NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Якутська телевежа

Якутська телевежа побудована в 1982 році у місті Якутськ, столиці Республіки Саха. Її висота складає 241,71 м, на висоті 225,86 м знаходиться її остання платформа. На момент побудови була найвищою конструкцією на вічній мерзлоті. Телевежу монтував екіпаж тюменських вертолітників на чолі з Миколою Миколайовичем Бабинцевим на МІ-10К. Сегменти конструкції вишки збирали на іподромі. Роботи тривали 5 днів. Посилання Yakutsk TV Tower, Yakutsk — SkyscraperPage.com [Архівовано 5 лютого 2016 у Wayback Machine.] Yakutsk TV Tower — SkyscraperPage Forum [Архівовано 5 лютого 2016 у Wayback Machine.] Yakutsk TV tower by ~ Teammate92 on deviantART [Архівовано 4 березня 2016 у Wayback Machine.] Yakutsk TV Tower — Tower in Yakutsk, Russian Federation :: MBendi.com[недоступне посилання з травня 2019] Yakutsk TV Tower, Russia :: GeoNames.org [Архівовано 24 вересня 2015 у Wayback Machine.]
Парамушир

Парамушир (на японски: 幌筵島 парамусиру-сима, от айнски широк остров) е един от островите в северната група на Курилските острови. Площта му е 2479 km², с дължина около 120 km и ширина 30 km. Той е втори по големина остров от архипелага след Итуруп. Географско положение Парамушир влиза в състава на Сахалинска област. В северната му част е разположен град Северо-Курилск (2592 жители през 2002 г.) Той е административен център в района и единственото населено място на острова в началото на XXI век. Съществуващите на острова селища Анциферов, Василево, Галкино, Каменистий, Китовий, Майорово, Океанское, Прибрежний, Шелехово по данни от преброяване през 2002 г. нямат постоянно население. Някои от тях биват унищожени през 1952 г. от разрушително цунами. Вторият Курилски проток разделя Парамушир от Шумшу (на 2 км), проток Лужин от остров Анциферов (на 15 км), протока Алаид от остров Атласов (на 20 км), Четвъртия Курилски проток от остров Онекотан (на 54 км). В близост до острова се намират няколко малки островчета, скали и рифове: островите Минамиецу (Окино, Хира и др.), рифа Цуцумино, островите Накасима, Камоме, островчетата Ториеима (Птичи), скалите Тогари (Ганимусир), Котани (Котанимусир), Цири (Циримусир). История В залива Сурибаци в миналото е изграден и функционирал японски йоден завод. Създаден е и японски военноморски пункт със значителен по големина гарнизон. Флора и фауна На острова се срещат 556 вида висши растения, между които храстовидна елха, петров кръст, червена боровинка, арктическа малина, синя боровинка, много видове гъби, а в най-дългата река Тухарка се срещат различни видове пъстървови риби. Парамушир е обитаван от около 100 индивида на кафявата мечка, много лисици, зайци, хермелини, а по крайбрежието се среща морска видра. Вулкани На острова се намират няколко вулкана като 5 от тях са активни или потенциално активни. Чикурачки – 1816 m, най-високият на острова Вулкан на Фус (Айсар, Сириядзири) – 1772 m Вулкан на Татаринов – 1530 m Вулкан на Карпински – 1345 m Ебеко – 1156 m Външни препратки Описание на острова. Карта. Фотографии. Вулкани на Парамушир Архив на оригинала от 2022-04-01 в Wayback Machine. Фотогалерия Бележки 50.333333, 155.75
Paramušir

