NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kozacy ussuryjscy

Kozackie Wojsko Ussuryjskie (ros. Уссури́йское каза́чье во́йско) – oddziały wojskowe istniejące za czasów Imperium rosyjskiego, złożone z kozaków mieszkających nad rzeką Ussuri, Sungari i jeziorem Chanka. Kozackie Wojsko Ussuryjskie zostało utworzone w 1889 poprzez podział oddziałów Kozackiego Wojska Amurskiego. Później w jego skład weszli także kozacy z różnych części kraju (głównie Kozacy dońscy i kubańscy) osiedlający się w Kraju Nadmorskim. Początkowo większość kozaków została skoszarowana we Władywostoku, następnie przeniesiono ich do Iman. Na ich czele stał ataman (będący jednocześnie wojskowym gubernatorem regionu) podporządkowany Generalnemu Gubernatorstwu regionu Amurskiego. Podobnie jak i inni kozacy w całym Imperium rosyjskim za służbę wynagradzani byli nadaniami ziemskimi. W rękach kozaków na tym terenie znajdowało się 6740 km². W 1916 roku populacja kozaków ussuryjskich liczyła około 40 tys. osób w sześciu stanicach. Posiadali oni 76 osad. Na początku XX wieku oddziały kozackie na tym terenie w czasach pokoju liczyły jeden batalion kawalerii (około 300 żołnierzy) i jeden pluton. Głównym zadaniem kozaków było patrolowanie granic i pełnienie funkcji policyjnej. W czasie wojny rosyjsko-japońskiej ich oddziały liczyły jeden pułk i jeden batalion kawalerii, jeden pluton gwardii i sześć specjalnych sotni (razem około 2500 żołnierzy). W czasie wojny domowej większość kozaków ussuryjskich poparła białych. Po zwycięstwie bolszewików, w 1922 roku, rozwiązano Kozackie Wojsko Ussuryjskie. W 1990 zostało ponownie utworzone, ale nie pełniło już żadnych funkcji administracyjnych. Zobacz też Specjalny Oddział Ussuryjski Bibliografia Ussuri Cossacks (ros.) Дальневосточный пограничный округ. К истории охраны границы и 153 годовщины создания округа. (ros.)
Cazaci de pe Ussuri

Armata cazacilor de pe Ussuri (în limba rusă: Уссури́йское каза́чье во́йско) a fost o armată căzăcească din Imperiul Rus, situată în Ținutul Primorski, la sud de Habarovsk, de-a lungul râurilor Ussuri, Sungari și pe malurile lacului Hanka. Armata cazacilor de pe Ussuri a fost înființată în 1889, având la bază o jumătate de batalion de infanteriști din cadrul Armatei cazacilor de pe Amur. Mai târziu, lor li s-au adăugat în principal cazaci din cadrul armatelor de pe Don, din Kuban, dar și din cadrul altor armate. Cartierul general al Armatei de pe Ussuri a fost în orașul Iman. Atamanul Armatei, (care îndeplinea și funcția de guvernator militar al regiunii), era subordonat direct Guvernatorului general al regiunii Amur, care era în schimb atamanul suprem al Armatelor de pe Amur și Ussuri. Cazacii de pe Ussuri se aflau în posesia a 6.740 km² de pământ. Ei erau în 1916 în număr de 39.900 de cazaci, care locuiau în șase stanițe și alte 76 de așezări. Cazacii de pe Ussuri asigurau pe timp de pace un batalion de cavalerie (300 de oameni) și un pluton de rezervă. Cazacii de pe Ussuri îndeplineau misiuni de pază al frontierei, de poliție și poștă. Cazacii de pe Ussuri au participat la luptele războiului ruso-japonez și la cele ale Primului Război Mondial. În timpul acestui ultim conflict, ei au mobilizat un regiment de cavalerie (600 de oameni), un batalion de cavalerie, un pluton de gardă și șase sotnii cu destinații speciale, în total 2.514 oameni. Cei mai mulți dintre cazacii Armatei de pe Ussuri au luptat de parte albilor în timpul Războiului Civil Rus. Armata cazacilor de pe Ussuri a fost desființată în 1922. Ea a fost reînființată în 1990, dar nu a mai avut nicio funcție administrativă. Legături externe Cazacii de pe Ussuri ru
Уссурійське козацьке військо

