NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Jakuck

Jakuck (ros. Якутск Jakutsk, jakuc. Дьокуускай D´okuuskaj) – miasto w azjatyckiej części Rosji, w północno-wschodniej Syberii, położone na lewym brzegu Leny. Jest stolicą i największym miastem Jakucji. Charakterystyka Jakuck został założony w 1632 przez Piotra Biekietowa jako warownia kozacka. Ważny ośrodek administracyjny, naukowo-kulturalny oraz przemysłowy północno-wschodniej Syberii. Działają port lotniczy Jakuck, lotnisko Magan oraz port rzeczny na Lenie. W Jakucku znajduje się muzeum mamutów. Miasto jest położone na wiecznej zmarzlinie (wszystkie budynki muszą być posadowione na palach), w niedużej – jak na warunki syberyjskie – odległości (900 km) od bieguna zimna półkuli północnej (Wierchojańsk, −70 °C). Klimat jest wybitnie kontynentalny: bardzo długa i mroźna zima (średnia temperatura dnia w styczniu −38,6 °C, absolutne minimum −64,4 °C odnotowano w lutym 1891), krótkie, acz ciepłe lato (średnia temperatura dnia w lipcu 19,5 °C, absolutne maksimum 38,4 °C odnotowano w lipcu 2011). Ludność stanowią głównie Rosjanie oraz Jakuci. Miasto jest siedzibą eparchii jakuckiej Rosyjskiego Kościoła Prawosławnego. Przemysł wydobywczy (diamenty, złoto), spożywczy, garbarski, metalowy. Złoża diamentów eksploatowane od 1983 r. Transport Jakuck położony jest na lewym brzegu Leny. Z resztą rosyjskiej sieci drogowej jest połączony poprzez prom, kursujący latem, oraz rzeką Lenę, przez którą możliwy jest przejazd zimą, kiedy jest zamarznięta. Miasto posiada dwa lotniska: Port lotniczy Jakuck (lotnisko międzynarodowe) Port lotniczy Magan (lotnisko regionalne) Na prawym brzegu Leny obok Jakucka znajduje się miejscowość Niżnij Biestiach, które leży w pobliżu skrzyżowania 3 głównych autostrad w okolicy. Ma dworzec autobusowy i kolejowy. Planowane jest połączenie kolejowe z Koleją Bajkalsko-Amurską (BAM), zarówno do Jakucka właściwego, jak i – bez przeprawy przez Lenę – do Niżnego Bestiachu. Po wybudowaniu pierwszego mostu, 3-kilometrowego drogowo-kolejowego; budowa miała trwać w latach 2009–2013 w okolicy wsi Stara Tabaga 40 km na południe od miasta, ale została odłożona poza 2020 roku. ze względu na przerzucenie środków na budowę mostu w Cieśninie Kerczeńskiej. Północna odnoga BAM-u została dociągnięta 260 km na południe od Jakucka, nieco na północ od Tommotu. W październiku 2024 roku rozpoczęła się budowa przeprawy drogowej - Mostu Leńskiego, dzięki której miasto Jakuck zyska całoroczne połączenie z resztą rosyjskiej sieci drogowej, a wiercenia pod filary na prawym brzegu Leny rozpoczęły się w marcu 2025 roku. Nauka i oświata W mieście działa Sacha Państwowa Akademia Pedagogiczna, uniwersytet (założony w 1956), Instytut Badania Wiecznej Zmarzliny. Sport Fakieł-SzWSM Jakuck – klub piłkarski Miasta partnerskie Ch’angwŏn Fairbanks Harbin Murayama Yellowknife Przypisy Linki zewnętrzne Archiwalna strona miasta Uniwersytet w Jakucku Strona internetowa Jakucji Zdjęcia z Jakucji. yakutsk-photo.ru. [zarchiwizowane z tego adresu (2007-06-29)].
Iacutusque

