NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Zaporożje (Kraj Kamczacki)

Zaporożje (ukr. Запорожье) – wieś (sieło) w Rosji, w Kraju Kamczackim, w rejonie ust´-bolszerieckim, na prawym (północnym) brzegu rzeki Oziornaja, naprzeciwko osiedla Oziernowskij. Obie te miejscowości łączy most drogowy przez rzekę. Osiedleńcy z europejskiej części Imperium Rosyjskiego przybyli na ziemie u ujścia rzeki Oziornaja, nadzwyczaj bogatej w ryby łososiowe zmierzające w górę nurtu, do jeziora Kurylskiego, na początku XX wieku. Pierwsze ich szałasy stanęły w 1907 nad brzegiem Morza Ochockiego przy ujściu rzeki, dopiero po paru latach - około 1910 - przenieśli swe siedziby nieco wyżej wzdłuż rzeki, głównie na prawy jej brzeg (tam, gdzie dziś jest zlokalizowane Zaporożje), ale także częściowo na mniej sprzyjający osiedleniu brzeg lewy (tam, gdzie dziś jest Oziernowskij). Przez pierwsze lata posługiwano się różnymi nazwami zarówno na lewobrzeżne, jak i na prawobrzeżne osady: funkcjonowała m.in. nazwa Untierbiergowka, Untierbiergowskoje Zaporożje (osadnicy europejscy pochodzili początkowo głównie z Ukrainy, z okolic Chersonia i z Zaporoża; nazwa "Unterberger" i pochodne natomiast miała za zadanie uhonorować rządzącego Krajem Przyamurskim na pocz. XX wieku gubernatora Pawła Unterbergera), przy czym lokalni historycy nie są zgodni co do tego, czy nazwy te odnosiły się do osad lewo- czy prawobrzeżnych. Ostatecznie ustalono, że znajdujące się na lewym brzegu osiedle (w latach 1948-2010 miał on status osiedla typu miejskiego) nosi nazwę Oziernowskij, natomiast znajdująca się po drugiej stronie rzeki wieś nazywa się Zaporożje. We wsi Zaporożje (tj. na północnym brzegu rzeki) znajduje się lotnisko "Oziernowskij" (pas startowy 11/29 o wymiarach 1356 m × 60 m). Linki zewnętrzne arkusz mapy M-57-I (skala 1:200.000); wieś Zaporożje w kwadracie 08-24 arkusz mapy M-57-014 (skala 1:100.000); wieś Zaporożje w kwadracie 10-26 oficjalna strona rejonu ust´-bolszerieckiego. ubmr.ru. [zarchiwizowane z tego adresu (2015-03-22)]., sekcja "Запорожское городское поселение" strona wsi Zaporożje - historia Александр Смышляев, Как появилось Запорожье В.Г. Спичак, Они были первыми, rybak.com.ru
Золота Долина (аеродром)

Золота Долина (стара назва — Унаші) — військовий аеродром в Приморському краї в 14,5 км на північ від Находки. Історія Польовий аеродром збудований перед Другою світовою війною. 1938 року на аеродромі базується 39-й ВАП ТОФ, щойно сформований зі складу 108-ї винищувальної авіаційної ескадрильї (наказ командувача ТОФ № 0047 від 20.06.1938 року). Полк увійшов до складу 7-ї винищувальної авіабригади ВПС ТОФ. 19 січня 1946 на аеродромі Унаші сформовано 64-й дальньо-бомбардувальний полк з 35-ї ОДБАЕ Тихоокеанського флоту та ескадрильї Пе-2, переданої зі складу Чорноморського флоту. 18 червня 1951 року з Кореї виводиться 781-й ВАП та розміщується на аеродромі Унаші. 18 червня 1951 управління 165-й ВАД передислоковано з аеродрому Західні Кневичі на аеродром Унаші. 1958 року управління 165-й ВАД ППО та 781-й ВАП ППО на аеродромі Унаші розформовані. 47-й ВАП ППО був лідерним полком з експлуатації літаків типу Су-15 та АСУ «Вектор-2М», проводилися дослідження можливостей перехоплення цілей типу В-52 та SR-71. 1 травня 1998 року 47-й ВАП 11-ї окремої армії ППО на аеродромі Унаші було розформовано. Див. також Список військових аеродромів Росії Примітки Література Анохин В. А., Быков М. Ю. Все истребительные авиаполки Сталина. Первая полная энциклопедия. — Научно-популярное издание. — М.: Яуза-пресс, 2014. — С. 851, 883. — 944 с. — 1500 экз. — ISBN 978-5-9955-0707-9. Посилання Аеропорт «Золота Долина» визнаний в Азії, 1996 Архівовано листопад 10, 2007 на сайті Wayback Machine. Чому не злітають літаки, 2006 рік Архівовано жовтень 28, 2007 на сайті Wayback Machine. «Золота Долина» історія, фотографії Архівовано червень 7, 2013 на сайті Wayback Machine. Покинуті аеродроми Золота Долина — Унаші.
Iyengra

