NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Нижньогірський

Нижньогі́рський (до 1944 року — Сєїтлє́р, кримс. Seyitler) — селище в Україні, в Білогірському районі Автономної Республіки Крим, колишній адміністративний центр Нижньогірського району. Розташований у степовому Кримі. Відстань до обласного центру становить понад 91 км (автошлях Т 0112 переходить у Р23). Назва Історична назва, змінена в 1944 році після депортації кримських татар. Кримськотатарською seit – пан, ватажок, також сеїд, нащадок пророка Мухаммада і халіфа Алі, можливо родова назва, ler – афікс множини. Опис Селище розташоване на залізниці Джанкой—Керч, яка пов'язує східний Крим (Феодосія, Керч) із континентом. Селище є транспортним вузлом, що об'єднує залізничний і автомобільний транспорт. Залізнична станція має три шляхи, три навантажувально—вивантажувальних тупика і п'ять залізничних під'їзних колій. Селище Нижньогірський розташоване на автошляхах республіканського значення: Джанкой—Феодосія (автошлях E97, із яким збігається М17) і Білогірськ—Нижньогірський (автошлях Т 0112), а також слугує початковим пунктом для низки доріг республіканського і районного значення. Одним із найвідоміших підприємств у селищі є Нижньогірський плодопитомник. Мешканці Нижньогорського часто називають його містом. Перша згадка про Сейтлер відноситься до XVII століття. Історичні відомості Як свідчать археологічні розвідки, територія селища з давніх часів обжита людиною. У Нижньогірському та поблизу нього виявлені поселення й кургани з похованнями доби ранньої бронзи, а також скіфського періоду. Точний час виникнення населеного пункту не встановлено. Відомо лише, що в XVII ст. тут, у долині річки Салгиру, існувало невелике кримськотатарське селище Сейтлер (Сеґідлер), яке входило до складу Насивського кадилику Карасубазарського каймаканства. Згодом, після анексії Криму Російською імперією, воно було у складі Перекопського повіту. Динаміка чисельності населення 1805 рік — 48 чол. (46 кримських татар, 2 ясиря) 1926 рік — 996 чол. (709 росіян, 71 українець, 54 вірменин, 47 євреїв, 29 німців, 23 болгарина, 20 кримських татар) 1939 рік — 3 149 чол. 1989 рік — 10 453 чол. 2001 рік — 10 533 чол. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Уродженці Сергій Дзиндзирук — український професійний боксер. Дмитро Пролесковський — український військовий, навчався у ніжньогорському навчально-виховному комплексі «Школа-гімназія» № 3, загинув 11 січня 2023 року під час виконання бойового завдання на Донеччині. Примітки Посилання стаття Нижньогірський — Інформаційно-пізнавальний портал | Кримська область у складі УРСР [Архівовано 15 серпня 2015 у Wayback Machine.] (На основі матеріалів енциклопедичного видання про історію міст та сіл України, том — Історія міст і сіл Української РСР. Кримська область. — К.: Головна редакція УРЕ АН УРСР, 1970. — 992 с.) Історія міст і сіл (рос.) Сайт Нижнижньогірського району [Архівовано 18 листопада 2017 у Wayback Machine.] Вебпортал Нижнижньогірського району, Нижнижньогірської райдержадміністрації, Нижнижньогірської районної ради
Студенческий парк (Севастополь)

Студенческий парк (также «Студенческий сквер») — парк бывшего Севастопольского института банковского дела, расположен вдоль улицы Парковой в Гагаринском районе Севастополя. С юга и запада граничит с территорией парка Победы. Описание Парк заложен в 2010 году и сейчас занимает площадь около 26 тысяч м2. С начала основания в парке высажено около 400 деревьев, свыше 4,5 тысяч кустов и 11 тысяч цветов. В парке размещается летняя концертная площадка на 752 посадочных места, два фонтаны, три водоёма. Территориально парк разбит на шесть садов: английский, французский, украинский, российский, японский и восточный. Каждый сад, помимо французского, имеет свою беседку. Также две беседки установлены перед входом в парк со стороны парка Победы. Фонтаны расположены в центральной части парка и на территории французского сада. Перед каждым садом установлены аннотационные камни, на которых выбиты строчки из произведений национальных поэтов. Изображения Аннотационные камни Беседки Примечания
Студентський парк (Севастополь)