Paramušir (rusky Остров Парамушир; japonsky: 幌筵島, Paramuširu-tó nebo Horomuširo-tó; v ainštině znamená široká země (poro mošir)) je největším ostrovem severní části Kurilského souostroví a zároveň druhým největším ostrovem celého souostroví po ostrově Iturup. Geografie Ostrov měří na délku 100 km, průměrná šířka je 20 km. Rozloha činí 2 053 km². Ostrov je tvořen mnoha vulkány, z nichž je možno zmínit Ebeko (1 156 m n. m.), Čikurački (1 816 m n. m.), Tatarinov (1 530 m n. m.) a Fussa (1 772 m n. m.). Nejblíže je ostrov Šumšu, od kterého je oddělen 2 km širokou úžinou. V severní části ostrova se nachází město Severo-Kurilsk. Odkazy Související články Kurilské ostrovy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Paramušir na Wikimedia Commons Encyklopedické heslo Paramušir v Ottově slovníku naučném ve Wikizdrojích
Paramushir

Paramushir (en ruso, Парамушир; en japonés: Horomushiru, パラムシル) es una isla en el archipiélago de las islas Kuriles. Tiene una superficie de 2053 km². Pertenece al grupo de las Kuriles septentrionales dentro de la óblast de Sajalín. Geografía La isla de Paramushir se encuentra entre las coordenadas geográficas siguientes: latitud: 50°00' y 50°46' N, longitud: 155°12' y 156°10' E, máxima altitud: 1816 m s. n. m. Al noreste se encuentra la isla Shumshu, separada por el Segundo Estrecho de las Kuriles, y al suroeste las islas Onekotan y Makanrushi, separadas por el Cuarto Estrecho de las Kuriles. Referencias
Paramoesjir

Paramoesjir (Russisch: Парамушир, Japans: 幌筵; Paramushiro of Poromushiri) is het op een na grootste eiland (na Itoeroep) van de door Rusland bestuurde eilandenarchipel de Koerilen en is hierbinnen onderdeel van de Grote Koerilen. Het eiland is het meest bergachtige eiland van de Grote Koerilen en heeft een lengte van 120 kilometer en een breedte die varieert tussen de 19 en 22 kilometer. In het noorden van het eiland ligt Severo-Koerilsk (2592 inwoners in 2002), de noordelijkste nederzetting van de Koerilen en het bestuurlijk centrum van het district Severo-Koerilski. Veel plaatsen op het eiland werden verwoest bij de tsunami van 1952. Bij de volkstelling van 2002 waren afgezien van Severo-Koerilsk alle plaatsen (Antsiferova, Galkino, Kamenisty, Kitovy, Majkovo, Okeanskoje, Pribrezjny, Sjechovo en Vasiljevo) onbewoond. Op het eiland liggen een aantal vulkanen, waaronder vijf actieve: Ebeko (1156 meter) Foessa (1772 meter) Karpinskogo (1345 meter) Tatarinov (1530 meter) Tsjikoeratsjki (1816 meter). Het noordelijke en zuidelijke deel van het eiland zijn het meest bergachtig, met in het centrale deel een iets geleidelijker verlopend reliëf. De begroeiing op het eiland bestaat uit Siberische dwergden en struikachtige elzen, Lilium pilosiusculum (ondersoort van Turkse lelie), rode bosbes, dwergbraam (of poolbraam), rijsbes en kraaiheide. Er groeien ook veel paddenstoelen. Er leven meer dan 100 Kamtsjatkaberen en veel vossen en knaagdieren, zoals hazen, hermelijnen en zeeotters (aan de kust). Op minder dan 2 kilometer ten noorden van Paramoesjir ligt het onbewoonde eiland Sjoemsjoe, ten noordwesten het eilandje Atlasov, ten westen het eilandje Antsiferova en ten zuidwesten het eiland Charimkotan. Aan de oostzijde van het eiland bevinden zich verder veel rotseilandjes.
Paramuszyr