Уссурійське козацьке військо (рос. Уссурийское козачье войско), Уссурійські козаки — військо Російської імперії, розташоване у Примор'ї на південь від Хабаровська уздовж Уссурі, Сунгарі, навколо озера Ханка. Військо створене у 1889 з неукомплектованого напівбатальйону Амурського козацького війська й пізніше підсилювалось переселенцями з Донського та Кубанського козацьких військ та інших. Спочатку столицю було розташовано у Владивостоці, потім — в Імані (зараз Дальнєрєченськ). Уссурійські козаки володіли 6740 км² землі. У 1916 їх чисельність складала 39 900 осіб у шести станицях і 76 селищах. У мирний час військо мало один кавалерійський батальйон (300 осіб) і один взвод. Козаки займалися охороною кордону, а також поштовою й поліцейською справами. Участь війська у війнах Військо брало участь в російсько-японській війні. Під час Першої світової війни, козаки виставили один кавалерійський полк (600 осіб), один батальйон кінноти, один взвод охорони, і шість спеціальних сотень (в підсумку 2514 осіб). У 1922 році військо було скасовано. Під час російсько-української війни Ілля Богданов та Олег Бутусин, які називають себе уссурійськими козаками, вступили до складу Правого Сектора. Отамани у 1881—1888 рр. — генерал-майор Йосип Гаврилович Баранов, у 1889—1897 рр. — генерал-майор Павло Федорович Унтербергер, у 1897—1899 рр.. — генерал-лейтенант Деан Іванович Суботич, у 1899—1902 рр. — генерал-лейтенант Микола Михайлович Чичагов, у 1902—1903 рр.. — генерал-лейтенант Деан Іванович Суботич, в 1903—1905 рр.. — генерал-лейтенант Олексій Михайлович Колюбакін, в 1905—1910 рр.. — генерал-лейтенант Василь Єгорович Флуг, у 1910—1911 рр.. — генерал-лейтенант Іван Миколайович Свєчін, в 1911—1913 рр.. — генерал-лейтенант Михайло Михайлович Манакін, в 1914—1916 рр.. — генерал-лейтенант Арсеній Дмитрович Сташевський, в 1916—1917 рр.. — генерал-лейтенант Володимир Олександрович Толмачов. в 1917—1918 рр.. — військовий старшина Микола Львович Попов, у 1918—1920 рр. — підосавул / генерал-майор Іван Павлович Калмиков, в 1921 р. — Савицький Юрій Олександрович, в 1921—1923 рр.. — Пучков Федір Абрамович. Джерела Ussuri Cossacks Примітки
Korf, Russia