Iacutusque, Iacútseque ou Iakutsk (russo: Якутск; IPA: [jɪˈkutsk]; em iacuto: Дьокуускай, Jokūskaĭ, pronunciado [ɟokuːskaj]) é uma cidade da Rússia, capital da região da República de Saca (Iacútia), na Sibéria Oriental. Possui 303 863 habitantes, sendo, assim, a maior cidade do mundo construída sobre o permafrost — um tipo de solo típico da região do Ártico e que fica permanentemente congelado — e é uma região remota com mais de 122 km² de área. Clima Iacutusque é umas das cidades mais frias do mundo. As temperaturas médias anuais são de -21 °C. A cidade possui temperaturas muito variadas, tendo verões e invernos longos por torno de quatro meses. No verão atinge entre 0 °C (32 °F) e 25 °C (77 °F), e no inverno entre -40 °C (-40 °F) e -25 °C (-13 °F), mas as temperaturas podem chegar até -50 graus. Iacutusque, juntamente com as cidades russas de Oimiakon e Verkhoiansk, são as únicas cidades no mundo onde a amplitude térmica pode variar mais que 100 °C. O clima da cidade de Iacutusque é subártico extremo (Dwd), apesar de a latitude ser 62° e a elevação ser menos de 200 metros de altitude. História Foi fundada como um forte cossaco em 25 de setembro de 1632 e não foi realmente uma cidade até que fossem descobertas as reservas de ouro siberianas no fim do século XIX. Estas reservas foram exploradas de forma intensiva durante a industrialização da União Soviética sob o mandato de Stalin, o que contribuiu para o desenvolvimento urbano de Iacutusque. Riquezas Naturais Os habitantes de Iacutusque orgulham-se dizendo que, apesar do frio intenso, a região é tão rica em recursos naturais que, provavelmente, deve conter todos os elementos da tabela periódica. Uma lenda local conta que, quando o Deus da criação estava criando o mundo e distribuindo suas riquezas, ao chegar à Iacútia teve as mãos entorpecidas pelo frio deixando cair lá todas as riquezas. A região é rica em ouro e é responsável por 20% do abastecimento mundial de diamantes brutos, levando-nos a dar crédito à lenda. A cidade possui escritórios de muitas empresas de mineração, incluindo ALROSA, cujas minas de diamante na Iacútia somam cerca de 20% da produção mundial de diamante bruto. Esporte A cidade de Iacutusque é a sede do Estádio Tuymaada e do extinto clube de futebol FC Iakutia, que já participou do Campeonato Russo de Futebol. Referências Bibliografia «Iacutusque: Músicos portugueses abrem VIII Festival Internacional de Música do Ártico». Instituto Camões. 2018. a Orquestra Sinfónica Estatal da Filarmonia de Yakutsk (Iacutusque) "Symphonica Artic" abrirá o VIII Festival Internacional de Música do Ártico "Brilho do norte", em Iacutusque Ligações externas «Página oficial» (em russo)
Iakutsk

Iakutsk (în rusă Якутск) este capitala Iacutiei, Federația Rusă și are o populație de 367.667 locuitori. Clima Iakutsk este cel mai rece oraș de pe Pământ, locurile mai reci decât acestea nefiind populate. Temperaturile medii lunare variază de la 20 °C (67 °F), în luna iulie până la -40 ° în ianuarie. Cele mai reci temperaturi înregistrate vreodată de pe planetă în afara Antarcticii au avut loc în bazinul râului Iana la nord-est de Iakutsk. Deși iernile sunt lungi și extrem de reci, verile sunt calde (deși destul de scurte), cu temperaturi maxime de peste zi, ocazional, chiar și 32 °C (90 °F), ceea ce face diferențele de temperatură sezoniere pentru regiune, printre cele mai mari din lume. Ca cel mai mare oraș construit pe permafrost continuu, cele mai multe case din Iakutsk sunt construite pe stâlpi de beton. Clima este destul de uscată, cu precipitații maxime care apar în lunile de vară. Cu râul Lena navigabil vara, există diverse croaziere cu barca. Orașe înfrățite Fairbanks, Statele Unite Darmstadt, Germania Murayama, Japonia Changwon, Coreea de Sud Harbin, China Olympia, Grecia Note Legături externe Alexandru RUȘI: Internet mon amour: Polul frigului,Yakutsk, Russia -40° C, 2 martie 2011, Alexandru Ruși, Amos News
Jakutsk

