannikowa. Należą do Federacji Rosyjskiej. Ukształtowanie terenu jest równinne. Najwyższy punkt o wysokości 311 metrów, to góra Emij-Tas na Wielkiej Wyspie Lachowskiej. Nazwa wysp pochodzi od nazwiska rosyjskiego kupca, zajmującego się pozyskaniem kości z mamutów, Iwana Lachowa. Przypisy
Ilhas Lyakhovsky

As ilhas Lyakhovsky (em russo: Ляховские острова, russo transliterado: Lyakhovskiye ostrova) são o grupo mais meridional do arquipélago das ilhas da Nova Sibéria, localizado frente à costa ártica da Sibéria oriental, na Rússia. Administrativamente, pertencem à república de Sakha (Iacútia). Geografia As ilhas estão no limite entre as águas do mar de Laptev, a oeste, e as do mar da Sibéria Oriental, a leste. O grupo de ilhas está separado do continente pelo estreito de Laptev, de 60 km de largura, e das Ilhas Anzhu pelo estreito de Sannikov, de 50 km. O grupo é formado por duas ilhas principais: a Grande Lyakhovsky (Большой Ляховский), de mais de 5000 km², com altitude máxima de 270 m em Emy Tas; a Pequena Lyakhovsky (Малый Ляховский), de 1325 km². Outras ilhas do grupo são a ilha Stolbovoi e a ilha Semionovski. História Em 1710, enquanto navegava do rio Lena ao rio Kolyma, Yakov Permyakov observou a silhueta de dois grupos de ilhas desconhecidas no mar. Essas ilhas eram a Grande Lyakhovsky e as ilhas Medvyezhi. Em 1712, Permyakov e o seu companheiro Merkury Vagin cruzaram o gelo da baía de Yana, partindo da foz do rio Yana até à ilha Grande Lyakhovsky e exploraram-na. Permyakov e Vagin foram assassinados no caminho de regresso da sua exploração pelos membros amotinados da expedição. Os cossacos tomaram o cadáver de Permyakov e atearam-lhe fogo. Não se sabe o que fizeram os rebeldes com as cinzas, mas os restos de Permyakov nunca foram encontrados. O grupo de ilhas foi assim chamada em homenagem ao mercador e explorador russo Ivan Lyakhov, que as explorou e descreveu em várias campanhas realizadas entre 1770 e 1775.
Ляховские острова

Ля́ховские острова́ (якут. Ляхов арыылара) — группа островов на юге Новосибирского архипелага. Включает два крупных острова — Большой Ляховский и Малый Ляховский, один небольшой — Столбовой, а также два мелких (Затопляемый и Яя) и два бывших острова — Семёновская и Васильевская подводные банки (мелководья). Общая площадь островов — около 6100 км². Ляховские острова входят в состав охранной зоны Государственного природного заповедника «Усть-Ленский». От материка острова отделяет пролив Дмитрия Лаптева, от другой группы Новосибирских островов — островов Анжу — пролив Санникова. Рельеф равнинный. Высшая точка — гора Эмий-Тас на Большом Ляховском, высота 311 метров. Открыты и исследованы в 1712 году Яковом Пермяковым и Меркурием Вагиным. Названы в честь якутского купца Ивана Ляхова, занимавшегося там промыслом мамонтовой кости. В 2012 году на острове Малый Ляховский был найден мамонт с незамерзающей кровью. Примечания Литература Ляховские острова // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп.). — СПб., 1890—1907. Географический энциклопедический словарь: Географические названия / Гл. ред А. Ф. Трёшников; Ред. кол.: Э. Б. Алаев, П. М. Алампиев, А. Г. Воронов и др. — М.: Сов. энциклопедия, 1983. — 538 с. — 100 000 экз. Поспелов Е. М. Географические названия мира. Топонимический словарь / отв. ред. Р. А. Агеева. — 2-е изд., стереотип. — М.: Русские словари, Астрель, АСТ, 2002. — 512 с. — 3 000 экз. — ISBN 5-17-001389-2. Ссылки Ляховские острова — статья из Большой советской энциклопедии. Геологическое строение Ляховских островов // Государственный океанографический институт. Единая система информации об обстановке в Мировом океане (ЕСИМО) Ляховские острова // Портал «География» проекта «Электронная Земля: научные информационные ресурсы и информационно-коммуникационные технологии» Архивная копия от 17 мая 2018 на Wayback Machine Ляховские острова // Мегаэнциклопедия Кирилла и Мефодия
Ljachovskijöarna