Korf (Russian: Корф) is a rural locality (a selo) and a port in Olyutorsky District of Koryak Okrug in Kamchatka Krai, Russia, located on a narrow sand spit opposite Tilichiki. Population: 18 (2012 est.); 3,147 (1989 Soviet census). History It was established in 1925 on the coast of the Skrytaya Harbor of the Korfa Bay as a settlement of salmon fishers. In 1994, it was demoted in status from that of an urban-type settlement to rural locality. On April 21, 2006, Korf was destroyed by the 2006 Kamchatka earthquakes. Over eight hundred families were evacuated and the selo was slated to be abandoned. As of 2013, however, Korf has not been officially abolished. The names of the village and the Korfa Bay commemorate the Russian German Andrey Korf (1831–1893), the first Viceroy (Governor General) of the Russian Far East (1884–93). Economy Korf is connected to Tilichiki by ferry and to other neighboring locations by helicopter service. Platinum and lignite are mined in the district. Climate Korf has a subarctic climate (Köppen Dfc), though owing to its maritime location the winters are not so severe as at the same latitude in the interior. For instance, the mean temperature of the coldest month is as much as 15 °C (27 °F) less severe than in Olyokminsk at the same latitude near the Pole of Cold. Precipitation also shows the pronounced maritime influence, with annual averages being typical of Kamchatka and around three or four times those of the interior at the same latitude. The heavier snow cover and milder winter temperatures mean that in spite of the mean temperature of the warmest month not reaching beyond +12.6 °C (54.7 °F), permafrost is only discontinuous. Strong winds, however, limit tree growth severely. References Notes Sources Законодательное Собрание Камчатского края. Закон №46 от 29 апреля 2008 г. «Об административно-территориальном устройстве Камчатского края», в ред. Закона №659 от 30 июля 2015 г. «О внесении изменения в статью 5 Закона Камчатского края "Об административно-территориальном устройстве Камчатского края"». Вступил в силу со дня официального опубликования. Опубликован: "Официальные Ведомости", №65-69, 6 мая 2008 г. (Legislative Assembly of Kamchatka Krai. Law #46 of April 29, 2008 On the Administrative-Territorial Structure of Kamchatka Krai, as amended by the Law #659 of July 30, 2015 On Amending Article 5 of the Law of Kamchatka Krai "On the Administrative-Territorial Structure of Kamchatka Krai". Effective as of the day of the official publication.).
Korf

Korf (rus. Корф) je naselje gradske vrste u Rusiji, u Korjačkom autonomnom okrugu, u Oljutorskom rajonu. Zemljopisni položaj Nalazi se na istočnoj obali poluotoka Kamčatke, na prevlaci unutar Korfskog zaljeva. Udaljen je oko 370 km prema sjeveroistoku od Palane, upravnog središta autonomnog okruga, a od središta rajona, Tiličika, 8 km zračne crte, s druge strane zatona kojeg tvori prevlaka (skoro ga zatvarajući i tvoreći jezero; vrh te prevlake je vrlo blizu glavnom kopnu) na kojoj se nalazi Korf. Cestom je put dug 25 km. Nalazi se na 60°20′sjeverne zemljopisne širine i 165°53′istočne zemljopisne dužine. Ime Ime je dobila u čast ruskog generala i prvog gubernatora Amurskog kraja, Andreja Nikolajeviča Korfa. Broj stanovnika: 3,1 tisuća (1989.). Gospodarstvo U blizini se nalaze naslage ugljena. Od 24. kolovoza 1927. postoji Korfski ribokombinat (Корфский рыбокомбинат, danas ЗАО «Корякрыба»). Promet Postoji pristanište i zračna luka. Vanjske poveznice Korf na Google mapsu
Korf (Russia)

Korf (in russo Kopф?) è un villaggio situato nell'estremo oriente russo, nel nord della penisola Kamčatka. Si trova nell'Oljutorskij rajon del kraj di Kamčatka. Korf è un porto che si affaccia sul mare di Bering, precisamente sul golfo di Korf. Deve il suo nome al barone Andrey Korf, primo governatore dell'estremo oriente russo.
Korf (osiedle)

Korf (ros. Корф) – osiedle typu miejskiego w azjatyckiej części Rosji, w Kraju Kamczackim. Leży w północnej części Kamczatki nad Zatoką Korfską; ok. 370 km na północny wschód od Pałany; 3.1 tys. mieszkańców (1989). Jest ośrodkiem wydobycia węgla brunatnego; przemysł spożywczy (rybny); port morski i rybacki; lotnisko. Nazwa została nadana na cześć A.N. Korfa, rosyjskiego generała, pierwszego gubernatora Kraju Amurskiego. Przypisy Linki zewnętrzne Zdjęcie satelitarne z Google Maps
Корф (село)