Jakutsk (rusko Якутск, latinizirano: jɪˈkutsk; jakutsko Дьокуускай, latinizirano: J̌okuuskay, izgovorjava [ɟokuːskaj]) je glavno mesto Jakutije v Rusiji in leži okrog 450 km južno od arktičnega kroga. Mesto poganja rudarstvo in Jakutsk je eno najhitreje rastočih regionalnih mest. Leta 2021 je imel 355.443 prebivalcev. Jakutsk ima povprečno letno temperaturo −8,0 °C, zimske temperature so konstantno manjše od −20 °C, rekord pa je −64,4 °C. Jakutsk je tako najhladnejše večje mesto na svetu (čeprav obstaja peščica manjših mest v tej regiji, ki so rahlo hladnejša). Jakutsk je tudi največje mesto na neprestanem permafrostu; edino drugo takšno večje mesto je Norilsk, tudi v Sibiriji. Jakutsk leži v Centralnem jakutskem nižavju in je pomembno pritanišče na reki Leni. Mestu služita letališče Jakutsk in manjše letališče Magan. Zgodovina Mesto so leta 1632 ustanovili kozaki in se je sprva imenovalo Lenska trdnjava ali Jakutska trdnjava. Prvo ime izhaja iz reke Lene, drugo pa iz sopomenko za Saho, Jakutijo in to se je naposled uveljavilo. Leta 1708 je kraj prejel status mesta z imenom Jakutsk. Jakuti, tudi ljudstvo Saha, so na to območje migrirali v 13. in 14. stoletju iz drugih delov Sibirije. Po prihodu so se zmešali z drugimi avtohtonimi Sibirci na tem območju. Rusko naselje Jakutsk je ustanovil Pjotr Beketov leta 1632 kot trdnjavo. Leta 1639 je bil v njem nameščen vojvoda Jakutska, ki je postal najpomembnejši ruski uradnik na tem območju in je narekoval širitev proti vzhodu in jugu. Podnebje Jakutsk ima intenzivno celinsko subarktično podnebje (Köppenova podnebna klasifikacija Dfc, meji na Dfd) in ima najhladnejše zimske temperature od vseh drugih mest svoje velikosti ali večjih. Povprečne mesečne temperature v Jakutsku so med +19,9 °C julija in −37,0 °C decembra. Gospodarstvo Primarna ekonomska dejavnost v kraju je rudarjenje, zlasti premoga, zlata in diamantov. Veliko rudarskih družb ima svoje sedež v Jakutsku. Dragi kamni in kovine, zlasti diamanti, pa tudi premog, so glavni izvozni artikli mesta. Leta 2021 je izvoz znašal 5,55 mrd USD in je bil tako 16. od 85 ruskih federalnih subjektov, vendar se je leta 2022 močno zmanjšal (pod 1 mrd USD). Sklici
Јакутск