Paramuszyr (ros. Парамушир, jap. 幌筵島 Paramushiru-tō; ajn. パラムシㇼ lub パラムシㇽ, Para-mu-sir) – jedna z wysp w północnej grupie Dużego Łańcucha Kurylskiego Wysp Kurylskich. Powierzchnia wyspy wynosi 2053 km². Rozciąga się z północnego wschodu na południowy zachód na długości ok. 120 km, osiągając szerokość 20–30 km. Na północy wąska Druga Cieśnina Kurylska oddziela ją od wyspy Szumszu. Najbardziej na południe wysuniętym punktem jest Przylądek Wasiliewa. Na wyspie znajduje się szereg wulkanów, z czego pięć aktywnych lub potencjalnie aktywnych: Czikuraczki (1816 m n.p.m. – najwyższy szczyt wyspy); Wulkan Fussa (1772 m n.p.m.); Wulkan Tatarinowa (1530 m n.p.m.); Wulkan Karpińskiego (1345 m n.p.m.); Ebeko (1156 m n.p.m.). Cztery pierwsze z nich leżą w południowej części wyspy, piąty – w części północnej. Głównym (a obecnie – stan na 2010 – jedynym) stale zamieszkanym punktem wyspy jest miasteczko Siewiero-Kurilsk, położone w jej północnej części, nad Drugą Cieśniną Kurylską (2470 mieszkańców w 2006). Położone na oceanicznych, wschodnich wybrzeżach wyspy dawne osady Gałkino, Okieanskoje, Charitonowka i in. są obecnie niezamieszkane. Przypisy
Paramushir

Paramushir ou Paramushiru (em russo: Парамушир, em japonês: 幌筵島, em ainu: パラムシㇼ or パラムシㇽ é a segunda maior ilha do arquipélago das ilhas Curilas, ficando próxima do norte do arquipélago. É administrada pela Rússia, assim como o resto das ilhas Curilas, e disputada pelo Japão. Possui vários vulcões, incluindo o pico Fuss com 1722 m de altitude e o Chikurachki com 1816 m.
Парамушир

Парамуши́р (яп. 幌筵島 хоромусіро-то, айн. paramusiru, «широкий острів») — один з островів Північної групи Курильських островів, який до 1945 року належав Японії. Увійшов до складу СРСР за результатами Другої світової війни. Сьогодні входить до складу Росії. Площа становить 2 479 км², довжина — 120 км, а ширина — близько 30 км. Географія Парамушир відокремлено Другою Курильською протокою від острова Шумшу (2 км), протокою Лужина від острова Анциферова (15 км), протокою Алаїд від острова Атласова, відстанню 20 км, Четвертою Курильською протокою — від острова Онекотан (54 км). Поблизу острова розташовані також декілька дрібних острівків, скель, рифів і банок: острови Мінамієцу (Окіно, Хіра тощо), рифи Цуцуміно, острови Накасима, Камомєїдр, острівці Торієіма (Пташині), скелі Тогарі (Ганімусир), Котані (Котанімусир), Цирі (Цирімусир). Острів Тогарі (Ганімусир) близько 47 м заввишки. Геологія Геологічно, Парамушир — безперервне пасмо вулканів. Чикурачки, найвищий пік на Парамуширі, що мав виверження недавно 4 березня, 2007, випускаючи 1.5 кілометрового високого плюмажу що тягнеться на декілька сотень кілометрів в сусідні води. Діючими вулканами є Чикурачки (Цикура): 1 816 м, 50°19' півн.ш., 155°28' с.д. Фусса (Айсар, Сириядзири): 1 772 м, 50°16' півн.ш. 155°15' с.д. Татаринова вулкан: 1 530 м, 50°18' півн.ш., 155°27' с.д. Карпинського вулкан: 1 345 м, 50°08' півн.ш. 155°22' с.д. Ебеко: 1 156 м, 50°41' півн.ш., 156°01' с.д. Парамушир має субарктичний клімат охолоджуючись течією Оясіо. Флора та фауна Рослинний світ представлений видами: Сибірська карликова сосна, вільха, гриби. Тваринний світ представлений видами: Бура лисиця, Арктичний заєць, горностай, бурий ведмідь, калани . Лосось йде на нерест в тамтешні річки, зокрема в найдовшу ріку острова Тухарка. Історія Згідно з договором між Японією і Росією 1875 року про Обмін Сахаліну і Курил, острів перейшов до Японії. У бухті Сурібаті існував японський йодний завод, на острові був створений японський військово-морський укріплений пункт із невеликою залогою. У 1945 році був зайнятий радянськими військами в ході Курильської десантної операції. Згідно з Сан-Франциським договором 1951 року Японія відмовилась від претензій на володіння островом. Адміністративний устрій Адміністративно острів входить до складу Сєверо-Курильського району Сахалінської області Росії. На півночі Парамушира розташоване місто Сєверо-Курильськ (2592 осіб в 2002 році) — адміністративний центр району і єдиний на початок XXI населений пункт острова. Населені пункти Анциферова, що існували на острові, Васильєво, Галкино, Кам'янистий, Китовий, Майорово, Океанське, Прибережний, Шелехово по перепису 2002 року не мають постійного населення, деякі з них були знищені під час руйнівного цунамі 1952 року. Посилання Сайт туристичної компанії «Курили-тур» (рос.) Активні вулкани Камчатки і Північних Курил (рос.) Фотографії Курил (рос.)
Беринговски

