NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Illa de Bering

L'illa de Bering (en rus: Остров Беринга, Óstrov Béringa) és una illa russa que es troba en aigües del mar de Bering, al davant de la península de Kamtxatka i que pertany al grup de les illes del Comandant. Administrativament pertany al krai de Kamtxatka. Geografia Amb 90 kilòmetres de llarg i 20 d'ample l'illa té una superfície de 1.667 km², cosa que la converteix en la més gran de les illes del Comandant. Anteriorment fou coneguda pel nom d'illa Avacha. Uns 4 km al nord-oest hi ha la petita illa Toporkov («Ostrov Toporkov»), una illa quasi circular amb un diàmetre d'uns 800 metres. És un territori aïllat amb un clima molt dur. El terreny és irregular i no hi ha arbres. La boira sovinteja i és propensa a patir importants terratrèmols. Fins al 1826 no hi hagué habitants permanents a l'illa. Actualment la vila de Nikólskoie acull uns 800 habitants, 300 d'ells d'origen aleutià. La principal activitat econòmica és la pesca. Les costes de l'illa acullen un hàbitat natural per la llúdria marina i importants colònies de foques. Història El navegant danès Vitus Bering, a bord del Svyatoy Pyotr, naufragà i morí d'escorbut en aquesta illa, junt a 28 dels seus homes el 1741. El 1743 Emilian Básov arribà a l'illa a la recerca de llúdries marines, començant així el procés rus de saltar d'illa en illa fins a arribar a Alaska. Referències
Beringův ostrov

Beringův ostrov (rusky о́стров Бе́ринга, dříve Awatscha) je největší ostrov Komandorských ostrovů. Nachází se východně od Kamčatky v Beringově moři v severozápadním Pacifiku, pojmenovaný podle svého objevitele, dánského mořeplavce Vituse Beringa, který podnikal průzkumné plavby ve službách ruského námořnictva. Délka ostrova je přibližně 90 km, šířka 24 km, celková rozloha je 1667 km². Ostrov je nezalesněný, neúrodný a hornatý, přesto zde přežívají kožešinová zvířata jako polární lišky a mořské vydry. V osadě Nikolskoje ležící na severozápadním pobřeží v současnosti žije okolo 620 lidí, živících se převážně rybolovem. Historie Vitus Bering objevil ostrov během své druhé kamčatské expedice, na zpáteční cestě z Ameriky. Jeho loď Svatý Petr koncem podzimu 1741 ztroskotala na březích ostrova. Bering se rozhodl na ostrově přezimovat. Mnoho členů posádky zde zahynulo na následky zimy, vyčerpání a kurdějí. Bering byl mezi nimi. Pouze 46 osob z původních 77, mezi jinými také německý přírodovědec Georg Wilhelm Steller, se tak na jaře 1742 mohlo vydat na cestu na Kamčatku v nově postavené menší lodi. Beringův hrob společně s dalšími byl odkryt v roce 1991; šest koster bylo převezeno do Moskvy. Po prozkoumání a identifikaci byly pozůstatky převezeny zpět na ostrov a znovu pohřbeny. Přesná příčina smrti nebyla stanovena, jisté je jen to, že námořníci zemřeli přirozenou smrtí. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Beringův ostrov na Wikimedia Commons Komandorské ostrovy (rusky) Archivováno 9. 2. 2011 na Wayback Machine.
Bering Ø

Bering Ø (russisk:Остров Беринга) er en klippeø, den største af Kommandørøerne, som tilhører Rusland og ligger syd for Beringshavet ud for kysten af Kamtjatka. Øen ligger ved 55° nordlig bredde og 166° 15' østlig længde. Den er 37 til 45 kilometer bred, 111 kilometer lang og op til 757 meter høj (Gora Stellera). Arealet er ca. 1660 kvadratkilometer og bebos af ca. 700 mennesker, som lever af fiskeri og jagt. Flere indsøer og mineralske kilder findes på øen, der for en stor del er naturbeskyttelsesområde (www.worldwildlife.org) Klima Klimaet er påvirket af havet, og temperaturen svinger derfor ikke så meget som i resten af Sibirien. Januar:- 3 grader Celsius, juli + 11 grader Celsius. Gennemsnit for hele året er + 2,8 grader Celsius. Ofte indhylles øen i tåge eller storme. Øen er dækket af moser, heder og buske (dværgbirk, gylden rhododendron) og har en rig fauna. Forskellige arter som polarræv og havodder forekommer. I havet ud for øen findes hvaler og sæler. Øen blev opdaget af Vitus Bering, som døde der den 19. december 1741. Eksterne kilder/henvisninger
Beringinsel

