NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Bilibino

Bilibino (Russisch: Билибино) is een kleine stad in het noordwesten van het Russische autonome district Tsjoekotka in het noordoosten van het Russische Verre Oosten en na Anadyr de tweede stad naar inwoneraantal van Tsjoekotka. Het is het bestuurlijk centrum van het district Bilibinski (70% van de bevolking van het district woont in Bilibino) en ligt aan de samenloop van de rivieren Karalveem en Bolsjoj Keperveem (stroomgebied van de Kolyma) op 653 kilometer ten noordwesten van Anadyr. In de stad staat 's werelds noordelijkste en Ruslands oostelijkste kerncentrale, ook Bilibino geheten. Bestuurlijk horen ook de dorpen Keperveem en Kroetoj tot haar district. Tussen Bilibino en Keperveem (waar de luchthaven Keperveem van Bilibino zich bevindt) en Bilibino en Kroetoj liggen de enige wegen van het district. Er loopt een winterweg van Nizjnekolymsk in Jakoetië via Bilibino naar de havenstad Pevek. Geschiedenis In de 19e eeuw kwamen de Russen en Joekagieren naar het gebied, dat daarvoor bewoond werd door ongeveer 1000 Tsjoektsjen. De plaats werd gebouwd in 1955 na de ontdekking van een alluviale goudlaag in het dal van de rivier de Karalveem, waarnaar de plaats werd vernoemd. Op 10 februari 1956 werd de plaats hernoemd tot Bilibino, ter ere van geoloog Joeri Bilibin, die mede verantwoordelijk was voor de ontdekking van de goudlagen bij de Kolyma. In 1966 werd opdracht gegeven tot de bouw van de kerncentrale, die vervolgens werd geopend in 1974. In 1958 kreeg Bilibino de status van nederzetting met stedelijk karakter. Bij de Sovjetvolkstelling van 1989 had de plaats 15.558 inwoners. Op 28 juni 1993 kreeg Bilibino de status van stad onder jurisdictie van het district Bilibinski. Na het uiteenvallen van de Sovjet-Unie werd een deel van de mijnbouw onrendabel en trok bijna twee derde van de bevolking weg uit Bilibino vanwege de werkloosheid en de gedaalde lonen. In de stad staan een aantal bedrijven rond de goudwinning. In de buurt van de stad worden rendieren gehouden (eind 2005 bijna 26.000) en wordt voedsel verbouwd in kassen. Daarnaast wordt er gejaagd en gehandeld in bont. Geografie De plaats ligt in de bostoendraovergangszone tussen de taiga en de Toendra aan de voet van het Noordelijk Anjoejgebergte iets ten nooden van de Maly Anjoej (zijrivier van de Anjoej, stroomgebied van de Kolyma). Externe link (ru) mojgorod: Bilibino
Bilibino

Bilibino (ros. Билибино) – miasto w azjatyckiej części Rosji, w Czukockim Okręgu Autonomicznym; ośrodek administracyjny rejonu bilibińskiego. Leży w dorzeczu rzeki Mały Aniuj; około 630 km na północny zachód od Anadyru; współrzędne geograficzne ; 5,4 tys. mieszkańców (2023). Ośrodek regionu wydobycia złota; przemysł materiałów budowlanych, zakłady remontowe obsługujące kopalnie złota; w pobliżu Bilibińska Elektrownia Atomowa. Założone w 1955 r. pod nazwą Karalwaam; obecna nazwa od 1958 r. na cześć geologa Jurija Bilibina; prawa miejskie od 1993 r. Wojsko W mieście stacjonuje 641 Specjalna Komendantura Wojsk Wewnętrznych (Jednostka Wojskowa nr 3537) – adres: 689450, Czukocki Okręg Autonomiczny, rejon biliniński, miasto. Przypisy Linki zewnętrzne Zdjęcie satelitarne z Google Maps
Билибино

Билибино (рус. Билибино) град је у Русији, у Чукотском аутономном округу. Центар је Билибинског рејона. Утемељен је 1955. године, а градом је признат 28. јуна 1993. године. Град се налази 653 km од Анадира. 10. фебруара 1956. било преименовано у Билибино, у част првог откривача «Златне Колиме» — геолога Јурија Билибина (Юрий Билибин). Добија се злато. Поред града се налази Билибинска нуклеарна електрана (почела са радом 1976), која има електричну снагу од 48 MW. Становништво Према прелиминарним подацима са пописа, у граду је 2010. живело становника, (%) више него 2002. Види још Списак градова у Русији Референце Спољашње везе
Bilibino