Бе́ринговски (на руски: Беринговский; на чукчи: Гачгатагын) е селище от градски тип в Чукотски автономен окръг, Русия. Разположен е на брега на Берингово море, на около 200 km югоизточно от Анадир. Към 2016 г. има население от 837 души. История Селището е основано през 1957 г., във връзка с разработването на мина „Бухугол“, която от 1941 г. добива въглища. Първоначално е наречено Уголни, но през 1966 г. му е дадено име в чест на Витус Беринг. През 1957 г. е образуван и е Беринговски район, с административен център новосъздаденото селище. Селището е преместено през 1975 г. малко по-близо до планините на място, наречено Нагорни, което след това също е преименувано на Беринговски. През 2008 г. Беринговски район е слят с Анадирски район. Население Климат Климатът в Беринговски е субарктичен. Икономика Икономиката на Беринговски сега, както и в миналото, е разчитала на въгледобива. През 2015 г., обаче, губернаторът на Чукотския АО – Роман Копин оповестява планове за затваряне на мина „Нагорная“, тъй като е нерентабилна. Има болница, аптека, средно училище, детска градина, две библиотеки и хотел. Издава се ежеседмичен вестник – „Беринговский вестник“. Транспорт Въпреки че селището не е свързано с никое друго посредством автомобилен път, то разполага с летище и морско пристанище. Рейдовото пристанище е затворено за чуждестранни плавателни съдове. Основното му предназначение е за превоз на въглища, но също така има и пасажерски кораби, достигащи други селища на полуострова. Летището превозва пътници 2 – 3 пъти седмично с Ан-24. До 1980-те години е действала и железопътна теснолинейка, свързваща Нагорни с пристанището. Източници
Beringovskij

Beringovskij in russo Беринговский? è una città della Russia situata nel Circondario autonomo di Čukotka, nella Russia siberiana nordorientale. La città è stata fondata nel 1944 con il nome di Ugol'nij. Nel 1975 fu creato il distretto di Beringovskij e nel 1966 Ugolnij, suo centro amministrativo, fu rinominato Beringovskij. Qualche anno più tardi (1975) l'amministrazione si trasferì nel vicino Nagornij che ereditò anche il nome di Beringovskij, come a tutt'oggi la città si chiama.
Magdagachi Airport

Magdagachi Airport (IATA: GDG, ICAO: UHBI) is a small airport in Russia's Amur Oblast, located 3 km north of Magdagachi. It is an old 1960s-era base in poor condition due to poor maintenance and the often harsh local climate. Satellite images show that it has a hardened runway, 10 revetments, and a small tarmac apron. During the mid-1970s the U.S. Department of Defense cited this as one of the bases used by the Soviet Union's first two identified air assault brigades. This brigade was the 13th Separate Air Assault Brigade, formed in 1969. See also List of airports in Russia References [1] [2] Promzona.org
Aeroportul Magdagachi