Корф (рос. Корф) — село, у минулому смт, в Олюторському районі Камчатського краю, Росія. До 1 липня 2007 року перебувало у складі Корякського автономного округу Камчатської області. Населення становить 1 179 осіб (2009; 1,4 тис. в 2006, 1,2 тис. в 2007). Географія Село розташоване на довгій піщаній косі, яка відокремлює гавань Скриту від затоки Корфа Берингового моря. Клімат Село знаходиться у зоні, котра характеризується континентальним субарктичним кліматом. Найтепліший місяць — липень із середньою температурою 12.2 °C (54 °F). Найхолодніший місяць — січень, із середньою температурою -14.4 °С (6 °F). Історія Корф заснований 1925 року як риболовецька база. 21 квітня 2006 року селище було зруйноване землетрусом в 7,8 балів. Більшість населення було евакуйоване, поселення визнане непридатним для життя, людей мали розселити в сусідні Тилічикі та Оссора. Але попри все нині тут проживають люди, селище частково відбудоване. Населення Чисельність населенняРік050010001500200025003000350019501960197019801990200020102020Корф (Камчатский край)Статистика населення.mw-chart-03cd7906f04ca9e2f0338fa43836614ac69df8b32a905155b2a6fe0b9f98934061a0a4cbe3ec6b391fb717fcadb6a092dac13b27da03d1adc65ae40a20e0ba8c__zr200837-cls-1038409:hover{pointer-events:none}.mw-chart-03cd7906f04ca9e2f0338fa43836614ac69df8b32a905155b2a6fe0b9f98934061a0a4cbe3ec6b391fb717fcadb6a092dac13b27da03d1adc65ae40a20e0ba8c__zr200837-cls-1038410:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,1)}.mw-chart-03cd7906f04ca9e2f0338fa43836614ac69df8b32a905155b2a6fe0b9f98934061a0a4cbe3ec6b391fb717fcadb6a092dac13b27da03d1adc65ae40a20e0ba8c__zr200837-cls-1038411:hover{cursor:pointer}.mw-chart-03cd7906f04ca9e2f0338fa43836614ac69df8b32a905155b2a6fe0b9f98934061a0a4cbe3ec6b391fb717fcadb6a092dac13b27da03d1adc65ae40a20e0ba8c__zr200837-cls-1038412:hover{cursor:pointer;fill:rgba(82,130,235,1)}.mw-chart-03cd7906f04ca9e2f0338fa43836614ac69df8b32a905155b2a6fe0b9f98934061a0a4cbe3ec6b391fb717fcadb6a092dac13b27da03d1adc65ae40a20e0ba8c__zr200837-cls-1038413:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,0)} Економіка Корф є морським портом, через який відбувається товарообіг з навколишніми поселеннями. Неподалік розташовані вертолітний майданчик аеропорт, звідки відбуваються авіарейси до Петропавловська-Камчатського та Палани. Між сусіднім селом Тилічикі діє пором та курсує автобус. В селі працює рибоконсервний завод, поблизу ведеться видобуток платини та бурого вугілля. Примітки
Хаилино