Bilibino (ryska Били́бино) är en stad i den autonoma regionen Tjuktjien i Ryssland. Bilibino ligger i Kolymaflodens avrinningsområde, där floderna Karalvejem och Bolsjoj Kepervejem flyter samman. Staden ligger drygt 600 kilometer nordväst om Anadyr. Folkmängden uppgår till strax över 5 000 invånare, vilket gör den till regionens näst största stad efter nyss nämnda Anadyr. Staden har det enda nu i drift varande kombinerade kärnkraft- och kraftvärmeverket i världen, Bilibino kärnkraftvärmeverk. Historia De äldsta bosättningarna i området som hittats är från den yngre stenåldern. På 1920-talet hittades guld i området av den ryske geologen Jurij Bilibin. Fyndigheterna ledde till guldbrytning 1955, vilket ledde till upprättandet av staden. Den fick namn efter geologen som indirekt sett till att staden kommit till. Stadsrättigheter erhölls 1993. Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, Bilibino, 2 maj 2014. Noter
Білібіно

Білі́біно — місто (з 1993) в Росії, адміністративний центр Білібінського району Чукотського автономного округу. Населення 5,4 тис. осіб. Місто розташоване при злитті річок Каральвеєм та Великою Кепервеєм (басейн Колими), за 653 км від Анадира. 10 лютого 1956 року рішенням виконкому Східнотундрівського району містечко Каральваам було перейменовано на Білібіно, на честь першовідкривачів «Золотої Колими» — геолога Юрія Білібіна. Статус міста Білібіно отримав 28 червня 1993 року. Видобуток золота, гірничо-збагачувальний комбінат. Поруч з містом розташована Білібінська АЕС (відкрита в 1976) загальною електричною потужністю 48 МВт, що забезпечує місто електричною та тепловою енергією. В останні роки місто не обтяжує АЕС своїми потребами, оскільки його населення з 1989 року скоротилося майже в три рази, з 15,6 до 5,6 тис. жителів. За відносними темпами депопуляції за цей період Білібіно поступається лише ще одному місту Чукотського АО, Певеку. Соціальна сфера Середня загальноосвітня школа (два корпуси), два дитячих садки («Оленка» і «Казка»), дитяча школа мистецтв, дитячо-юнацька спортивна школа, Центр дитячої творчості, будинок культури. Філія державного освітнього закладу середньої професійної освіти «Санкт-Петербурзький промислово-економічний коледж», навчально-виробничий комплекс ПТУ-1. Центральна районна лікарня на 105 ліжок. Готель «Северянка», вузол зв'язку, широка мережа магазинів, бібліотека, краєзнавчий музей, плавальний басейн (відкритий в 2013 році), лазня, тренажерний зал. Є ательє з пошиття та ремонту одягу, фотосалони, кафе, ресторан. Згідно з генеральним планом в Білібіно передбачається реконструкція будівлі колишнього кінотеатру «Іскра» під спортивний зал, будівництво критого спорткомплексу, а також регіонального центру санаторного лікування. Відомі люди, пов'язані з Білібіно Шувалов Ігор Іванович (нар. 1967) — російський державний діяч, перший віце-прем'єр уряду Російської Федерації. Виноски Посилання Фотографії міста(рос.) Сайт міста [Архівовано 26 червня 2012 у Wayback Machine.](рос.)
Мирни (Якутия)

Мирни (на руски: Мирный; на якутски: Мирнэй) е град в Якутия, Русия. Разположен е 820 km западно от Якутск. Административен център е на Мирнински район. Поради добива на диаманти тук, градът често се нарича „диамантената столица“ на Русия. Към 2016 г. населението му е 34 836 души. История Възникването на селището е свързано с откриването на диамантено находище през 1955 г. През 1957 г. вече работи мина за добив на диаманти, а през 1959 г. Мирни вече има статут на град. Това е една от най-големите мини за добив на диаманти в света. Население Климат Икономика Икономиката на града се крепи основно на добива на диаманти от мина „Мир“. Тя е с дълбочина 525 m и с диаметър 1,25 km. Смята се за четвъртата най-голяма в света. Мината спира да функционира в периода 2011 – 2016 г. Градът разполага с летище. Източници Външни препратки Гигантска мина, засмукваща хеликоптери
Mirni (Sakhà)