Aeroportul Magdagachi (IATA: GDG, ICAO: UHBI) este un aeroport din Magdagaci⁠(d), Munițipalnoe obrazovanie «Raboci posiolok (pgt) Magdagaci»⁠(d), Magdagacinski raion⁠(d), Regiunea Amur, Rusia. Situat la o altitudine de 369 m, aeroportul dispune de o singură pistă. Este operat de Suhoputnîe voiska Rossiiskoi Federații⁠(d). Infrastructură Piste Terminale Note Vezi și
Магдагачі (летовище)

Магдагачі (IATA: GDG, ICAO: UHBI) — колишня військова авіабаза в Амурській області, розташоване за 3 км на північ від смт. Магдагачі. ЗПС Збудовано у 1960-ті роки. Сьогодні в незадовільному стані, у зв'язку з поганими метеоумовами. Джерела Портал «Промзона» [Архівовано 25 серпня 2011 у Wayback Machine.](рос.)(англ.) maplandia.com [Архівовано 16 червня 2012 у Wayback Machine.](англ.)
Raïon de Khabarovsk

Le raïon de Khabarovsk (en russe : Хаба́ровский райо́н, Khabarovski raïon) est une subdivision administrative (raïon) et une municipalité (raïon municipal) du kraï de Khabarovsk, en Russie. Le raïon fait partie de la région d'Extrême-Orient russe. Son centre administratif est la ville de Khabarovsk, bien qu'elle ne fasse pas partie du raïon, et il compte en tout 70 localités, réparties dans 27 municipalités. Sa population s'élevait à 82 008 habitants en 2023. Tendances politiques Notes et références Notes Références Annexes Articles connexes Kraï de Khabarovsk Extrême-Orient russe Liens externes (ru) Site officiel du raïon de Khabarovsk Portail de la Sibérie
Habarovszki járás

A Habarovszki járás (oroszul Хабаровский район) Oroszország egyik járása a Habarovszki határterületen. Székhelye Habarovszk. Népesség 1989-ben 85 218 lakosa volt. 2002-ben 90 179 lakosa volt. 2010-ben 85 383 lakosa volt. Jegyzetek Források Всероссийская перепись населения 2002 года. Национальный состав населения по регионам России. Демоскоп Weekly. A 2010-es népszámlálás eredményei: http://www.gks.ru/free_doc/new_site/perepis2010/croc/perepis_itogi1612.htm Archiválva 2016. március 21-i dátummal a Wayback Machine-ben
Хабаровський район

Хаба́ровський район (рос. Хабаровский район) — район у складі Хабаровського краю Російської Федерації. Адміністративний центр — місто Хабаровськ, яке до складу району не входить, а утворює окремий Хабаровський міський округ. Географія Хабаровський район розташований в південно-західній частині Хабаровського краю. На південному заході межує з КНР. Складається з двох окремих частин, розділених територією Амурського району і річкою Амур. Південна (правобережна) частина розташована навколо міста Хабаровськ, а північна (лівобережна) — по лівому березі річки Амур, в басейні річки Тунгуски та її приток. Межує з такими районами Хабаровського краю: з Солнечним і Верхньобуреїнським на півночі і північному заході, з Амурським в центрі, з районом імені Лазо на півдні, з Нанайським — на сході. На заході межує з Єврейською автономною областю. Основні річки — Амур, Уссурі і Амурська протока, Сита, Обор, Тунгуска, Кур, Урмі та інші. Історія Район був утворений 31 травня 1937 року в складі Далекосхідного краю, з 20 жовтня 1938 року — в складі Хабаровського краю. Населення Населення — 92039 осіб (2019; 85404 в 2010, 90179 у 2002). Адміністративний поділ Район адміністративно поділяється на 1 міське поселення та 26 сільських поселень: Найбільші населені пункти Господарство М'ясне та молочне тваринництво Птахівництво Заготівля кормів Рослинництво (вирощування овочів, коренеплодів та фруктів) Видобуток та переробка корисних копалин (видобуток граніту на Корфовському кам'яному кар'єрі, видобуток торфу в долині річки Сита, гідронамив річкового піску в руслі Амуру) Переробка лісу Виробництво будівельних матеріалів Виробництво продуктів харчування Бджільництво Риболовля та риборозведення Примітки
Шумшу