Iyengra (Russian: Иенгра; Yakut: Иенҥэ, İenŋe) is a rural locality (a selo), the only inhabited locality, and the administrative center of Iyengrinsky Rural Okrug of Neryungrinsky District in the Sakha Republic, Russia, located on the Iyengra River, 65 kilometers (40 mi) from Neryungri, the administrative center of the district. Its population as of the 2010 Census was 1,104, down from 1,216 recorded during the 2002 Census. History It was founded in 1926 and named after the river on which it is located. The river's name derives from an Evenk word meaning horn, referring to the river's branches reputedly resembling the antlers of a deer when seen from the local hills. Demographics The population is mainly ethnic Evenks, with 856 of the 1,104 inhabitants reporting as Evenks during the 2010 Census. Economy and transportation The local economy is mainly based around reindeer herding, fishing, hunting, and fur farming. The Amur–Yakutsk Mainline railway passes nearby, with a station in Zolotinka. References Notes Sources Official website of the Sakha Republic. Registry of the Administrative-Territorial Divisions of the Sakha Republic. Neryungrinsky District. (in Russian) Государственное Собрание (Ил Тумэн) Республики Саха (Якутия). Закон №173-З №353-III от 30 ноября 2004 г. «Об установлении границ и о наделении статусом городского и сельского поселений муниципальных образований Республики Саха (Якутия)», в ред. Закона №1058-З №1007-IV от 25 апреля 2012 г. «О внесении изменений в Закон Республики Саха (Якутия) "Об установлении границ и о наделении статусом городского и сельского поселений муниципальных образований Республики Саха (Якутия)"». Вступил в силу со дня официального опубликования. Опубликован: "Якутия", №245, 31 декабря 2004 г. (State Assembly (Il Tumen) of the Sakha (Yakutia) Republic. Law #173-Z No. 353-III of November 30, 2004 On Establishing the Borders and on Granting the Urban and Rural Settlement Status to the Municipal Formations of the Sakha (Yakutia) Republic, as amended by the Law #1058-Z No. 1007-IV of April 25, 2012 On Amending the Law of the Sakha (Yakutia) Republic "On Establishing the Borders and on Granting the Urban and Rural Settlement Status to the Municipal Formations of the Sakha (Yakutia) Republic". Effective as of the day of the official publication.).
Илирней

Илирне́й (на руски: Илирней; на чукчи: Илирнэй, букв. – „остров-планина“) е село в Билибински район, Чукотски автономен окръг, Русия. Разположено е на мястото на вливането на река Нутескин в река Малък Анюй, на около 168 km югоизточно от Билибино. Населението му към 2015 г. е 273 души, като 213 от тях са чукчи. История Селището е основано през 1940 г. През 1945 г. близо до селището е създадена метеорологична станция, а скоро след това и колхоз за еленовъдство. През 1954 г. селото е наводнено, затова по-късно бива преместено на 7 km нагоре по течението на реката. В края на 1950-те години селото се разраства значително, след като в района са открити златни залежи. Население Климат Икономика Основните отрасли на селото са еленовъдството и риболовът. Източници
Ilirnei