Mirni - Мирный (rus) - és una ciutat russa de la República de Sakhà. Es troba a la vora del riu Ireliakh, a la conca del Viliúi. És a 820 km a l'oest de Iakutsk. Fou fundada el 1955 després d'una expedició de Iuri Khabardin quan hi descobrí una mina de diamants, i obtingué l'estatus de ciutat el 1959. Galeria d'imatges Enllaços externs Fotos de l'espectacular mina Arxivat 2007-06-30 a Wayback Machine. (anglès) Galeria de fotos de la mina (polonès)
Mirnyj (Sacha)

Mirnyj (rusky Мирный, jakutsky Мирнэй – Mirnej) je město v Saše v Ruské federaci. Při sčítání lidu v roce 2010 mělo 37 tisíc obyvatel. Město bylo založeno na dobývání diamantů v místním dole. Poloha a doprava Mirnyj leží na severním břehu Ireljachu v povodí Viljuje. Od Jakutsku, hlavního města republiky, je vzdálen 820 kilometrů vzdušnou čarou na západ. Má přímé silniční spojení na Lensk směrem na jih, na Udačnyj směrem na sever a na Ňurbu směrem na východ. Letecké dopravě slouží letiště Mirnyj ležící východně od města. Průmysl Město je úzce spjato s těžbou diamantů a vybudováno bylo kolem diamantového dolu založeného roku 1955, kdy zde byl nalezen kimberlitový sopečný komín. Povrchový důl Mir se postupně zvětšoval a má kónický tvar a rozměry 1,2 km v průměru a 525 m do hloubky. Diamanty zde těží společnost Alrosa, která zde má svoje sídlo. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Mirny (Sacha) na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Mirnyj na Wikimedia Commons
Mirny (Sacha)

Mirny (russisch Мирный, jakutisch Мирнэй/Mirnej) ist eine Stadt in der Republik Sacha (Jakutien) (Russland) mit 37.188 Einwohnern (Stand 14. Oktober 2010). Geographie Die Stadt liegt an der Grenze von Lenaplateau und Wiljuiplateau, etwa 820 km westlich der Republikshauptstadt Jakutsk, am Fluss Ireljach, einem linken Nebenfluss der in den Wiljui mündenden Otschtschugui-Botuobuija. Die Stadt Mirny ist der Republik administrativ direkt unterstellt und zugleich Verwaltungszentrum des gleichnamigen Rajons (Ulus). Mirny ist über Straßen mit Lensk und Udatschny verbunden und besitzt den Flughafen Mirny. Mirny ist nach Köppen und Geiger der Klimaklasse Dfc (winterfeuchtkaltes Klima mit kurzen Sommern) zuzuordnen. Die Jahresdurchschnittstemperatur beträgt −9,5 °C bei einem durchschnittlichen Jahresniederschlag von 353 mm. Geschichte Am 21. August 1954 wurde hier von der Geologin Larissa Popugajewa der erste Kimberlitschlot Sibiriens und der Sowjetunion entdeckt und Sarniza genannt, am 13. Juni 1955 durch Jekaterina Jelagina, Juri Chabardin und Wiktor Awdejew der noch größere und günstiger gelegene Schlot Mir. Im selben Jahr begann die detaillierte Erkundung des Schlotes, und in unmittelbarer Nähe erfolgte die Gründung einer Siedlung, welche nach dem Schlot Mirny genannt wurde (russisch Mir für Frieden; mirny für friedlich). Bereits 1959, mit Beginn der Diamantförderung, erhielt der Ort Stadtrecht. Bevölkerungsentwicklung Anmerkung: Volkszählungsdaten Kultur, Bildung und Sehenswürdigkeiten In Mirny gibt es ein Diamanten-Forschungs- und Projektinstitut (Jakutniproalmas) sowie eine Filiale der Nord-östlichen föderalen Universität. Die Stadt hat ein Museum zur Geschichte der Stadt und der Diamantenförderung. Aufsehen erregte im Jahr 2005 die Errichtung einer Stalinbüste anlässlich des 60. Jahrestages des Sieges der Sowjetunion im Zweiten Weltkrieg. Wirtschaft Mirny ist Zentrum der Diamantenförderung Russlands durch Alrosa. Im Jahr 2004 wurde die Diamantförderung im mittlerweile über 500 Meter tiefen Schlot Mir über Tage eingestellt und seit 2009 wird die Lagerstätte im Tiefbau gewonnen. Seit 1969 wird der Schlot Internazionalnaja() ausgebeutet, zunächst ebenfalls im Tagebau, seit 1981 unter Tage. Seit den 1990er-Jahren erfolgt auch der Abbau der Schlote Jubileinaja und des zuerst entdeckten Sarniza, zwei weitere wurden erkundet und für den Abbau vorbereitet (Botuobinskaja und Njurbinskaja). Im ca. 450 km nördlich gelegenen Udatschny befindet sich mit der Udatschnaja ein weiterer großer Kimberlittagebau. Daneben gibt es Betriebe der Lebensmittel- und Bauwirtschaft. Persönlichkeiten Andrei Karginow (* 1976), Rallyefahrer Siehe auch Liste der Städte in der Republik Sacha Literatur Gregor Sailer: Closed cities; Heidelberg, Berlin: Kehrer, 2012. ISBN 978-3-86828-328-0. Anmerkungen Weblinks Webseite der Stadtverwaltung (russisch) Mirny auf mojgorod.ru (russisch) Diamantenmine Mirny: Edelsteine aus der Eishölle, in Spiegel Online, einestages, abgerufen am 2. Januar 2013
Mirni