Ljachovskijöarna (ryska Ляховские острова, Ostrova Ljachovskije) är en ögrupp bland de Nysibiriska öarna i Norra ishavet och tillhör Ryssland. Geografi Ljachovskijöarna ligger ca 4.400 km nordöst om Moskva utanför Sibiriens nordöstra kust mellan Laptevhavet i väst och Östsibiriska havet i öst och utgör den södra ögruppen i området. De obebodda öarna är av vulkaniskt ursprung och har en areal om cirka 6.100 km². Den högsta höjden är berget Emij-Tas cirka 311 m ö.h. och ligger på Bolsjoj Ljachovskijön. Ögruppen består av de 3 större öarna: Bolsjoj Ljachovskijön, huvudön, ca 4.600 km² Malyj Ljachovskijön, ca 1.325 km² Stolbovojön, ca 170 km² Ögruppens vegetation består av låga växter då den ligger inom tundran. Fram till 1960-talet fanns en fjärde ö Semjonovskijön (остров Семёновский, Ostrov Semjonovskij) ca 250 km väster om huvudön, denna ö har dock helt eroderat och försvunnit under vattenytan. Förvaltningsmässigt ingår området i den ryska delrepubliken Sacha. Historia 1712 besöktes Bolsjoj Ljachovskijön av en grupp kosacker under ledning av Jakov Permjakov och Merkurij Vagin. 1773 utforskades öarna av ryske pälshandlaren Ivan Ljachov som då namngav dem efter sig själv. Åren 1885 till 1886 och 1893 samt 1900-1902 genomförde balttyske upptäcktsresande Eduard Toll och Alexander Bunge i rysk tjänst en forskningsresa till området. Källor Externa länkar Om Lyakhovskyöarna
Ляховські острови

Ля́ховські острови́ (рос. Ляховские острова, якут. Эһэлээх арыылар) — група великих островів на межі двох морів Східно-Сибірського та Лаптєвих. Належать до складу Новосибірських островів. Територіально належать до Республіки Саха, Росія. Площа островів становить 6100 км². Висота до 311 м — гора Емій-Тас (острів Великий Ляховський). Протокою Дмитра Лаптєва відокремлені від материка, протокою Санникова — від островів Анжу. Група складається з 4 основних островів, та декількох дрібних, які час від часу затоплюються: Великий Ляховський острів Малий Ляховський острів Стовповий острів Хопто-Терер На захід від Стовпового острова знаходиться Семенівська мілина, яка раніше було островом Семенівським. Острови рівнинні з багаторічною мерзлотою та викопним льодом. Поширені балки та термокарстові озера. Рослинність представлена полігональною болотистою осоково-злаковою тундрою. Серед тварин поширений песець. Відкриті й досліджені в 1712 році Яковом Пермяковим та Меркурієм Вагіним, в 1770-их названі на честь якутського купця Івана Ляхова, який займався промислом мамонтової кістки на цих островах.
Raïon d'Omsouktchan

Le raïon d'Omsouktchan (en russe : Омсукча́нский райо́н, Omsouktchanski raïon) est une subdivision administrative (raïon) et une municipalité (okroug municipal) de l'oblast de Magadan, en Russie. Situé dans l'est de l'oblast, le raïon fait partie de la Kolyma, une région d'Extrême-Orient russe. Son centre administratif est la commune urbaine d'Omsouktchan, et il compte en tout 5 localités. Sa population s'élevait à 4 400 habitants en 2023. Localités Il y a 5 localités dans le raïon. Notes et références Notes Références Annexes Articles connexes Oblast de Magadan Kolyma Liens externes (ru) Site officiel du raïon de Omsouktchan Portail de la Sibérie
Omszukcsani járás