Шумшу (яп. сюмусю-то) е най-северният от Курилските острови. Първият Курилски проток отделя острова от Камчатка, а Вторият Курилски проток на югозапад го отделя от остров Парамушир. Шумшу е част от Сахалинска област. Шумшу е дълъг 30 km, площта му е 231,4 km², най-висока точка е връх Мацуго (189 m). Това е най-ниският от големите Курилски острови. Тук има няколко пресноводни езерца, рекички и заблатени участъци. Бреговете са обрасли с ламинария. Срещат се различни видове тюлени и морски слонове. Островът се обитава от дребни гризачи, лисици, а от Камчатка доплуват често и мечки. Преди да стане част от Русия островът е бил населен от народа айну. От началото на XXI век на него няма постоянно население. Съществуват гранична застава и морски фар. В миналото тук са съществували няколко селца наречени Козиревское, Байково, Бабушкино, Саушкино, Северний. В близост до Байково е разположено изоставено бивше японско летище. И днес целият остров пази следи от японското военно присъствие. Тук има редица укрепителни съоръжения, складови помещения. Навсякъде има остатъци от танкове, самолети, авиационни бомби, снаряди и патрони. Външни препратки Описание на острова. Карта. Десант на Шумшу (18 август 1945) 50.733333, 156.333333 Бележки
Xumxú

Xumxú (en rus Шумшу́, en japonès 占守島, en ainu スㇺス) és l'illa més oriental i la segona més septentrional de les illes Kurils, que separa el mar d'Okhotsk de l'oceà Pacífic. El nom de l'illa deriva de l'ainu, que significa "illa bona". Geografia Es troba a 2,5 quilòmetres de Paramuixir, de la qual la separa el Segon Estret de les Kurils. A tan sols 11 quilòmetres al nord hi ha el cap Lopatka, l'extrem sud de la península de Kamtxatka, del qual es troba separada pel Primer Estret de les Kurils. L'illa no té població permanent, ja que la sedentària s'ha traslladat a Paramuixir. Té forma ovalada, amb 28 km de llargada per 15 d'amplada, una superfície de 388 km² i una alçada màxima de 189 msnm. Història Xumxú estava habitada pels ainus, que vivien de l'abundant pesca, mamífers marins i aus de la zona en el moment del contacte europeu. L'illa apareix en un mapa oficial dels territoris del domini Matsumae, un domini feudal del període Edo del Japó datat l'any 1644. La seva proximitat a la península de Kamtxatka va fer que fos la primera illa de les Kurils on van arribar els cosacs a començaments del segle XVIII. Se sap que els comerciants de pells russos van visitar l'illa el 1711 i 1713, i va ser des d'aquesta base que es van expandir gradualment cap a altres illes de la cadena i Sakhalín. Malgrat que Matsumae governava l'illa, va romandre fora del control japonès. La sobirania de l'Imperi Rus sobre Xumxú va ser confirmada pel Tractat de Shimoda el 1855. El 1875 la sobirania va ser transferida a l'Imperi japonès pel Tractat de Sant Petersburg juntament amb la resta de les illes Kurils. Durant la Segona Guerra Mundial l'illa va arribar a tenir una guarnició de més de 24.500 homes que fou objecte d'atacs aeris esporàdics per part de l'exèrcit dels Estats Units amb base a les illes Aleutianes des de 1943 fins que l'emperador japonès Hirohito va anunciar la rendició del Japó el 15 d'agost de 1945. La Unió Soviètica va continuar les operacions de combat contra el Japó fins a principis de setembre de 1945 i el 18 d'agost de 1945 les forces soviètiques van desembarcar a Xumxú. Les operacions de combat van continuar fins al 23 d'agost de 1945, quan es van rendir els membres supervivents de la guarnició japonesa. El 1946 fou annexionada per la Unió Soviètica i inclosa a la República Socialista Federada Soviètica de Rússia. El Japó va renunciar formalment a la sobirania sobre l'illa segons els termes del Tractat de San Francisco de 1951. Des de la dissolució de la Unió Soviètica forma part de l'Óblast de Sakhalín, Rússia. Referències
Šumšu