Mirni (en ruso: Мирный; en yakuto: Мирнэй, Mirney) es una ciudad de la República de Saja en Rusia. Está ubicada cerca del río Ireliaj, en la cuenca del río Vilyuy, a 820 km al oeste de Yakutsk. Población: 39.981 (censo ruso de 2002). Fundada en 1955, obteniendo la condición de ciudad en 1959. Hay una gigantesca mina a cielo abierto de diamantes dentro de la ciudad. Tiene 525 m de profundidad y un diámetro de 1,25 km. La primera mina de diamantes fue descubierta en 1957, lo que produjo que el pequeño pueblo se convirtiera en una ciudad. Actualmente Mirni es la cabecera municipal. Clima La temperatura mínima en enero es -54,1 °C, en febrero es -53,6 °C; y la temperatura máxima en enero es -4 °C y en febrero, 0,7 °C. Imágenes Enlaces externos Fotos de Mirni
Mirny (République de Sakha)

Mirny (en russe : Мирный) est une ville de la république de Sakha, en Russie, et le centre administratif du raïon de Mirny. Sa population s'élevait à 35 376 habitants en 2017. Géographie Mirny est située en Sibérie, à 816 km à l'ouest de Iakoutsk et à 4 383 km à l'est de Moscou. Histoire Fondée en 1955, Mirny possède le statut de ville depuis 1959. Population Recensements (*) ou estimations de la population Économie La principale entreprise de Mirny est la société AK Almaz Rossia-Sakha, en abrégé AK ALROSA (АК « Алмазы Россия-Саха » – АК « АЛРОСА ») qui exploite des mines de diamants. Dans la ville-même se trouve la gigantesque mine Mir (« Paix » en russe) : une mine de diamant à ciel ouvert, abandonnée, profonde de 525 m et d'un diamètre de 1 200 mètres. Il s'agit de la quatrième plus grande excavation au monde. La ville est desservie par l'aéroport de Mirny. Notes et références Voir aussi Liens externes (en) Photos de la mine (ru) Informations sur Mirny Portail de la Russie Portail de la Sibérie
Mirnij (Jakutföld)

Mirnij (oroszul: Мирный) város az Oroszország kelet-szibériai területén fekvő Jakutföldön, 820 km-re nyugatra annak fővárosától, Jakutszktól, az Ireljah folyó mentén. A Mirniji járás székhelye. A város önkormányzatának vezetője 2022-től Alekszej Tonkih. Lakossága: 2002-ben 39 981 fő volt; 37 188 fő (a 2010. évi népszámláláskor). A várost 1955-ben alapították, miután annak közelében a Jurij Habargyin által vezetett expedíció nagy mennyiségű, gyémánt jelenlétére utaló kimberlitet talált. 1959-ben kapott városi rangot. Még abban az évben Habargyint a város díszpolgárává választották. Mirnij ellátását a település nevét viselő repülőtéren keresztül oldják meg. A város jelentős gyémántbányájáról volt ismert, amely méretei miatt még az űrből is látható. Mélysége 525 m, ármérője 1,25 km. A bánya 2004-ben végleg bezárt. 2005-ben a városban Sztálin-mellszobrot állítottak. Ez volt az első hivatalosan felavatott Sztálin-emlékmű a 21. századi Oroszországban. Galéria Jegyzetek További információk A város honlapja (oroszul) Archiválva 2014. március 9-i dátummal a Wayback Machine-ben Képek Mirnij gyémántbányájáról Archiválva 2007. június 30-i dátummal a Wayback Machine-ben
Mirnyj (Sacha)