Die Beringinsel (russisch Остров Беринга, Ostrow Beringa), früher Awatscha-Insel, ist eine nach dem dänischen Entdecker Vitus Bering benannte Insel der russischen Kommandeurinseln im Nordwestpazifik. Geographie Die Insel liegt 176 km östlich der Halbinsel Kamtschatka im äußersten Osten Sibiriens. Die östliche Nachbarinsel Medny liegt 50,2 km entfernt. Die Beringinsel ist 92,6 km lang, bis zu 36,6 km breit und weist eine Fläche von 1660 km² auf; sie ist damit die größte der Kommandeurinseln. Höchster Berg ist der Mount Steller (Гора Стеллера oder gora Stellera), benannt nach dem Arzt und Naturforscher Georg Wilhelm Steller. Auf der Beringinsel, vornehmlich in Nikolskoje, gelegen an der Nordwestküste, lebten 2010 rund 700 Menschen. Geschichte Vitus Bering entdeckte diese Insel im Rahmen der Zweiten Kamtschatkaexpedition auf dem Rückweg vom amerikanischen Kontinent. Nach langer Irrfahrt strandete hier sein Schiff, die Swjatoi Pjotr (Sankt Peter), im Spätherbst 1741. Bering entschloss sich, auf der Insel zu überwintern. Viele Mitglieder seiner Mannschaft und schließlich auch er selbst starben hier an Kälte, Entkräftung und Skorbut. Nur 46 Personen seiner ursprünglich 77 Mann starken Besatzung, unter anderem dem deutschen Naturforscher Georg Wilhelm Steller, gelang im Spätsommer 1742 die Rückreise nach Kamtschatka in einem neugebauten, kleineren Boot. 1743–1744 wurde die Insel von Jemeljan Bassow erkundet. Berings Grab wurde erst 1991 zusammen mit anderen Gräbern wiederentdeckt; sechs Skelette wurden nach Moskau gebracht. Nach erfolgter Untersuchung und Identifizierung wurden die sterblichen Überreste wieder auf die Insel gebracht und dort erneut beerdigt. Die Todesursache konnte nicht mehr abschließend geklärt werden; fest steht nur, dass alle eines natürlichen Todes starben. Die Insel war einst reich an wertvollen Pelztieren wie Polarfuchs und Seeotter, sie wurden jedoch schnell ausgerottet. Tourismus Das seit 1993 von der Regierung der Russischen Föderation eingerichtete Naturreservat umfasst sowohl die gesamten Kommandeurinseln als auch den Meeresbereich, der sie umgibt. Die Inseln werden ab und an von Kreuzfahrtschiffen angelaufen. Galerie Weblinks Die Beringinsel (Memento vom 23. Dezember 2010 im Internet Archive) in der Insel-Enzyklopädie www.oceandots.com (englisch) Komandorski Islands (russisch)
Isla de Bering

La isla de Bering (del ruso: Остров Беринга, Óstrov Béringa), es una isla rusa localizada en aguas del mar de Bering, frente a la península de Kamchatka, perteneciente al grupo de islas del Comandante. Administrativamente, pertenece al krai de Kamchatka, de la Federación de Rusia. Historia En 1741 Vitus Bering, navegante danés al servicio del Imperio ruso, al mando del Svyatoy Pyotr (San Pedro) naufragó y murió de escorbuto en isla de Bering, junto con 28 de sus hombres. Geografía Con 90 kilómetros de largo y 20 de ancho y una superficie de 1660 km², es la más grande de las islas del grupo de las islas del Comandante. Anteriormente era conocida como isla Avacha. A 4 km al noroeste de isla de Bering, se encuentra la pequeña isla Toporkov («Ostrov Toporkov»), una isla casi circular con un diámetro de unos 800 m Es un territorio aislado con un clima duro. El terreno es irregular y no hay árboles. Aunque hasta 1825 no hubo habitantes permanentes en la isla,​ sigue habitada, siendo el principal asentamiento Nikolskoye, con entre 600 y 800 habitantes, 300 de ellos de origen aleutiano. La principal actividad económica es la pesca. La isla también es conocida como la isla flotante por su localización flotando en la línea internacional de cambio de fecha. Las costas de la isla de Bering forman un hábitat natural para la nutria de mar.​ La isla es también famosa por su colonias marinas. Clima Notas y referencias Enlaces externos Localización Archivado el 9 de enero de 2008 en Wayback Machine. Vitus Bering Turismo
Beringov otok