Šumšu (rusky: Остров Шумшу; japonsky: 占守島, Šumušu-tó; v ainštině: ši mošir) je nejsevernější z Kurilských ostrovů. Nalézá se 11 km jihozápadně od Kamčatky, resp. jeho nejjižnějšího výběžku mysu Lopatka. Od Kamčatky jej odděluje První kurilský průliv, od ostrova Paramušir je oddělen asi 2 km širokým Druhým kurilským průlivem. Geografie Rozloha ostrova je 388 km², délka dosahuje 28 km a šířka 15 km. Nejvyšší bod ostrova je položen ve výšce 189 m n. m. a je tak nejnižším ze severní skupiny ostrovů. Povrch ostrova je pokryt mnoha jezírky a bažinami. Na ostrově se jako na jediném ze severní skupiny nenachází žádný vulkán, přesto se zde vyskytují sopečné horniny, jako například tufy. V srpnu 1945 se tu odehrála bitva o Šumšu. Galerie Odkazy Související články Kurilské ostrovy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Šumšu na Wikimedia Commons
Schumschu

Schumschu (russisch Шумшу; jap. 占守島, Shumushu-tō) ist die nordöstlichste Insel der Kurilen. Administrativ gehört sie zur russischen Oblast Sachalin. Geographie Schumschu liegt nur knapp zwei Kilometer nordöstlich von Sewero-Kurilsk auf der Insel Paramuschir – getrennt durch einen engen Sund, der Zweiten Kurilenstraße – sowie 11 km südwestlich vom Kap Lopatka, der Südspitze der asiatischen Halbinsel Kamtschatka, von der sie durch die Kurilenstraße getrennt wird. Die Insel ist knapp 30 km lang und bis zu 20 km breit; sie weist eine Fläche von 388 km² auf. Schumschu erreicht mit 189 m über dem Meer eine im Vergleich zu anderen Inseln der Kurilen nur geringe Höhe. Die Landschaft ist vom Marschland mit zahlreichen kleinen Seen geprägt. Geschichte Schumschu war ursprünglich vom Volk der Ainu bewohnt, wurde wegen ihrer Nähe zum Festland jedoch schon im 18. Jahrhundert von russischen Jägern und (Pelztier-)Händlern aufgesucht. Die ersten verlässlichen Informationen lieferten Danila Anzyferow und Iwan Kosyrewski 1711. 1855 wurde die Insel durch den Vertrag von Shimoda zu russischem Territorium, 1875 wurde sie durch den Vertrag von Sankt Petersburg wieder zu japanischem Gebiet. Wegen ihrer direkten Nähe zu Russland wurde die Insel stark befestigt, u. a. wurde der Luftwaffenstützpunkt Kataoka errichtet, der später in Baikowo umbenannt wurde. Am 18. August 1945, drei Tage nach dem Gyokuon-hōsō, wurde Schumschu als erste der Kurilen-Inseln von der Sowjetunion angegriffen und nach schweren Kämpfen am 21. August eingenommen. Seit 1946 gehört sie zum sowjetischen bzw. seit 1991 zum russischen Staatsgebiet. Japan gab 1951 im Friedensvertrag von San Francisco alle Ansprüche auf die Insel auf. Stützpunkt und Ortschaft Baikowo an der Westküste sind heute verlassen. Siehe auch Die Kurilen im Zweiten Weltkrieg Literatur G. Gilbo: Sprawotschnik po istorii geografitscheskich naswani na pobereschje SSSR. Ministerstwo oborony Soiusa SSR, Glaw. upr. nawigazii i okeanografii, 1985, S. 397. (russisch) Weblinks Schumschu auf oceandots.com (Memento vom 23. Dezember 2010 im Internet Archive) (englisch) Weitere Informationen über Schumschu (englisch) Seite mit Bildern von Shumshu