Студентський парк (також Студентський сквер) — парк колишнього Севастопольського інституту банківської справи, розташований вздовж вулиці Паркової у Гагарінському районі Севастополя. З півдня і заходу межує з територією парку Перемоги. Парк закладений у 2010 році і нині займає площу близько 26 тисяч м². З початку заснування у парку висаджено близько 400 дерев, понад 4,5 тисяч кущів і 11 тисяч квітів. У парку розміщується літній концертний майданчик на 752 посадочних місця, два фонтани, три водойми. Теротиріально сад розбитий на шість садів: англійський, французький, український, російський, японський та східний. Кожен сад, крім французького, має свою альтанку. Також дві альтанки встановлені перед входом до парку зі сторони парку Перемоги. Фонтани розташовані у центральній частині парку і на території французького саду. Перед кожним садом встановлені анотаційні камені, на яких вибиті рядочки з творів національних поетів. Зображення Анотаційні камені Альтанки Примітки
Yevpatoria Municipality

The Yevpatoria City Municipality (Ukrainian: Євпаторійська міськрада, translit. Yevpatoriis'ka mis'krada) is one of the 25 regions of the Autonomous Republic of Crimea, a territory recognized by almost all countries as part of Ukraine but occupied by Russia as the Republic of Crimea. The region is located on the western coast of Crimea on the Black Sea's shore. Its administrative center is the city of Yevpatoria. Population: 119,258 (2014 Census). Name The Yevpatoria City Municipality is also known by its two other native official names; in Russian as Evpatoriyskiy gorsovet (Евпаторийский горсовет), and in Crimean Tatar as Kezlev şeer şurası. Colloquially, the municipality is known as "the territory governed by the Yevpatoria City Council (Ukrainian: Євпаторійська міська рада). History The Yevpatoria City Municipality was formed on February 11, 1963 when the territory of the Yevpatoria Raion was absorbed into the already existing Saky Raion. At that time, the Yevpatoria municipality was established with the city of Yevpatoria governing the territory. The municipality was reestablished on May 1, 1990. Demographics The Yevpatoria City Municipality's population was 117,565 as of the 2001 Ukrainian Census and 123,505 as of April 1, 2013. The region's nationality composition results of the 2001 census was as follows: Russians—64.9 percent Ukrainians—23.3 percent Crimean Tatars—6.9 percent All of the other nationalities took up the remaining 4.9 percent. Administrative and municipal status Within the framework of administrative divisions of Russia, Yevpatoria is, together with a number of urban and rural localities, incorporated separately as the town of republican significance of Yevpatoriya—an administrative unit with the status equal to that of the districts. As a municipal division, the town of republican significance of Yevpatoriya is incorporated as Yevpatoriya Urban Okrug. Within the framework of administrative divisions of Ukraine, Yevpatoria is incorporated as the town of republican significance of Yevpatoria. Ukraine does not have municipal divisions. Besides the city of Yevpatoria which serves as the region's administrative center, the Yevpatoria municipality also includes three urban-type settlements: Myrnyi, a remote enclave on the Black Sea's coast surrounded by Saky Raion Novoozerne, inland remote enclave surrounded by Saky Raion Zaozerne, situated by the Black Sea's coast near Yevpatoria 2020 Ukrainian Administrative Reform In July 2020, Ukraine conducted an administrative reform throughout its de jure territory. This included Crimea, which was at the time occupied by Russia, and is still ongoing as of October 2023. Crimea was reorganized from 14 raions and 11 municipalities into 10 raions, with municipalities abolished altogether. Yevpatoria Municipality was abolished, and its territories to become a part of Yevpatoria Raion, but this has not yet been implemented due to the ongoing Russian occupation. References External links Media related to Yevpatoria municipality at Wikimedia Commons "Main". Official web-portal (in Russian). evp.rk.gov.ru. Retrieved 19 August 2014.
Municipio de Eupatoria