Vorlage:Infobox Ort in Russland/Wartung/Daten Ilirnei (russisch Илирне́й) ist ein Dorf (selo) mit 230 Einwohnern (Stand: Januar 2022) im Autonomen Kreis der Tschuktschen (Russland). Ilirnei liegt im Bilibinski rajon. Lage Der Ort liegt an der Mündung des Flusses Nutessyn (oder Nuteskyn) am linken Ufer des Kleinen Anjui. Die Entfernung nach Bilibino, dem Verwaltungssitz des Rajons, beträgt 168 km, nach Anadyr, der Hauptstadt des autonomen Kreises der Tschuktschen, etwa 510 km. Geschichte Die Gegend um Ilirnei war schon in der späten Jungsteinzeit bewohnt, was durch Fundplätze an den etwa 20 km entfernten Ilirnei-Seen belegt ist. Eine weitere archäologische Fundstätte aus dieser Zeit befindet sich am See Tytyl in 46 km Entfernung. Das Dorf Ilirnei entstand 1940 infolge der Kollektivierung nomadischer Hirten in der Rentierzucht-Kolchose „Ilirnei“. Namensgeber waren die zwei Ilirnei-Seen am Fuß des Bergrückens Ilirnei. 1952 wurde die Kolchose in „Malenkow“ umbenannt. Zu dieser Zeit arbeiteten die Rentierhirten in sieben Brigaden. Die wichtigsten Wirtschaftszweige sind auch heute noch die Rentierzucht und der Fischfang. Seit dem 1. Januar 1963 arbeitet im Dorf eine Wetterstation. 2004 erhielt Ilirnei den Status einer Landgemeinde (Selo) mit Verwaltungssitz. Im Jahr 2021 waren 163 der 230 Einwohner Tschuktschen. Bevölkerungsentwicklung Klima Ilirnei liegt in der subpolaren Klimazone mit langen sehr kalten Wintern und geringen Niederschlagsmengen. Im Januar 1964 wurde hier eine Temperatur von −64,4 °C gemessen. Kultur Ilirnei besitzt ein Kulturhaus. Verkehr Ilirnei liegt an der im Bau befindlichen Anadyr-Straße, die Tschukotka über Magadan mit dem russischen Straßennetz verbinden soll. Die Bauarbeiten haben 2012 begonnen. 2022 war das mehr als 130 km lange Teilstück von Ilirnei bis zum Abzweig nach Bilibino fertiggestellt. Bis dahin war Ilirnei für Kraftfahrzeuge nur in den Monaten Dezember bis April über eine Winterpiste erreichbar. Auch Flugzeuge konnten nur in den Wintermonaten auf Schnee landen. Die Versorgung in der übrigen Zeit konnte bis 2020 nur mit dem Hubschrauber erfolgen. Im Sommer 2019 wurde der Flugplatz von Ilirney (ICAO Code UHEI) ausgebaut und besitzt nun eine 560 m lange und 60 m breite unbefestigte Start- und Landebahn. Im darauffolgenden Sommer landete hier das erste Flugzeug seit 25 Jahren außerhalb des Winters. Einzelnachweise
Ilirney

Ilirney (del ruso: Илирней), también conocido como Ilirnéi, es una localidad rural de Chukotka, en Rusia. Se encuentra dentro de la cuenca del río Kolymá, bañada por el río Maly Anyuy y emplazada a siete kilómetros del lago Ilirney, del que toma nombre la ciudad. Fundada en 1940 en las proximidades del lago Ilirney, la localidad tuvo que ser reubicada en 1954 debido a las numerables crecidas provocadas por el deshielo del lago. Inicialmente creada como una granja de cría de renos, el hallazgo de oro en la zona provocó un auge económico en la ciudad, ayudado en gran parte por la cercanía con la capital del distrito, Bilibino. Actualmente, Ilirney posee una población de 274 habitantes, la mayoría de ellos de la etnia chukchi. Clima Referencias
Ilirneï

Ilirneï (Russe: Илирней, tchouktche: Иԓирӈэй) est un village situé dans l'okroug autonome de Tchoukotka, dans l'Extrême-Orient russe. Créée en 1945, la commune comptait en 2021 231 habitants, et en 2012 281 habitants dont 247 sont des natifs tchouktches}. Population Recensements (*) ou estimations de la population Climat Notes et références Portail de la Russie Portail de la géographie
207 км