Mirnyj (in russo Мирный?, anche traslitterata come Mirny) è una città della Russia situata nella Siberia orientale, nella Repubblica Autonoma della Jacuzia, capoluogo amministrativo (dal quale è però formalmente separata) dell'ulus (distretto) Mirninskij. La città è situata 820 chilometri a ovest del capoluogo Jakutsk, sul fiume Ireljach, ed è servita da un aeroporto. Storia La città venne fondata nel 1955 subito dopo la fine della costruzione della strada che la collega a Lensk, in seguito alla scoperta del più grande giacimento di diamanti nel mondo, dentro a un Camino kimberlitico. Mirnyj ricevette lo status di città nel 1959, solo quattro anni dopo. La città è a ridosso della miniera di diamanti che ne ha causato il rapido sviluppo, questa è ora un grande buco conico di 1200 metri di larghezza e 525 di profondità ed è considerata la seconda miniera più grande del mondo. Fu chiusa definitivamente nel 2011 e ora ne è vietato l'accesso. Da qualche anno inoltre è stato vietato agli elicotteri di sorvolarla per problemi legati ai flussi d'aria nel cratere. Mirnyj in primo momento si sviluppò rapidamente e raggiunse quasi i 40 000 abitanti nel 2002, avendo poi lieve calo di popolazione. Il clima della città è subartico estremo, con temperature che in inverno arrivano anche a -60°C e estati corte e fresche, il clima è anche molto secco. La città è servita da un aeroporto e ospita un museo dedicato alla miniera. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Mirnyj Collegamenti esterni Sito ufficiale, su gorodmirny.ru.
Mirny (Jakoetië)

Mirny (Russisch: Мирный) is een stad in de Russische Oost-Siberische autonome republiek Jakoetië op 820 kilometer ten westen van Jakoetsk aan de rivier de Ireljach (stroomgebied van de Viljoej) op de grens van het Viljoejplateau en het Lenaplateau. De stad werd gesticht in 1955 na de ontdekking van een grote diamantlaag door een expeditie onder leiding van Joeri Chabardin. Deze Mirnymijn is een dagbouwmijn met een diepte van 525 meter en een diameter van 1,25 kilometer. Het is nu de belangrijkste diamantmijn van het diamantbedrijf ALROSA. Het erts wordt met speciaal gebouwde gigantische vrachtwagens, via een langs de rand van het gat aangelegde spiraalweg, naar boven gebracht. De vrachtwagens hebben daar bijna twee uur tijd voor nodig. Het erts wordt in de nabijgelegen fabriek behandeld. In 1959 kreeg Mirny de status van stad. De stad is door een weg verbonden met de 230 kilometer zuidelijker liggende stad Lensk. Op vier kilometer ten oosten van de stad ligt een luchthaven met een 2800 meter lange betonnen baan. Voor helikopters is het verboden over de Mirnymijn te vliegen, omdat valwinden aldaar ze naar beneden kunnen zuigen. De stad heeft een landklimaat: de winters zijn lang en koud en de zomers kort maar wel warm. December en januari zijn de koudste maanden met een gemiddelde temperatuur van minder dan −30 °C. Van mei tot en met september ligt de gemiddelde temperatuur boven de 0 °C. De hoeveelheid neerslag is beperkt: per jaar zo'n 250 mm. De meeste neerslag valt in de zomermaanden. Demografie Externe links (ru) mojgorod: Mirny (en) Foto's van de Mirnymijn
Mirni

Mirni (Ми́рный) é uma cidade e centro administrativo do Distrito de Mirninski da república russa da Iacútia, localizada a 820 km a oeste de Iacutusque no rio Irelyakh (Bacia do Vilyuy). População: 37188 (censo russo de 2010); 38793 (censo soviético de 1989). História Foi fundada em 1955 após a descoberta de uma jazida de diamantes na sua proximidade, pela expedição de Yuri Khabardin. Tem o estatuto de cidade desde 1959. Economia Há uma enorme mina de diamantes a céu aberto na cidade, a Mina Mir. Esta mina tem forma cônica, com 525 m de profundidade e um diâmetro de 1,25 km, e é chamada de umbigo do mundo. É estimado que esta mina é a quarta maior de seu tipo no mundo. A exploração foi parada em 2004, e a mina foi permanentemente fechada em 2011, devido à baixo retorno e custos do trabalho no clima inóspito da região. Transporte A cidade é servida pelo Aeroporto de Mirni. Preocupações com segurança tem sido levantadas sobre a operação de aeronaves perto da jazida de diamantes; Helicópteros são proibidos de sobrevoarem as minas abandonadas. Educação O Instituto Politécnico de Mirni, um braço da Universidade Federal do Nordeste, opera na cidade. Referências Ligações externas Site oficial da cidade
Мирни (Јакутија)