Јакутск (рус. Якутск, јак. Дьокуускай — Ђокӯскај) град је у Русији и главни град Републике Јакутије. Према попису становништва из 2010. у граду је живело 269.486 становника. Кроз град протиче река Лена. Зими, Јакутск је најхладнији од свих већих градова (преко 100.000 становника) на свету. Град је близу најхладнијег насељеног места на Земљи, Ојмјакона. Географија Јакутск је од Москве удаљен 4.888 километара, а временска разлика међу њима је 6 сати. Клима У Јакутску владају екстремни климатски услови. Да би издржале притиске у условима пермафроста, већина кућа у Јакутску се гради на бетонским темељима. Да би се допрло до течне воде, неопходно је бушити неколико стотина метара у дубину. Већина воде за потребе града се узима из реке Лена. Многи мотори се остављају упаљени целе ноћи, јер ако би стали при температури од -50 °C, више не би могли да се покрену. Јануар је најхладнији месец у Јакутску са средњом температуром од -43,2 °C. У лето, температуре се често пењу на преко 30 °C (забележен је и максимум од +38 °C). Средња температура у јулу је 18,8 °C. Историја Град се развио средином 17. века почев од малог утврђења. Утврђење је изграђено 1632. на десној обали Лене, а 1643. је изграђено и на левој обали. У првом веку постојања, у Јакутску су живели искључиво Руси. Од 18. века у град се досељавају Јакути, да би у 19. веку представљали трећину становништва. Током Руског грађанског рата, Јакутск су у лето 1918. заузеле снаге Беле армије, под чијом влашћу је био до децембра 1919. Становништво Према прелиминарним подацима са пописа, у граду је 2010. живело 269.486 становника, 58.844 (27,94%) више него 2002. Међународна сарадња Фербанкс, Сједињене Америчке Државе Дармштат, Њемачка Мурајама, Јапан Чангвон, Јужна Кореја Харбин, Народна Република Кина Олимпија, Грчка Види још Списак градова у Русији Референце Спољашње везе Интернет презентација Државног универзитета у Јакутску (рус.) Фотографије Јакутска
Jakutsk

Jakutsk världens kallaste stad med guldfyndigheter Historia, ekonomi och kultur Orten grundades 1632 som ett kosackfort, men den växte inte till stad förrän det under 1880- och 1890-talen uppdagades stora mängder guld och andra mineraler i närheten. Dessa resurser användes extensivt under industrialiseringen under Josef Stalin, och även den stora mängden arbetsläger i Sibirien (Jakutsk blev deportationsort redan under 1800-talet) gjorde att Jakutsk fick ökad betydelse. Universitetet i Jakutsk grundades 1956, och i staden finns även en filial till Rysslands Vetenskapsakademi. På universitetet bedrivs mycket forskning för att lösa de ekonomiska och tekniska problem som uppstår vid byggnation på frusen jord. I Jakutsk finns också Sachateatern och Mammutmuseet. Många gruvföretags huvudkontor finns också i staden, inklusive ALROSA vars diamantgruva i Sacha står för ungefär 20 procent av världens diamantproduktion. Klimat och omgivningar Staden utstår en extrem variant av subarktiskt inlandsklimat. De kallaste temperaturerna som någonsin uppmätts utanför Antarktis har mätts några hundra km nordöst om Jakutsk i Janaflodens avrinningsområde. Juni, juli och augusti är de enda sommarmånaderna i Jakutsk. Både vår och höst är korta och varar inte längre än någon månad vardera. I juli kan temperaturerna stiga över 30°C. Temperaturen under januari är normalt under -35°C med ett rekord på -64°C. Jakutsk är således en av världens kallaste städer vintertid och dessutom den som får uppleva de högsta temperaturskillnaderna mellan sommar och vinter; skillnaden i medeltemperatur mellan januari och juli är nästan 70°C och mellan extremtemperaturerna skiljer nästan 100°C. Det extrema klimatet med dess temperaturvariationer ställer stora krav på arbetsplanering när det gäller infrastruktur då det är svårt att utföra byggarbeten och reparationer under den långa och brutalt karga vintern. Jakutsk är den största staden i världen som är byggd på permafrost, och de flesta husen är byggda på betongpelare. Floden Lena flyter genom staden, och under sommaren går turistbåtar både uppströms och nedströms. Det finns en väg (M56) från andra sidan floden till Rysslands övriga vägnät. Vägen kan nås från Jakutsk via färja på sommaren, väg på isen under vintern och inte alls en tid under vår och höst. En bro planeras. Jakutsk flygplats har flygningar till Moskva och vissa andra större städer och till många mindre orter i regionen. Stadens administrativa område Jakutsk administrerar även områden utanför själva centralorten. Magan och Marcha är sedan 2004 sammanslagna med centrala Jakutsk. Zjataj stod tidigare under Jakutsks administration men är numera en egen administrativ enhet. Vänorter Fairbanks, USA Darmstadt, Tyskland Murayama, Japan Changwon, Sydkorea Harbin, Kina Olympia, Grekland Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Jakutsk.
Кондьор