207 км — казарма (населённый пункт) в Амурском районе Хабаровского края. Входит в состав Болоньского сельского поселения. География Населённый пункт находится в центральной части Хабаровского края, в средней части района, в пределах Среднеамурской низменности у реки Харпи, на железнодорожной линии между разъездом Хевчен и казармой 213 км. История Населённый пункт возник при строительстве на железнодорожной линии Волочаевка II — Комсомольск-на-Амуре (дата открытия 1940 год). Население Численность населенияГод681012141620012004200720102013201620192022207 кмСтатистика населения.mw-chart-ac332834e537bcc065ef10af48aeac8c4ca2994ef01d5c97bf4d8b7519db85260bd16694c4d810a40b1941f27f9bc5d090d98f3b1810fca9498c57ab38de3698__zr194875-cls-1007298:hover{pointer-events:none}.mw-chart-ac332834e537bcc065ef10af48aeac8c4ca2994ef01d5c97bf4d8b7519db85260bd16694c4d810a40b1941f27f9bc5d090d98f3b1810fca9498c57ab38de3698__zr194875-cls-1007299:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,1)}.mw-chart-ac332834e537bcc065ef10af48aeac8c4ca2994ef01d5c97bf4d8b7519db85260bd16694c4d810a40b1941f27f9bc5d090d98f3b1810fca9498c57ab38de3698__zr194875-cls-1007300:hover{cursor:pointer}.mw-chart-ac332834e537bcc065ef10af48aeac8c4ca2994ef01d5c97bf4d8b7519db85260bd16694c4d810a40b1941f27f9bc5d090d98f3b1810fca9498c57ab38de3698__zr194875-cls-1007301:hover{cursor:pointer;fill:rgba(82,130,235,1)}.mw-chart-ac332834e537bcc065ef10af48aeac8c4ca2994ef01d5c97bf4d8b7519db85260bd16694c4d810a40b1941f27f9bc5d090d98f3b1810fca9498c57ab38de3698__zr194875-cls-1007302:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,0)} Инфраструктура Путевое хозяйство. Действует остановочный пункт 207 км. Примечания Ссылки Реестр административно-территориальных единиц Хабаровского края Казарма 207 км в Викимапии
Казарма 207 км

Каза́рма 207 км (рос. Казарма 207 км) — селище у складі Амурського району Хабаровського краю, Росія. Входить до складу Болонського сільського поселення. Населення Населення — 15 осіб (2010; 7 у 2002). Національний склад (станом на 2002 рік): росіяни — 86 % Джерела Аркуш карти M-53-80. Примітки Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
286 км

286 км — казарма (сельский населённый пункт) в Амурском районе Хабаровского края. Входит в состав Эльбанского городского поселения. География Населённый пункт находится на железнодорожной линии Волочаевка II — Комсомольск-на-Амуре между рабочим посёлком Эльбан и селом Падали. История В 2004—2012 годах населённый пункт входил в состав Падалинского сельского поселения. Население Численность населенияГод02468101220012004200720102013201620192022286 кмСтатистика населения.mw-chart-074cda00ea5430c1e9d1b2db00993309ebc6ade9d6d0fb8f8dd01a0e74f497ff53f5bbbdf0cba67d093909978c1ae73d916f9c3c2b9adb122b33fd008ed799c2__zr203977-cls-1055247:hover{pointer-events:none}.mw-chart-074cda00ea5430c1e9d1b2db00993309ebc6ade9d6d0fb8f8dd01a0e74f497ff53f5bbbdf0cba67d093909978c1ae73d916f9c3c2b9adb122b33fd008ed799c2__zr203977-cls-1055248:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,1)}.mw-chart-074cda00ea5430c1e9d1b2db00993309ebc6ade9d6d0fb8f8dd01a0e74f497ff53f5bbbdf0cba67d093909978c1ae73d916f9c3c2b9adb122b33fd008ed799c2__zr203977-cls-1055249:hover{cursor:pointer}.mw-chart-074cda00ea5430c1e9d1b2db00993309ebc6ade9d6d0fb8f8dd01a0e74f497ff53f5bbbdf0cba67d093909978c1ae73d916f9c3c2b9adb122b33fd008ed799c2__zr203977-cls-1055250:hover{cursor:pointer;fill:rgba(82,130,235,1)}.mw-chart-074cda00ea5430c1e9d1b2db00993309ebc6ade9d6d0fb8f8dd01a0e74f497ff53f5bbbdf0cba67d093909978c1ae73d916f9c3c2b9adb122b33fd008ed799c2__zr203977-cls-1055251:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,0)} Примечания Ссылки Реестр административно-территориальных единиц Хабаровского края
Казарма 286 км

Каза́рма 286 км (рос. Казарма 286 км) — селище у складі Амурського району Хабаровського краю, Росія. Входить до складу Падалинського сільського поселення. Населення Населення — 1 особа (2010; 11 у 2002). Національний склад (станом на 2002 рік): росіяни — 100 % Джерела Аркуш карти M-53-70. Примітки Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
37 км