El municipio Eupatoria (en ucraniano: Євпаторійська міська рада, en ruso: Евпаторийский городской совет, en tártaro de Crimea: Kezlev şeer şurası) es una de las 25 regiones de la República Autónoma de Crimea a Ucrania. La región se encuentra en la costa occidental de Crimea a orillas del mar Negro. Su centro administrativo es la ciudad de Eupatoria. Localidades El municipio está constituido por dos ciudades, la ciudad de Eupatoria y la ciudad de Zaozerne situadas a menos de 5 kilómetros de distancia una de la otra. Geografía El Municipio está rodeado del Raión de Saky. Este municipio en su centro administrativo tiene uno de los mayores puertos de Crimea, el puerto de Eupatoria. Está situado a las orillas de la bahía de Eupatoria rodeándola. Al este tiene salida al lago Sasyk separado del mar Negro por una estrecha franja de tierra. Notas Referencias
Eupatoria (municipalité)

La municipalité d'Eupatoria (ukrainien : Євпаторійська міська рада, russe : Евпатори́йский городской сове́т) est l'une des 25 subdivisions administratives de la république de Crimée. Elle porte le nom d'Eupatoria, la ville principale, qui en est le centre administratif. Divisions administratives Outre Eupatoria, qui est le centre administratif de la municipalité, celle-ci compte trois autres agglomérations : Myrnyi, une enclave se trouvant sur la mer Noire entourée par le raïon de Saki ; Novoozerne, enclave à l'intérieur des terres, également entourée par le raïon de Saki ; Zaozerne, située sur la mer Noire à proximité d'Eupatoria. Portail de l’Ukraine Portail de la Russie
Comune di Jevpatorija

Il comune di Jevpatorija (in russo Евпаторийский горсовет?; in ucraino Євпаторійська міськрада?; in tataro: Kezlev şeer şurası) è un circondario urbano della Crimea, con 100.516 abitanti al 2021. Storia Il comune di Jevpatorija è stato creato per la prima volta l'11 febbraio 1963, quando il territorio del distretto di Jevpatorija fu assorbito nel preesistente distretto di Saki. Alla data, la municipalità di Jevpatorija venne costituita con la città omonima che governava sul territorio, ed il Comune fu reistituito autonomamente il 1º maggio 1990. Il comune porta il nome di Jevpatorija, poiché l'omonima città, che rappresenta il principale centro amministrativo della municipalità, ne è il capoluogo naturale. Geografia antropica Il circondario, che costituisce una delle 25 suddivisioni amministrative della Repubblica di Crimea, è suddiviso a sua volta in una città e tre insediamenti di tipo urbano. Città Jevpatorija Insediamenti di tipo urbano Oltre ad Jevpatorija, che rappresenta il centro amministrativo del comune, la municipalità conta anche tre altri insediamenti: Myrnyi, un'enclave che si trova sul mar Nero, circondata dal rajon di Saki. Novoozerne, un'enclave all'interno del territorio, ugualmente circondata dal distretto di Saki. Zaozerne, enclave situata sul Mar Nero in prossimità di Jevpatorija. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Comune di Eupatoria Collegamenti esterni Sito ufficiale, su evpatoriya-rada.gov.ua.
Евпаторийский городской совет

Евпатори́йский городско́й сове́т (укр. Євпаторійська міська рада, крымскотат. Kezlev şeer şurası, Кезлев шеэр шурасы) — орган местного самоуправления одноимённой территориальной общины Евпаторийского района Автономной Республики Крым Украины, до 2023 года также являлся подчинённой совету территорией города республиканского значения Евпатория Автономной Республики Крым (согласно позиции Украины; до 1991 года — в составе Крымской области, до 1945 года — в составе Крымской АССР). Орган местного самоуправления муниципального образования — городского округа Евпатория Республики Крым Российской Федерации (согласно позиции России, фактически контролирующей Крым). Административный центр (местоположение одноимённого органа власти — горсовета) — город Евпатория. История Евпаторийский городской совет первоначально включал единственный населённый пункт — город Евпатория, обладавший статусом города республиканского (с 1945 года областного) значения и не входивший в Евпаторийский район. В 1963 году был упразднён Евпаторийский район в Крымской области УССР в составе СССР. Его территория была передана частично в Сакский район, другая часть была подчинена Евпаторийскому горсовету. К 2014 году горсовет включал в себя, помимо собственно города Евпатории, также ещё три посёлка: Заозёрное (до 1948 года — Ялы-Мойнак), Новоозёрное и Мирный (каждый из них имел свой поселковый совет). Посёлок Заозёрное находится непосредственно рядом с городом, а Новоозёрное и Мирный — у берега озера Донузлав. После аннексии Крыма в 2014 году в рамках созданного в России территориального деления Республики Крым вместо горсовета был создан городской округ Евпатория. 17 июля 2020 года парламент Украины, не признающий аннексию Крыма, принял постановление о новой сети районов в стране, которым предполагается объединить Сакский и Черноморский районы, Сакский и Евпаторийский горсоветы в Евпаторийский район, однако данное изменение не вступало в силу в рамках украинского законодательства до «возвращения Крыма под общую юрисдикцию Украины». 9 сентября 2023 года, несмотря на отсутствие контроля над полуостровом, вступили в силу поправки, которые ввели в действие данное постановление в отношении Крыма. Население Численность наличного населения по Евпаторийскому горсовету на 1 февраля 2013 г. составила 123 481 человек, постоянного — 120 489 человек. По данным всеукраинской переписи населения 2001 года, в населении присутствовали следующие этнические группы (численностью более 200 человек): Население Евпаторийского городского совета с 1926 по 2013 гг. Примечания
Євпаторійська міська рада