Beringov otok (ruski: О́стров Бе́ринга) najveći je otok u skupini Komandorskih otoka koji se nalaze u Beringovu moru, istočno od Kamčatke. Pripadaju Rusiji. Površina otoka iznosi 1660 km2. Južni je dio otoka brdovit (najviši vrh iznosi 751 m) i pokriven je tundrom, dok na sjevernome dijelu, koji je pretežno ravan, rastu polarne breze i vrbe. Za kratka ljeta dolazi mnoštvo morskih vidri, tuljana i morževa, koji se ondje legu. Jedino je naselje Nikoljsko (ruski: Нико́льское) koje je 2020. godine imalo 676 stanovnika. Beringov otok nazvan je po danskom pomorcu Vitusu Jonassenu Beringu, koji ga je otkrio i na njemu umro 1741. godine. Izvori Vanjske poveznice Беринга остров, Enciklopedijski rječnik Brockhausa i Efrona Беринга остров, Velika sovjetska enciklopedija БЕ́РИНГА О́СТРОВ Arhivirana inačica izvorne stranice od 28. listopada 2020. (Wayback Machine), Velika ruska enciklopedija
Bering-sziget

A Bering-sziget (oroszul: о́стров Бе́ринга), Kamcsatkától keletre a Bering-tengerben helyezkedik el. 90 kilométeres hosszával és 24 kilométeres szélességével, a Parancsnok-szigetek legnagyobb szigete. Felülete 1660 négyzetkilométer. A sziget kopár, időjárása pedig szélsőséges. 1826-ig lakatlan volt, manapság viszont Nyikolszkoje faluban 800 ember él, ezek közül körülbelül háromszázan aleutok. A Bering-sziget dombos, fátlan terület. A sziget ködös és a földrengéseknek van kitéve. Az itt élő emberek halászattal foglalkoznak. Vitus Bering, Szvjatoj Pjotr (Szent Péter) nevű hajójával, hajótörést szenvedett Bering-sziget partjai mentén, és ott 28 emberével skorbutban meghalt. A sziget partjai természetes élőhelyet biztosítanak a tengeri vidráknak, és ellőhelyek, bölcsődék a fülesfókák számára. Bering-szigettől északnyugatra, 4 kilométer távolságban fekszik Toporkov-sziget (Osztrov Toporkov) é. sz. 55° 12′ 09″, k. h. 165° 55′ 59″55.2025, 165.93305555556. Ez egy kör alakú sziget, melynek átmérője 800 méter. Jegyzetek Források Location Archiválva 2008. január 9-i dátummal a Wayback Machine-ben Vitus Bering Tourism További információk Commander Islands Archiválva 2011. február 9-i dátummal a Wayback Machine-ben (oroszul) Map
Isola di Bering

L'isola di Bering (già Avača, in russo остров Беринга?, ostrov Beringa) è un'isola russa che fa parte delle isole del Commodoro. È situata nel mare di Bering, al largo della penisola della Kamčatka, separata da quest'ultima dall'omonimo stretto. A est, lo stretto dell'Ammiraglio Kuznecov la separa dall'isola Mednyj. Lunga 90 km, larga in media 24 km, è la maggiore delle isole del Commodoro. Consiste in una landa collinosa priva di alberi, dove regna quasi sempre la nebbia; è, inoltre, frequentemente soggetta a terremoti. Nonostante sia un'isola assai desolata e dal clima estremamente rigido, su di essa sorge il villaggio di Nikol'skoe, abitato da 800 persone, almeno 300 delle quali aleuti; quasi tutti gli abitanti lavorano nell'ambito della pesca. Quest'isola è famosa perché l'esploratore danese al servizio dei russi Vitus Bering vi approdò in seguito ad un naufragio e qui trovò la morte assieme a molti dei suoi uomini nel dicembre del 1741. L'isola di Bering è detta anche comunemente l'isola fluttuante, poiché si trova assai vicino al punto in cui passa la linea internazionale del cambio di data. Clima Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Isola di Bering Collegamenti esterni Mappa russa: N-58 (JPG), su maps.vlasenko.net. URL consultato l'8 novembre 2017.
Beringeiland