Кондьор (на руски: Кондёр) е планински масив с интрузивен произход, разположен в Хабаровски край, Русия. Намира се на около 570 km югоизточно от Якутск и 600 km югозападно от Охотск. Диаметърът му е 8 km, а максималната височина – 1398 m. Има пръстеновидна форма. Кондьор е голям и важен източник на платина. Също така се добиват злато, сребро и други редки редки минерали. В поверията на евенките и якутите масивът се е считал за свята планина под названието Уоргулой. Учените започват да го изучават през 1930-те години. Геология Противно на първоначалните хипотези, Кондьор не е нито вулканичен кратер, нито ударен кратер от метеорит. Всъщност, масивът представлява дайка, съставена от дълбоки скали, образували се на хиляди метри под повърхността, богати на редки минерали и подложени на влиянието на ерозия. Източници
Konďor

Konďor (rusky Кондёр) je horský masiv na východní Sibiři, v Ajano-Majském okrese Chabarovského kraje, součást Východosibiřské vysočiny. Dosahuje nadmořské výšky 1387 metrů a je složen z ultramafických magmatických hornin. Hřeben je známý především díky svému téměř dokonale vytvarovanému tvaru prstence s průměrem přibližně 8 km. Masiv byl místními Jakuty a Evenky znám pod názvem Uorgula nebo Urgula a považován za posvátný. Geologie Pohoří vzniklo jako intruze magmatických hornin, která prorazila okolní sedimentární horniny a utuhla pod povrchem. Sloupec intruzivních hornin tvořil původně vyklenutý dóm, který byl později erodován rozdílnou rychlostí v závislosti na odolnosti hornin. Jádro tvořené měkčími a méně odolnými ultramafickými horninami, jako je dunit, bylo erodováno rychleji a vytvořilo prohlubeň. Plášť intruze tvořený odolnějšími horninami jako je gabro a také různé kontaktní metamorfity se oproti tomu snižoval pomalým tempem, a vytvořil proto vyvýšeninu podobnou prstenci. Tato vyvýšenina byla v severním směru proražena říčkou Kondjor, která eroduje a odnáší materiál z jádra intruze. Horninový sloupec intruze sahá do hloubky nejméně 10 kilometrů do zemské kůry. Stáří intruze bylo datováno pomocí kalium-argonového radiometrického datování do období pozdní jury a spodní křídy. Jedná se o jedno z nejvýznamnějších světových nalezišť platiny, která je zde od roku 1984 těžena. Kromě platiny jsou zde nalézány také další kovy platinové skupiny a dále minerály jako nefelín, černý granát, kalcit, popsán a pojmenován zde byl také unikátní minerál konderit. Těžbu zde provádí společnost Artěl Amur. Bylo zde vytěženo více než 100 tun drahých kovů a lokalita je na druhém místě z hlediska produkce platiny v Rusku. Zajímavosti 11. září 1993 zde byl nalezen platinový nugget o váze 3521 gramů a rozměrech 111 x 78 x 55 milimetrů, jeden z největších kdy nalezených platinových nuggetů. Galerie Odkazy Poznámky Reference Literatura GUROVIČ, V. G., et al. Geologija, petrologija i rudnonosnosť Konderskogo massiva. Moskva: Nauka, 1994. 176 s. Dostupné online. ISBN 5-02-002364-7. (rusky) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Konďor na Wikimedia Commons
Kondjor-Massiv