Хаи́лино — село в Олюторском районе Камчатского края России. Образует сельское поселение Село Хаилино. До 1 июля 2007 года находилось в составе Корякского автономного округа Камчатской области. География Село расположено в междуречье рек Вывенки на западе, Тылъоваяма (Тылги), левого притока Вывенки, на юге и Куюла, правого притока Тылъоваяма, на востоке. Хаилино расположено на правом берегу реки Тылъоваяма, в нескольких километрах от его устья. На востоке села расположены высокие (218 м) холмы, на севере — озеро Большое Кривое. Примерно в 15 км к северо-востоку от села находится озеро Нгэюгытгын. История Село возникло в 1932 году при оленеводческом совхозе. По одной из версий, названо от корякского «хайильин» – короткая шея. В Советское время в селе были оленеводческий совхоз, аэропорт, 8-летняя школа-интернат, клуб и другие объекты соцкультбыта. Связь с внешним миром осуществлялась по воздуху (самолётами АН-2 и различными вертолётами) и по дороге-зимнику. 21 апреля 2006 года Хаилино пострадало от Олюторского землетрясения. Поселение восстановлено. Сельское поселение Статус и границы сельского поселения установлены Законом Корякского автономного округа от 2 декабря 2004 года № 365-ОЗ «О наделении статусом и определении административных центров муниципальных образований Корякского автономного округа». Население Численность населенияГод50055060065070075080085020012004200720102013201620192022ХаилиноСтатистика населения.mw-chart-a00a9747bc409c254405d971edb1dea8386f15b9406a81760a1ea3452f44fbfe47c1b91d579eab23174aaefcdf687439b9be31f188d12f7a01e77814b7fdf10b__zr200870-cls-1038577:hover{pointer-events:none}.mw-chart-a00a9747bc409c254405d971edb1dea8386f15b9406a81760a1ea3452f44fbfe47c1b91d579eab23174aaefcdf687439b9be31f188d12f7a01e77814b7fdf10b__zr200870-cls-1038578:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,1)}.mw-chart-a00a9747bc409c254405d971edb1dea8386f15b9406a81760a1ea3452f44fbfe47c1b91d579eab23174aaefcdf687439b9be31f188d12f7a01e77814b7fdf10b__zr200870-cls-1038579:hover{cursor:pointer}.mw-chart-a00a9747bc409c254405d971edb1dea8386f15b9406a81760a1ea3452f44fbfe47c1b91d579eab23174aaefcdf687439b9be31f188d12f7a01e77814b7fdf10b__zr200870-cls-1038580:hover{cursor:pointer;fill:rgba(82,130,235,1)}.mw-chart-a00a9747bc409c254405d971edb1dea8386f15b9406a81760a1ea3452f44fbfe47c1b91d579eab23174aaefcdf687439b9be31f188d12f7a01e77814b7fdf10b__zr200870-cls-1038581:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,0)} Фото Праздник оленеводов в Хаилино (недоступная ссылка — история). Оленеводы Хаилина Зимняя дорога Тиличики - Хаилино Примечания
Хаїліно

Хаї́ліно (рос. Хаилино) — село в Олюторському районі Камчатського краю, Росія. До 1 липня 2007 року перебувало у складі Корякського автономного округу Камчатської області. Населення становить 825 осіб (2009). Село розташоване у межиріччі річок Вивєнка на заході, Тил'оваям на півдні, лівої притоки Вивєнки, та Куюл на сході, правої притоки Тил'оваяма. Хаїліно розташоване на правому березі річки Тил'оваям, за кілька кілометрів від її гирла. На сході біля села розташовані високі (218 м) пагорби, на півночі — озеро Велике Криве. 21 квітня 2006 року село постраждало від сильного землетрусу. Поселення в цей час відбудоване. Населення Чисельність населенняРік6306606907207507808108402001200420072010201320162019ХаилиноСтатистика населення.mw-chart-776c1588b4a713d38b480b06d6045b9d30943c4154f19122ee86f41e4993fceac041476e07b5075527e119fe99aea3f6b49e71ccf79f7797b2f805d0b5dd24b0__zr191700-cls-990281:hover{pointer-events:none}.mw-chart-776c1588b4a713d38b480b06d6045b9d30943c4154f19122ee86f41e4993fceac041476e07b5075527e119fe99aea3f6b49e71ccf79f7797b2f805d0b5dd24b0__zr191700-cls-990282:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,1)}.mw-chart-776c1588b4a713d38b480b06d6045b9d30943c4154f19122ee86f41e4993fceac041476e07b5075527e119fe99aea3f6b49e71ccf79f7797b2f805d0b5dd24b0__zr191700-cls-990283:hover{cursor:pointer}.mw-chart-776c1588b4a713d38b480b06d6045b9d30943c4154f19122ee86f41e4993fceac041476e07b5075527e119fe99aea3f6b49e71ccf79f7797b2f805d0b5dd24b0__zr191700-cls-990284:hover{cursor:pointer;fill:rgba(82,130,235,1)}.mw-chart-776c1588b4a713d38b480b06d6045b9d30943c4154f19122ee86f41e4993fceac041476e07b5075527e119fe99aea3f6b49e71ccf79f7797b2f805d0b5dd24b0__zr191700-cls-990285:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,0)} Примітки Фото Свято оленярів в Хаїліному[недоступне посилання з травня 2019] Селяни Хаїліного Дорога на Хаїліно [Архівовано 6 березня 2016 у Wayback Machine.]
Малык (озеро)