Beringeiland (Russisch: остров Беринга; [Ostrov Beringa]), vroeger Avatsjaeiland, is het grootste eiland van de Komandorski-eilanden en ligt voor de kust van het schiereiland Kamtsjatka in de Beringzee. Het eiland is 90 kilometer lang en 24 kilometer breed en heeft een oppervlakte van 1660 km². Het eiland is het grootste van de Komandorski-eilanden, de meest westelijke eilandengroep van de Aleoeten. In 1867 kochten de Verenigde Staten het grootste deel van Alaska van Rusland, behalve deze eilandengroep. Sindsdien valt het eiland bestuurlijk onder de Russische kraj Kamtsjatka. Het eiland is grotendeels onbewoond en kent zeer zware weersomstandigheden en aardbevingen. Ook hangt er vaak een dichte mist. Beringeiland heeft geen bomen, is zeer heuvelachtig en niet geschikt voor landbouw. In het dorpje Nikolskoje op het eiland wonen ongeveer 800 mensen, waaronder ongeveer 300 Ungangan (Aleoeten). De bevolking houdt zich vooral bezig met visserij. Het eiland was altijd rijk aan pelsdieren, maar de poolvos en zeeotter zijn er nu (2006) bedreigd. In 1741 leed Vitus Bering hier schipbreuk met zijn schip Sint-Peter en stierf er samen met 28 van zijn mannen. Pas in 1991 werden hun skeletten ontdekt. Het eiland wordt soms ook wel "Drijvend Eiland" genoemd, omdat het "drijft" op de internationale datumgrens. Externe link (ru) Komandorski-eilanden
Wyspa Beringa

Wyspa Beringa (ros. Остров Беринга, Ostrow Bieringa) – wyspa położona na Morzu Beringa na wschód od Kamczatki, największa w archipelagu Wysp Komandorskich. Administracyjnie stanowi część Kraju Kamczackiego w Rosji. Ma ok. 90 km długości i ok. 24 km szerokości, zajmuje powierzchnię 1660 km². Charakteryzuje się brakiem drzew, wzgórzami i srogim klimatem. Wyspa narażona jest na trzęsienia ziemi. Najwyższy szczyt wyspy (755,4 m n.p.m.) nosi nazwę Góry Stellera. Znajduje się na niej miejscowość Nikolskoje, którą zamieszkuje blisko 800 osób, z czego ok. 300 to rdzenni mieszkańcy tych terenów – Aleuci. Większość ludzi zajmuje się rybołówstwem. Wyspę odkrył w 1741 roku komandor Vitus Bering, kiedy u jej wybrzeży rozbił się dowodzony przez niego statek „Święty Piotr”. Niewielkiej grupie rozbitków udało się przedostać na Kamczatkę w lecie 1742 roku. Część załogi, w tym także sam Bering, zmarła na wyspie. Wyspa znajduje się na terenie Komandorskiego Rezerwatu Biosfery. Zobacz Syrena morska Przypisy
Ilha de Bering