37 км — казарма (сельский населённый пункт) в Амурском районе Хабаровского края России. Входит в состав Литовского сельского поселения. География Населённый пункт находится в южной части Хабаровского края, в пределах Среднеамурской низменности, при остановочном пункте 37 километр железнодорожной линии Волочаевка II — Комсомольск-на-Амуре между посёлками станции Джармен и Партизанские Сопки. История Поселение железнодорожников появилось при строительстве железной дороги. Население Численность населенияГод05101520252001200420072010201320162019202237 кмСтатистика населения.mw-chart-78c101a4db35b55c00197e7e7535bf128a5c489482b06c3dae70834222375bffb03e89e663c9ecf21fc69945db96a109673e140f6968b7c93aca946f73836c51__zr194877-cls-1007308:hover{pointer-events:none}.mw-chart-78c101a4db35b55c00197e7e7535bf128a5c489482b06c3dae70834222375bffb03e89e663c9ecf21fc69945db96a109673e140f6968b7c93aca946f73836c51__zr194877-cls-1007309:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,1)}.mw-chart-78c101a4db35b55c00197e7e7535bf128a5c489482b06c3dae70834222375bffb03e89e663c9ecf21fc69945db96a109673e140f6968b7c93aca946f73836c51__zr194877-cls-1007310:hover{cursor:pointer}.mw-chart-78c101a4db35b55c00197e7e7535bf128a5c489482b06c3dae70834222375bffb03e89e663c9ecf21fc69945db96a109673e140f6968b7c93aca946f73836c51__zr194877-cls-1007311:hover{cursor:pointer;fill:rgba(82,130,235,1)}.mw-chart-78c101a4db35b55c00197e7e7535bf128a5c489482b06c3dae70834222375bffb03e89e663c9ecf21fc69945db96a109673e140f6968b7c93aca946f73836c51__zr194877-cls-1007312:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,0)} Инфраструктура Путевое хозяйство. Примечания Ссылки Реестр административно-территориальных единиц Хабаровского края
Казарма 37 км

Каза́рма 37 км (рос. Казарма 37 км) — селище у складі Амурського району Хабаровського краю, Росія. Входить до складу Литовського сільського поселення. Стара назва — Кар'єрний. Населення Населення — 2 особи (2010; 25 у 2002). Національний склад (станом на 2002 рік): росіяни — 100 % Джерела Аркуш карти M-53-114. Масштаб: 1 : 100 000. (рос.) Зазначити дату випуску/стану місцевості. Примітки Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
Калинино (Сахалинская область)

Кали́нино — село в Холмском городском округе Сахалинской области России. География Село находится на берегах Татарского пролива и реки Калинка, на расстоянии 22 км к юго-западу от города Холмск, административного центра округа. История В 1905—1945 годах принадлежало японскому губернаторству Карафуто и называлось Тарантомари (яп. 多蘭泊). В 1947 году переименовано в Калинино (по причине преобладания переселенцев из Калининской области). Население Половой состав Согласно результатам переписи 2002 года, в селе проживало 79 человек (34 мужчины и 45 женщин). Национальный состав Согласно результатам переписи 2002 года, в национальной структуре населения русские составляли 89 %. Улицы ул. 40 лет Октября, ул. Морская, ул. Пионерская, ул. Рыбоводная. Транспорт Вблизи села расположена станция Калинино-Сахалинское Сахалинского региона Дальневосточной железной дороги. Примечания
Калініно (Сахалінська область)

Калініно (рос. Калинино) — село у Холмському міському окрузі Сахалінської області Російської Федерації. Населення становить 35 осіб (2013). Історія З 1905 по 3 вересня 1945 року у складі губернаторства Карафуто Японії, відтак у складі Холмського міського округу Сахалінської області. Населення Примітки
Mother of God Church, Vladivostok

The Mother of God Church (Russian: Церковь Пресвятой Богородицы) It is a Latin Catholic church, built in a Gothic Revival style, located in Vladivostok in the Far East of Russia. It is the seat of the deanery of Vladivostok, which depends on the Diocese of Irkutsk. It is located at 22 Volodarsky Street. It was formerly a cathedral church. History Founding and suppression Catholics, mostly Poles, were present in Vladivostok since the mid-nineteenth century. The first Catholic parish in Siberia and the Russian Far East appeared in 1825 in Irkutsk. As the imperial (later Soviet) fleet moved to Vladivostok, the new port and fortress under construction attracted a number of people who came from all corners of the Empire, including Polish Catholics, Lithuanians etc. They were artisans, merchants, simple workers or soldiers. The municipal assembly (Duma) donated the land in 1885 until 1886. The parish itself was erected on January 11, 1890, a few months before the start of the construction of the Trans-Siberian Railway to Vladivostok from May 1891. During the Soviet suppression of the Catholic Church from the 1920s, the Mary Mother of God Church was turned into a state archive building. Restoration In February 1992, two American Catholics, Fr. Myron Effing and Bro. Daniel Maurer, arrived in Vladivostok as missionaries, around the time that Pope John Paul II was re-establishing a hierarchy in post-communist Russia. They founded the Mary Mother of God Mission Society, initially with the support of Archbishop Francis Thomas Hurley of Alaska, and became the first Catholic clergy in Vladivostok since the Soviet suppression of the Catholic Church. The society received the keys to the Mary Mother of God Church on January 1, 1994. The parish they took over grew from ten surviving baptized Catholics when they arrived to over 600 as of 2026. Administration From 1923 to 2002, Vladivostok was the cathedral episcopal see of the Roman Catholic Diocese of Vladivostok, which was merged into the Diocese of Saint Joseph at Irkutsk and remains a deanery. See also Roman Catholicism in Russia Mother of God Church References
Iglesia de la Madre de Dios (Vladivostok)