Малы́к — озеро ледникового происхождения в центральной части Сусуманского муниципального округа Магаданской области. Площадь зеркала — 23,4 км². Высота над уровнем моря — 1039 м. Экспедиция, проведённая группой учёных летом 2020 года определила максимальную глубину озера — 65 м. География Расположено в межгорной депрессии между горами Оханджа и Черге — южными отрогами хребта Черского. Город Сусуман находится в 83 км к югу. Имеет форму буквы «У», протяжённость составляет 11 километров с севера на юг при максимальной ширине около 3 километров. Береговая линия по большей части ровная или слабо изогнутая. Имеются небольшие острова в центральной и восточной части Реки Охандя и Обдра впадают в озеро на севере и северо-востоке соответственно. На юге вытекает река Малык-Сиен. Код озера в Государственном водном реестре РФ — 19010100111119000000062. Флора и фауна В озере обитают арктические гольцы и хариусы. В ходе экспедиции 2020 года в окрестностях озера Малык найдены 3 редких краснокнижных вида растений: шильник водяной, родиола четырёхнадрезанная и беквития Шамиссо. Археология На берегу озера найдена стоянка древних людей возрастом около 7000 лет. Примечания
Diomedovy ostrovy

Diomedovy ostrovy (rusky острова Диомида), také Gvozděvovy ostrovy jsou dva ostrovy v Beringově průlivu mezi Ruskem a Aljaškou. Západní ostrov Velký Diomedes (Imaqliq, Nunarbuk nebo Ratmanovův ostrov) a východní Malý Diomedes (Inaliq, Kruzenšternův ostrov) jsou skalnaté ostrovy, vzdálené od sebe asi tři kilometry, z nichž každý patří jinému státu. Ruský ostrov má rozlohu asi 29 kilometrů čtverečních a dnes již není trvale obydlen. Jeho nejvyšší bod má nadmořskou výšku 513 metrů. Americký ostrov má rozlohu 6 km² žije zde 115 (2010) příslušníků původního národa Inupiatů. Mezi ostrovy přibližně v polovině této vzdálenosti prochází státní hranice i mezinárodní datová hranice. Do souostroví bývá ještě řazen malý, neobydlený ostrov Fairway Rock, ležící asi 15 kilometrů jihovýchodně. Na východě Velkého ostrova leží nejvýchodnější bod Ruska. Velký Diomedes je součástí Čukotského autonomního okruhu. Historie Prvním Evropanem, který tyto ostrovy spatřil, byl ruský mořeplavec Semjon Ivanovič Děžňov v roce 1648. Ruský mořeplavec (původem Dán) Vitus Bering znovu objevil tyto ostrovy 6. srpna 1728, v den ruského svátku svatého Dioméda – domníval se ale, že se jedná o jeden ostrov, který pojmenoval Ostrov Dioméda. V roce 1732 zakreslil ruský geodet Michail Gvozděv (účastník expedice Ivana Fjodorova) souostroví do námořních map a správně uvedl, že se jedná o ostrovy dva. Díky Gvozděvově zmapování ostrovů se ostrovy dodnes někdy označují i jako Gvozděvovy ostrovy. Dne 5. listopadu 1933 zamrzl u ostrovů sovětský parník Čeljuskin, který dokončoval svou plavbu Severní mořskou cestou. Od ostrovů začal zamrzlý driftovat na sever do Čukotského moře, kde se později potopil. V roce 1987, během studené války, přeplavala americká plavkyně Lynne Coxová z Malého na Velký Diomédes, kde měl Sovětský svaz vojenskou základnu. Diomedovy ostrovy jsou často zmiňovány v projektech na budoucí vybudování mostu nebo tunelu přes Beringovu úžinu. Zajímavosti V létě 1995 z Malého Diomedova ostrova vyplul britský herec Michael Palin, známý především z programu BBC Monty Pythonův létající cirkus. Jak herec poznamenal, dívá-li se z americké strany v pondělí ráno, mají Rusové na svém ostrově již úterý ráno. Palin se z ostrova vydal na okružní cestu (proti směru hodinových ručiček) po Pacifickém pobřeží, během které navštívil 18 různých zemí. Měl v plánu vrátit se sem a okružní cestu tak ukončit. Jeho plavba byla součástí pořadu BBC Full Circle a trvala téměř osm měsíců. Když se však následující zimu vrátil na palubě lodi americké pobřežní stráže, nedovolilo mu rozbouřené moře tento záměr uskutečnit. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Diomedovy ostrovy na Wikimedia Commons Fotografie ostrovů Malý Diomedes Fotografie ostrovů Michael Palin, stránky o ostrovech
Diómedes Menor