A ilha de Bering (em russo: о́стров Бе́ринга, Ostrov Beringa) localiza-se ao largo da península de Camecháteca, no mar de Bering. A ilha tem 90 km de comprimento por 24 km de largura é a maior do arquipélago das Ilhas Comandante. É uma ilha pouco habitada, sujeita a más condições atmosféricas, desprovida de árvores ou acidentes geográficos de relevo. A localidade que reúne toda a população é Nikolskoye, com cerca de 600 a 800 habitantes, dos quais cerca de 300 de etnia aleúte. Até ao século XVIII, a ilha não era conhecida pelos europeus. Foi descoberta em 1741 por Vitus Bering, que encalhou nesta ilha e aí faleceu por doença, juntamente com vários companheiros de viagem. O seu navio tinha sido destruído por tempestades no regresso de uma expedição que levou à descoberta do Alasca continental, bem como das Ilhas Aleutas. Os sobreviventes, sob o comando do tenente sueco Sven Waxell, permaneceram retidos na ilha durante 10 meses e conseguiram sobreviver matando focas e aves. Conseguiram construir um barco a partir dos seus naufrágios encalhados e conseguiram regressar a Petropavlovsk, na Península de Camecháteca, em 1742, com peles de lontra marinha e carne preservada recém-descoberta. Georg Wilhelm Steller, outro sobrevivente da expedição, conseguiu convencer os seus companheiros a comer algas marinhas (o que lhes permitiu curar-se do escorbuto). Steller explorou a ilha de Bering e catalogou a sua fauna, incluindo a vaca-marinha-de-steller, que se extinguiu em apenas três décadas devido à caça da sua carne. O ponto mais alto da ilha (751 metros) é agora nomeado em homenagem ao naturalista de origem alemã. Em 1743, Emilien Basov aterrou na ilha de Bering para caçar lontras marinhas, iniciando a ocupação humana da ilha e a sua destruição ecológica. Promychlenniki começa a atravessar o mar de Bering, passando de ilha em ilha e finalmente chega ao Alasca. Em 1825, a Companhia Russo-Americana transferiu famílias aleutas da ilha Attu para a ilha de Bering para caçar, e outro grupo de colonos aleútes e métis seguiu-se no ano seguinte, estabelecendo a primeira habitação humana permanente conhecida nesta ilha. Após a venda do Alasca e das ilhas Aleutas aos Estados Unidos em 1867, a ilha de Bering foi colocada sob a jurisdição de Petropavlovsk-Kamchatsky. A população aumentou de 110 em 1827 (17 russos, 45 aleútes e 48 métis) para mais de 300 em 1879. Em 1990, após 170 anos de separação e perda de tradições culturais, um grupo de aletés de Nikolskoye conheceu outro grupo de aleútes do Alasca na capital de Camecháteca e ficou surpreso por ainda poder comunicar na antiga língua aleuta. Devido ao seu isolamento, como as ilhas Pribilof, que hoje são do Alasca, os aleútes são importantes em estudos de genética. Referências
Insula Bering

Insula Bering (rusă о́стров Бе́ринг, Ostrov Beringa) este cea mai mare insulă din grupul Insulelor Comandorului (Komandorskie Ostrova), situate în partea sudică a Mării Bering, între Asia și America de Nord. Denumită la început insula Avacia, a fost redenumită ulterior insula Bering, după numele descoperitorului ei, Vitus Bering. Istoric Insula a fost descoperită de ofițerul rus de origine daneză Vitus Bering, pe drumul de întoarcere de pe coasta americană, în timpul celei de-a doua expediții Kamceatka. El a eșuat cu corabia Svetoi Piotr (Sf. Petru) pe insulă, în toamna anului 1741. Nu a izbutit să supraviețuiască iernii. A murit, împreună cu o parte a echipajului, din cauza scorbutului și frigului. Din echipajul compus din 77 de persoane, numai 46 au reușit să supraviețuiască. Printre supraviețuitori s-a aflat naturalistul german Georg Wilhelm Steller, care a reușit să se salveze cu o barcă nou construită, cu care s-a reîntors în Kamceatka. Scheletele marinarilor morți, precum și cel al lui Bering, au fost aduse și cercetate la Moscova, în 1991. S-a stabilit astfel cauza morții (scorbut și frig). Rămășițele pământești au fost ulterior reînhumate pe insulă. Geografie Așezare geografică Insula Bering face parte din grupul Insulelor Comandorului și aparține Rusiei. Se află situată pe coordonatele (55°0′N 166°15′E﻿ ()55.000; 166.250). Insulele Comandorului se află în dreptul coastei Siberiei orientale, în partea sudică a Mării Bering, situate între insulele Aleutine, care se află la 325 km est, și nordul peninsulei Kamceatka, la vest. Suprafața totală a Insulelor Comandorului este de 1 848 km2. Sunt locuite de vânătorii de blănuri. Suprafață Suprafața insulei este de 1 660 km2 (cea mai mare din cadrul grupului de insule). Are 90 de km lungime și 24 de km lățime. Relief Insula este situată într-o zonă seismică, în apropiere aflându-se mai mulți vulcani submarini. Relieful insulei este deluros, lipsit de arbori, cu climă aspră. Flora și fauna Insula este lipsită de păduri, cu un sol neroditor. Fauna, constituită odinioară din animale de blană ca vulpile polare și focile, a fost distrusă printr-un vânat nerațional. Populație Insula are în prezent un număr de 600-800 de locuitori, din care aproximativ 300 sunt de origine aleutină. Toți locuiesc pe coasta nord-vestică a insulei, în singura așezare de pe insulă, Nikolskoje. Ocupația principală a populației o constituie pescuitul. Legături externe Bering.narod.ru: Commander Islands - They need your help!
Берингово острво