Das Kondjor-Massiv (russisch Кондёр) ist ein fast perfekt kreisrunder Gebirgszug mit etwa 8 km Durchmesser bis zu 1387 m Höhe im Ostteil des Aldanhochlandes nahe der pazifischen Küste Russlands. Es liegt auf dem Territorium der Region Chabarowsk, nächstgelegene Großstadt ist jedoch das etwa 570 km in nordwestlicher Richtung entfernte Jakutsk, Hauptstadt der Republik Sacha (Jakutien). Entstehung Beim Kondjor-Massiv handelt es sich entgegen ursprünglichen Hypothesen weder um einen Vulkankrater (Caldera) noch um einen durch Meteoriteneinschlag entstandenen Impaktkrater, sondern um eine Extrusion tieferliegenden Materials mit Vorkommen an seltenen Erzen, das ursprünglich einige Tausend Meter unter der Erdoberfläche entstanden und im Lauf von etwa einer Million Jahren an der Oberfläche sichtbar wurde, indem es durch Erosion freigelegt wurde. Geologie und Mineralfunde Es ist eine der ergiebigsten Platinlagerstätten Russlands. Neben weiteren Edelmetallen wie gediegen Gold, Silber, Iridium und Osmium wurde hier eine außerordentliche Vielfalt an teilweise seltenen Mineralen wie unter anderem Erlichmanit, Hollingworthit, Laurit, Monticellit, Tetra-Auricuprid und Zvyagintsevit sowie die als Schmucksteine bekannten Minerale Spinell und Titanit gefunden. Insgesamt sind für das Kondjor-Massiv bisher (Stand 2017) Funde von rund 80 Mineralarten dokumentiert. Für die Minerale Bortnikovit, Cuproiridsit, Ferhodsit, Ferrorhodsit und Konderit gilt das Kondjor-Massiv zudem als Typlokalität. Siehe auch Brandbergmassiv Literatur Alkaline Rocks and Carbonatites of the World. Part 2: L. Kogarko, V. Kononova, M. Orlova, A. R. Woolley: Former USSR. Chapman and Hall, London u. a. 1995, ISBN 0-412-61410-3. Galina G. Shcheka, Bernd Lehmann, Eike Gierth, Karsten Gömann, Alex Wallianos: Macrocrystals of Pt-Fe alloy from the Kondyor PGE placer deposit, Khabarovskiy Kray, Russia: Trace-element content, mineral inclusions and reaction assemblages. In: The Canadian Mineralogist. Band 42, Nr. 2, 2004, ISSN 0008-4476, S. 601–617, doi:10.2113/gscanmin.42.2.601 (tu-clausthal.de [PDF; 1,2 MB; abgerufen am 22. Januar 2018]). Weblinks Satellitenaufnahme bei astro-azbuka.info Einzelnachweise
Kondyor Massif

The Kondyor Massif (Russian: горы Кондёр) or Konder is a circular intrusion of igneous rock, about 8 kilometres (5 mi) in diameter. It is located in Khabarovsk Krai, Russia, c. 600 km (373 mi) west-southwest of Okhotsk, or c. 570 km (354 mi) south-east of Yakutsk. It is reached from Yakutsk by road via Amga. It is an important source of platinum. The Kondyor Massif stands as a textbook example of a ring intrusion, renowned for its remarkable geometric circularity and distinct ridge-and-depression topography. It serves as a global reference site for the study of alkaline-ultramafic magmatism and associated platinum-group element mineralization. Since 1984, Artel Starateley "Amur" (part of the Russian Platinum group) has developed this alluvial platinum deposit. See also Ring dike References External links "Kondyor Massif, Russian Far East : Image of the Day". earthobservatory.nasa.gov. 10 June 2006. "Rmg.se -". Rmg.se. Archived from the original on 2007-10-10. "Кондер, Россия_минералы". geo.web.ru. "Кратер горы Кондер в России / Земля / Фотографии / Азбука астрономии". www.astro-azbuka.info. Archived from the original on 2008-07-25. Retrieved 2007-03-16. "Артель старателей "Амур"". www.artel-amur.ru.
Macizo Kondyor