Az Omszukcsani járás (oroszul Омсукчанский район) Oroszország egyik járása a Magadani területen. Székhelye Omszukcsan. Népesség 2002-ben 6 209 lakosa volt. 2010-ben 5 532 lakosa volt. Jegyzetek Források Всероссийская перепись населения 2002 года. Национальный состав населения по регионам России. Демоскоп Weekly. A 2010-es népszámlálás adatai: http://www.gks.ru/free_doc/new_site/perepis2010/croc/perepis_itogi1612.htm Archiválva 2013. március 15-i dátummal a Wayback Machine-ben
Omsukčanskij rajon

L'Omsukčanskji rajon (in russo Омсукчанский район?) è un rajon dell'Oblast' di Magadan, nell'Estremo Oriente Russo; ha come capoluogo Omsukčan e ricopre una superficie di 60 400 km². Centri abitati Omsukčan Dukat Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sull'Omsukčanskij rajon Collegamenti esterni Sito ufficiale, su omsukchan-adm.ru.
District Omsoektsjanski

Het district Omsoektsjanski (Russisch: Омсукчанский район; Omsoektsjanski rajon) is een gemeentelijk district in het oosten van de Russische oblast Magadan. Het bestuurlijk centrum is de plaats Omsoektsjan, dat op ongeveer 576 kilometer van Magadan ligt. De bevolking daalde in de jaren na de val van de Sovjet-Unie met 68%; van 19.419 personen in 1989 naar 6.209 personen in 2002. Geografie Het district grenst in het zuiden aan het district Olski, in het westen aan het district Chasynski, in het noordwesten aan het district Srednekanski, in het oosten aan het district Severo-Evenski en in het zuidoosten aan de Gizjigabaai. Er wordt vooral mijnbouw bedreven (zilver). Geschiedenis Voor de komst van de Russen trokken Evenen rond in het gebied, maar vestigden zich liever in andere gebieden. De Eveense naam Omsoektsjan betekent "klein moeras". Toen er tin en grote voorraden cassiteriet werden gevonden in 1936, werd het gebied in rap tempo ontwikkeld. Aan het begin van de jaren 40 ontstonden de nederzettingen Omsoektsjan, Indoestrialny (op 5 kilometer van Omsoektsjan) en Galimy en werd een landingstrook aangelegd bij Omsoektsjan en een weg van de kust (Pestraja Dresba) naar Omsoektsjan. In die tijd werd ook een sovchoz voor de rendierhouderijsector opgezet voor de collectivisatie van de Evenen. Op 16 juli 1954 werd het rurale district Omsoektsjanski opgericht, waarvan Omsoektsjan, dat toen 11.820 inwoners had, het bestuurlijk centrum werd. Na een dip in de mijnbouw, waarbij zelfs gespeculeerd werd over opheffing van het nieuwe district, werden nieuwe ertslagen ontdekt en kreeg de mijnbouw een nieuwe inpuls. Op 12 januari 1965 werd het rurale district omgezet naar een gewoon district. Economie Nog steeds is de mijnbouw sterk vertegenwoordigd met drie bedrijven, een concentratiefabriek en een steenkoolmijn. Ook de sovchoz is nog steeds in gebruik en telt ongeveer 15.000 dieren. Daarnaast zijn nog een aantal andere bedrijven actief in het gebied. Plaatsen
Омсукчанський район

Омсукчанський район (рос. Омсукчанский район) — муніципальне утворення Магаданської області, в межах якого замість скасованого муніципального району утворено муніципальне утворення Омсукчанський міський округ. Адміністративний центр - селище міського типу Омсукчан. Географія Район розташовується на північному сході Магаданської області. Межує на заході з Середньоканським та Хасинським, на півдні з Ольським, на сході з Північно-Евенським районами. На південному сході має вихід на узбережжі Гіжигінської губи Охотського моря. Площа району становить 60,4 тис. км². Історія Історія Омсукчанського району починається задовго до його юридичного оформлення. На картах колимських першопрохідців річка Віліга з'явилася ще на початку XVII століття. Яскравий опис її долини - території нинішнього Омсукчанського району - 100 років тому помістили в знаменитому ілюстрованому виданні «Живописная Россия». Евени, які тут кочували, називали ці місця «Омчикчан», що означає «невелике багно», і вважали за краще селитися в інших районах. Все змінилося, коли сюди прийшли геологи, які знайшли тут багаті родовища олова. З цього моменту почалося швидке освоєння району. Були відкриті рудники «Індустріальний», «Галімий», створений Омсукчанський гірничопромисловий комбінат, прокладена просіка від Охотського моря до Омсукчана. Одночасно розвивалося оленярство. Довгий час територія нинішнього Омсукчанського району входила до складу Північно-Евенського району, який потім було вирішено розукрупнити (це сталося в 1954 році). У 1967-1968 роках було відкрито золото-срібне родовище «Дукат», що дало могутній поштовх розвитку району. Економіка Досі це одна з найперспективніших в гірничорудному щодо територій області. Найбільше Омсукчанський район славиться сріблом. За змістом цього металу Омсукчанські руди не поступаються рудам знаменитих рудників Південно-Африканської Республіки. Також район багатий золотом, оловом та кам'яним вугіллям. Примітки
Raïon de Tougour-et-Tchoumikan