Берингово острво је највеће острво у групи Командорских острва у Беринговом мору, површине 1.660 км². Острво припада Русији и дугачко је око 90 км, а широко око 24 км. Налази се источно од полуострва Камчатка. Административно припада Алелутском рејону Камчатске области Јужни део му је брдовит (751 м) и покривен тундром. На северном делу који је претежно раван расту поларне брезе и врбе. За време краткотрајног лета ту долазе морске видре, фоке (туљани) и морски коњи (моржеви) који се ту легу. Име је добио по Витусу Берингу који га је открио и на њему умро у зиму 1741. године. Пре тога звало се Аватесча острво (Awatescha). На острву је 1826. године основано насеље Николскоје које је 2005. године имало 752 становника од којих су око 300 Алеути. Спољашње везе
Berings ö

Berings ö är en klippö som tillhör Ryssland och ligger vid södra ändan av Berings hav, utanför Kamtjatkas kust. Huvudorten heter Nikolskoje. Den är den största ön i ögruppen Kommendörsöarna. Den är 37 till 45 kilometer bred, 111 kilometer lång och ca 100 meter hög. Arealen är ungefär 1 660 kvadratkilometer. Flera sjöar och mineralkällor finns på ön. Temperaturen växlar mellan +17° och –17°. Ingen trädvegetation förekommer men ön är rik på pälsdjur. Olika arter som fjällräv, havsutter och Stellers sjöko blev snabbt utrotade. Ön upptäcktes under den sista färd som gjordes av Vitus Bering som avled här den 19 december 1741. 1879 besöktes ön av Vegaexpeditionen på hemvägen från Berings sund. Källor Berings ö i Nordisk familjebok (andra upplagan, 1905) Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Berings ö.
Острів Беринга

Острів Беринга — найбільший (площа — 1660 км²) і єдиний заселений острів архіпелагу Командорські острови. Сильно витягнутий з півночі на південь (90 кілометрів, ширина до 24 кілометри), «столиця» архіпелагу — село Нікольське, розташоване на півночі. Адміністративно острів входить до складу Алеутського району Камчатського краю Росії. Південна частина острова досить гориста. Тут зустрічаються сопки заввишки до 500 метрів, серед яких виділяються гора Стеллера (755 м) і безіменна сопка на крайньому півдні острова (601 м). На східному узбережжі острова, приблизно за 30—40 кілометрів від Нікольського в бухті Командор розташована єдина історична пам'ятка Комадорських островів — могила Вітуса Беринга, що являє собою чорний хрест з металевих прутів на тлі моря, названого на честь похованої тут людини. Джерела www.mccme.ru [Архівовано 8 лютого 2009 у Wayback Machine.](рос.)
Kilyanki

Kilyanki (Russian: Килянки; Yakut: Килэҥки, romanized: Kileñki) is a rural locality (a selo), the only inhabited locality, and the administrative center of Kytanakhsky Rural Okrug of Churapchinsky District in the Sakha Republic, Russia, located 45 kilometers (28 mi) from Churapcha, the administrative center of the district. Its population as of the 2010 Census was 518, down from 538 as recorded during the 2002 Census. References Notes Sources Official website of the Sakha Republic. Registry of the Administrative-Territorial Divisions of the Sakha Republic. Chruapchinsky District Archived April 27, 2017, at the Wayback Machine. (in Russian) Государственное Собрание (Ил Тумэн) Республики Саха (Якутия). Закон №173-З №353-III от 30 ноября 2004 г. «Об установлении границ и о наделении статусом городского и сельского поселений муниципальных образований Республики Саха (Якутия)», в ред. Закона №1058-З №1007-IV от 25 апреля 2012 г. «О внесении изменений в Закон Республики Саха (Якутия) "Об установлении границ и о наделении статусом городского и сельского поселений муниципальных образований Республики Саха (Якутия)"». Вступил в силу со дня официального опубликования. Опубликован: "Якутия", №245, 31 декабря 2004 г. (State Assembly (Il Tumen) of the Sakha (Yakutia) Republic. Law #173-Z No. 353-III of November 30, 2004 On Establishing the Borders and on Granting the Urban and Rural Settlement Status to the Municipal Formations of the Sakha (Yakutia) Republic, as amended by the Law #1058-Z No. 1007-IV of April 25, 2012 On Amending the Law of the Sakha (Yakutia) Republic "On Establishing the Borders and on Granting the Urban and Rural Settlement Status to the Municipal Formations of the Sakha (Yakutia) Republic". Effective as of the day of the official publication.).