El macizo Kondyor (горы Кондёр) o Konder​ es un Plutón​ circular prefecto, de en torno a 8 kilómetros de diámetro, en el Krai de Jabárovsk, Distrito Federal del Lejano Oriente de la Federación Rusa, a aproximadamente 600 km de oeste a sudoeste del mar de Ojotsk o unos 570 km al sudeste de Yakutsk. Se llega desde Yakutsk por carretera a través de Amga. Es una importante fuente de platino. Desde 1984, Artel starateley «Amur» (parte del grupo de platino ruso) trabaja en este campo único de platino aluvial. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Macizo Kondyor.
Massif de Konder

Le massif de Konder (en russe : горы Кондёр, gory Kondior) est une intrusion circulaire située dans l'Est de la Russie. Il se trouve à environ 600 km à l'ouest-sud-ouest d'Okhotsk et environ 570 km au sud-est de Iakoutsk d'où une route y conduit en passant par Amga. Ce site géologique remarquable est riche en minéraux rares. Il abrite une importante mine de platine, métal dont la valeur économique et la demande sont en croissance. Géologie Contrairement à ce qu'avancent d'anciennes hypothèses, le massif de Konder n'est ni un cratère d’origine volcanique (une caldeira), ni le cratère d'impact d'une météorite, mais un dyke composé de roches profondes, formées à des milliers de mètres sous la surface, riches en minerais rares, et mises à nu par l'érosion au terme d'un processus d'environ un million d'années. Ce pluton constitue l'un des plus riches gisements de platine de Russie. Outre plusieurs autres métaux précieux comme l'or à l'état natif, l'argent, l'iridium et l'osmium, on y a découvert quantité de roches rares : erlichmanite, hollingworthite, laurite, monticellite, des tétra-auricuprides et des zvyagintsévites ainsi que quelques gemmes comme la spinelle et la titanite. Au total, on a dénombré (à la mi-2017) 80 minéraux différents sur le massif de Konder. C'est d'ailleurs le site de référence pour la bortnikovite, la cuproiridsite, la ferhodsite, la ferrorhodsite et la kondérite. Bibliographie (en) L. Kogarko, V. Kononova, M. Orlova et A. R. Woolley, Alkaline Rocks and Carbonatites of the World., Londres etc., Chapman and Hall, 1995, 226 p. (ISBN 0-412-61410-3), « 2. Former USSR. ». Galina G. Shcheka, Bernd Lehmann, Eike Gierth, Karsten Gömann et Alex Wallianos, « Macrocrystals of Pt-Fe alloy from the Kondyor PGE placer deposit, Khabarovskiy Kray, Russia: Trace-element content, mineral inclusions and reaction assemblages. », The Canadian Mineralogist., vol. 42, no 2,‎ 2004, p. 601–617 (ISSN 0008-4476, DOI 10.2113/gscanmin.42.2.601). Références Portail de la montagne Portail de la mine Portail de la Sibérie Portail de la géologie
Kondër

Kondër (in russo горы Кондёр?) è una struttura geomorfologica a forma di vulcano, localizzata in Siberia, nell'estremo oriente russo. Il luogo è di grande importanza geologica, di forma perfettamente circolare, elevantesi sulla circostante pianura alluvionale per un'altezza di circa 600 metri. Il suolo di questa formazione montagnosa è ricco di minerali rari. Il massiccio non è il prodotto dell'impatto di un meteorite, né di un'eruzione vulcanica. La sua origine è probabilmente tellurica, ovvero dovuta a importanti spinte verticali della litosfera sottostante. Al suo centro sgorga un fiume nel cui alveo si sfruttano gli importanti giacimenti di platino e di altri metalli rari. Il massiccio di Kondër si trova a circa 600 km da Ochotsk, e a circa 570 km da Jakutsk la strada di accesso passa per Amga. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Kondër Collegamenti esterni (EN) https://web.archive.org/web/20071010031601/http://www.rmg.se/RMDEntities/K/KONDYO.htm (EN) http://geo.web.ru/druza/l-Konder.htm (EN) http://www.astro-azbuka.info/photo/earth/0164/ Archiviato il 25 luglio 2008 in Internet Archive.