Le raïon de Tougour-et-Tchoumikan (en russe : Тугу́ро-Чумика́нский райо́н, Tougouro-Tchoumikanski raïon) est une subdivision administrative (raïon) et une municipalité (raïon municipal) du kraï de Khabarovsk, en Russie. Le raïon fait partie de la région d'Extrême-Orient russe. Son centre administratif est le village de Tougour-et-Tchoumikan, et il compte en tout 9 localités, réparties dans 5 municipalités. Sa population s'élevait à 1 860 habitants en 2023. Notes et références Notes Références Annexes Articles connexes Kraï de Khabarovsk Extrême-Orient russe Liens externes (ru) Site officiel du raïon de Tougour-et-Tchoumikan Portail de la Sibérie
Tugur-csumikani járás

A Tugur-csumikani járás (oroszul Тугуро-Чумиканский район) Oroszország egyik járása a Habarovszki határterületen. Székhelye Csumikan. Népesség 1989-ben 3 610 lakosa volt. 2002-ben 2 860 lakosa volt, akiknek több mint fele, valamilyen távol-keleti kisebbséghez tartozik, főleg evenk és even nemzetiségűek. 2010-ben 2 255 lakosa volt. Jegyzetek Források Всероссийская перепись населения 2002 года. Национальный состав населения по регионам России. Демоскоп Weekly. A 2010-es népszámlálás eredményei: http://www.gks.ru/free_doc/new_site/perepis2010/croc/perepis_itogi1612.htm Archiválva 2013. március 15-i dátummal a Wayback Machine-ben
Tuguro-Čumikanskij rajon

Il Tuguro-Čumikanskij rajon (in russo Тугуро-Чумиканский район?) è un municipal'nyj rajon del Kraj di Chabarovsk, nell'Estremo oriente russo. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Tuguro-Čumikanskij rajon Collegamenti esterni Sito ufficiale, su khabkrai.ru.
Тугуро-Чуміканський район

Тугу́ро-Чуміка́нський район (рос. Тугуро-Чумиканский район) — муніципальний район у складі Хабаровського краю Російської Федерації. Адміністративний центр — село Чумікан. Історія Район утворений 4 січня 1926 року у складі Ніколаєвського округу Далекосхідного краю. На кінець 1926 року він складався з 11 сільрад: Антиканської, Бургалійської, Киранської, Немеріканської, Неранської, Тором-Альської (Торомської), Тугурської, Удської, Чуміканської, Голламської та Шантарської острівної. 10 грудня 1930 року район включений до складу Охотсько-Евенського національного округу, 22 липня 1934 року — до складу Нижньоамурської області. На жовтень 1935 року він складався з 8 сільрад: Антиканської, Баладекської, Буруханської, Торомської, Тугурської, Удської, Усалчинської та Чуміканської, а також до його складу входили Шантарські острови. 1947 року ліквідовано Буруханську сільраду, 1951 року — Баладекську, 1955 року Антиканська сільрада перейменована в Алгазеїнську. 23 січня 1956 року район увійшов до складу Хабаровського краю, того ж року утворено Шантарську сільраду. 1958 року Усалгінська сільрада приєднана до складу Тугурської. 1968 року Шантарську сільраду приєднано до складу Чуміканської. Населення Населення — 1959 осіб (2019; 2255 в 2010, 2860 у 2002). Адміністративний поділ Район адміністративно поділяється на 5 сільських поселень: Найбільші населені пункти Примітки