Мирни (рус. Мирный) је град и административни центар Мирнинског рејона у западном делу Јакутије. Град је познат и као „дијамантска престолница Русије“. Мирни је 2013. године имао 34.912 становника. Архитектура града Центар града подељен је главном улицум (Лењинградски проспект) на две области. На једној страни града љеже неколицина хотела, градске и рејонске управне зграде и палата културе „Диамонд“. На другој страни су црква Свете Тројице, позориште и концертни центар „Јакутск", те споменик у част 30. годишњице победе. Почетком 1950-их, град је растао око каменолома „Мир“. Територијални развој знатно је ограничен урбанистичким планирањем, спонтано формиран током активног раста. На југу града је аеродромска писта, на истоку је рудовозни пут којим иду тешки камиони и транспортне машине. На северу и североистоку је велики гасни котао, али и бројне фабрике за прераду руде. Све ово ограничава даљи развој града. Економија града Рудник дијаманата „Мир" је економски центар града. Осим рударства у граду је развијена и индустрија, базирана на рудама које се ваде, а првенствено дијаматима. Главни друштвени и културни објекати у граду су такође у власништву компаније која држи рудник, као и многи грађевински објекти у граду Мирни. У граду постоји 6 основних и две средње школе. Такође, у граду постоје многи значајни објекти културног, друштвеног и спортског садржаја. Становништво Види још Списак градова у Русији Референце Спољашње везе (језик: руски) сајт града
Mirnyj

Mirnyj (ryska Ми́рный) är en rysk stad i Sacha, Sibirien. Befolkningen uppgick till 34 354 invånare i början av 2015. I stadens utkant finns världens näst största dagbrott som ett resultat av brytning av diamanter. Dagbrottet är cirka 525 meter djupt och cirka 1 250 meter i diameter. Källor
Мирний (Якутія)

Ми́рний (якут. Мирнэй) — місто (з 1959) в Російській Федерації, адміністративний центр Мирнинського району Якутії. Розташований на заході Якутії, на річці Ірелях (басейн Вілюя). Відстань від столиці республіки Якутська — по автодорозі «Вілюй» — 1072 км, повітряним шляхом — 820 км. Історія Своїм існуванням і назвою місто зобов'язане відкриттю в 1955 році кімберлітової трубки «Мир». У 1957 році розпочався видобуток алмазів відкритим способом (кар'єр «Мир»), що тривав 44 роки (до 2001 року). У 2001 році кар'єр мав 525 метрів завглибшки і понад 1200 метрів завширшки, ставши одним з найбільших у світі, після кар'єра «Удачний» (640 метрів). З 1957 року видобутком алмазів на території Мирнинського району і Якутської АРСР у цілому займався трест, згодом виробничо-наукове об'єднання (ВНО) «Якуталмаз» ім. В. І. Леніна. У 1992 році об'єднання було перетворено в акціонерну компанію «Алмази Росії-Саха» («АЛРОСА»). У 1959 році Мирний отримав статус міста. Наприкінці 1950 — початку 1960 років була прокладена автострада Удачний — Ленськ завдовжки близько 800 км для розвитку міста Мирного, селищ Удачний і Айхал, будівництва в цих населених пунктах гірничодобувних підприємств «Якуталмаз». У наступні 40 років населення міста зросло в 5 разів, а більшу частину житлових будинків стали складати багатоповерхові кам'яні будівлі. Почалася обробка алмазів на фабриках № 1, № 2 і № 3. З'явився аеропорт. Клімат Мирний знаходиться на самій півночі помірного поясу Північної півкулі. Клімат різкоконтинентальний. Зима дуже холодна, літо коротке, але доволі тепле. Уродженці Архипова Олена Юріївна (нар. 1988) — російська біатлоністка, призер чемпіонату РФ з біатлону. Джерела http://www.gorodmirny.ru/ [Архівовано 9 березня 2014 у Wayback Machine.] Официальный сайт администрации района МО «Мирнинский район» РС (Якутия) Мирный в энциклопедии «Мой город» [Архівовано 6 березня 2016 у Wayback Machine.]