La Iglesia de la Madre de Dios​ (en ruso: Церковь Пресвятой Богородицы) es una Iglesia católica de estilo gótico situada en Vladivostok en el extremo este de Rusia.​ Es la sede del decanato de Vladivostok el cual depende de la diócesis de Irkutsk. Se encuentra en el número 22 de la calle Volodarsky. Los Católicos, en su mayoría polacos, están presentes en Vladivostok desde mediados del siglo XIX. La primera parroquia católica registrada en el Lejano Oriente de Rusia apareció durante el reinado de Alejandro II en la ciudad de Nikolaevsk en recién fundada Amur en 1866. La ciudad era entonces la sede del Gobernador General de Extremo Oriente ruso. Cuando la flota se trasladó a Vladivostok, el nuevo puerto y la fortaleza en construcción atrajeron a una cantidad de personas que vinieron de todos los rincones del Imperio, incluyendo los católicos polacos, lituanos, etc. Que eran artesanos, comerciantes o trabajadores, o simples soldados. La asamblea municipal (Duma) donó a los católicos la tierra en 1885 hasta 1886. La parroquia en sí se erigió el 11 de enero de 1890, unos meses antes del inicio de la construcción del Transiberiano hasta Vladivostok a partir de mayo de 1891. Véase también Iglesia católica Iglesia de la Visitación (San Petersburgo) Referencias
Kempendyay

Kempendyay (Russian: Кемпендяй; Yakut: Кэмпэндээйи, Kempendeeyi) is a rural locality (a selo), the administrative centre of and one of two settlements, in addition to Chayygda, in Kempendyaysky Rural Okrug of Suntarsky District in the Sakha Republic, Russia. Its population as of the 2002 Census was 483. Geography The village is located by the banks of the Kempendyay, a tributary of the Vilyuy, 55 kilometers (34 mi) from Suntar, the administrative center of the district. References Notes Sources Official website of the Sakha Republic. Registry of the Administrative-Territorial Divisions of the Sakha Republic. Suntarsky District. (in Russian) Государственное Собрание (Ил Тумэн) Республики Саха (Якутия). Закон №173-З №353-III от 30 ноября 2004 г. «Об установлении границ и о наделении статусом городского и сельского поселений муниципальных образований Республики Саха (Якутия)», в ред. Закона №1058-З №1007-IV от 25 апреля 2012 г. «О внесении изменений в Закон Республики Саха (Якутия) "Об установлении границ и о наделении статусом городского и сельского поселений муниципальных образований Республики Саха (Якутия)"». Вступил в силу со дня официального опубликования. Опубликован: "Якутия", №245, 31 декабря 2004 г. (State Assembly (Il Tumen) of the Sakha (Yakutia) Republic. Law #173-Z No. 353-III of November 30, 2004 On Establishing the Borders and on Granting the Urban and Rural Settlement Status to the Municipal Formations of the Sakha (Yakutia) Republic, as amended by the Law #1058-Z No. 1007-IV of April 25, 2012 On Amending the Law of the Sakha (Yakutia) Republic "On Establishing the Borders and on Granting the Urban and Rural Settlement Status to the Municipal Formations of the Sakha (Yakutia) Republic". Effective as of the day of the official publication.).
Keperveyem Airport

Keperveyem Airport (Russian: Аэропорт Кепервеем) (IATA: KPW, ICAO: UHMK) is an airport located in Keperveyem, in the Chukotka autonomous district of Russia. It also serves Bilibino, with which it is connected with a 40 kilometres (25 mi) long gravel road. Airlines and destinations See also Kyrganay Range List of airports in Russia References External links Media related to Keperveyem Airport at Wikimedia Commons