Diómedes Menor es la isla oriental de las islas Diómedes. Se conoce también con el nombre de isla Krusenstern o isla Inaliq. Se halla en medio del estrecho de Bering, entre el mar de Chukchi y el mar de Bering. Pertenece administrativamente al Área censal de Nome, Alaska, EE. UU. Los nativos inuit aún están asentados en la isla, a la que en su idioma llaman Inaliq. Hay solamente un pequeño núcleo habitado, compuesto por entre 160 a 180 personas (en 2000 fueron censadas 146, en 47 viviendas).
Piccola Diomede

Piccola Diomede (in inglese Little Diomede; in russo Остров Крузенштерна?, Ostrov Kruzenšterna; in inupiaq Iŋaliq) è un'isola degli Stati Uniti. Si trova nello stretto di Bering e amministrativamente appartiene allo stato dell'Alaska. Vasta poco più di 7 km², è la più orientale delle isole Diomede e fronteggia a circa 4 km di distanza la Grande Diomede, che appartiene alla Russia. A differenza della Grande Diomede, che è disabitata, sull'estremità occidentale della Piccola si trova la cittadina di Diomede. Ai tempi della guerra fredda le due isole erano il punto più vicino tra le due superpotenze dell'epoca, gli Stati Uniti e l'Unione Sovietica. Geografia La Piccola Diomede è un'isola situata nel stretto di Bering, parte degli Stati Uniti, con una popolazione di circa 100 persone, principalmente Inupiat. ,si trova 40 km ad ovest della terraferma, a nord-ovest del Capo Prince of Wales (capo Principe di Galles), estremo punto occidentale della penisola di Seward. La linea internazionale del cambio di data passa fra la Piccola (UTC-9) e la Grande Diomede (UTC+12), quindi le due isole a 3 km una dall'altra sono divise da 21 ore di differenza (quindi quasi un giorno) di fuso orario, la massima differenza di fuso tra due isole così vicine. Le isole sono quanto rimane della Beringia, il ponte di terra dello stretto di Bering, che ha collegato in vari periodi l'Alaska e la Siberia durante le ere glaciali del Pleistocene. Economia L'economia dell'isola si basa sulla pesca e sulla caccia di sussistenza, pratiche tradizionali degli Inupiat. Relazioni con la Grande Diomede Le popolazioni indigene delle due isole Diomede avevano storicamente relazioni frequenti, interrotte durante la guerra fredda quando il confine è diventato noto come la "Cortina di Ghiaccio". Recentemente, ci sono stati tentativi di ricongiungimento familiare. Presenze Militari A differenza della Grande Diomede, che ospita una base militare russa, la Piccola Diomede non ha presenze militari permanenti note. Note Voci correlate Stretto di Bering Isole Diomede Grande Diomede Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Piccola Diomede Collegamenti esterni (EN) Community Profile: Little Diomede, su pbs.org.