Євпаторі́йська міська́ ра́да (кримс. Kezlev şeer şurası, рос. Евпаторийский городской совет) — адміністративно-територіальна одиниця та орган місцевого самоврядування у складі Євпаторійського району Автономної Республіки Крим. Адміністративний центр — колишнє місто республіканського значення Євпаторія. 2014 року місто було окуповано російськими військами. Загальні відомості Територія ради: 65 км² Населення ради: 123 800 осіб (станом на 1 серпня 2013 року) Водоймища на території, підпорядкованій даній раді: Каламітська затока Офіційні мови: українська, кримськотатарська, російська. Адміністративний устрій Міській раді підпорядковані: м. (Євпаторія) Кезлев (Kezlev) Заозерненська селищна рада смт (Заозерне) Яли-Мойнак (Yalı Moynaq) Мирнівська селищна рада смт Мирний Новоозернівська селищна рада смт Новоозерне Смт Заозерне знаходиться безпосередньо поряд з містом Євпаторія, а Новоозерне і Мирний — досить далеко, біля берега озера Донузлав й оточенні з усіх боків територією Сакського району. Населення Розподіл населення за віком та статтю (2001) За даними перепису населення 2001 року населення території, підпорядкованої міськраді Євпаторії становило 117 565 осіб. У населенні були присутні такі етнічні групи: росіяни — 64,9 % українці — 23,3 % кримські татари — 6,9 % білоруси — 1,5 % вірмени — 0,5 % євреї — 0,4 % татари — 0,2 % поляки — 0,2 % молдовани — 0,2 % азербайджанці — 0,2 % корейці — 0,1 % цигани — 0,1 % караїми — 0,1 % німці — 0,1 % узбеки — 0,1 %. Склад ради Рада складається з 50 депутатів та голови. Голова ради: Даниленко Андрій Петрович Секретар ради: Ніколаєнко Анжела Олександрівна Керівний склад попередніх скликань Примітка: таблиця складена за даними сайту Верховної Ради України Депутати За результатами місцевих виборів 2010 року: Кількість мандатів: 50 Кількість мандатів, отриманих за результатами виборів: 49 Кількість мандатів, що залишаються вакантними: 1 За суб'єктами висування За округами Бібліотеки У межах Євпаторії та Євпаторійської міськради нараховується близько п'ятнадцяти дитячих та дорослих бібліотек. У своєму арсеналі бібліотеки міста мають книжкові фонди. Бібліотечне обслуговування здійснюють: Центральна міська бібліотека імені О. Пушкіна Бібліотеки для дорослих: Бібліотека-філія № 1 ім. М. Островського Бібліотека-філія № 2 ім. Л. Українки Бібліотека-філія № 3 ім. Н. Крупської Бібліотека-філія № 4 ім. В. Маяковського Бібліотека-філія № 8 Бібліотека-філія № 10 Бібліотека-філія № 11 Бібліотека-філія № 13 Бібліотека-філія № 14 ім. І. Сельвінського Бібліотеки для дітей: Центральна дитяча бібліотека ім. А. Макаренко Бібліотека-філія № 6 ім. Ю. Гагаріна Бібліотека-філія № 7 Бібліотека-філія № 9 Бібліотека-філія № 12 FM радіостанції міськради Пам'ятки Примітки Посилання Євпаторійська міська рада // Облікова картка на офіційному вебсайті Верховної Ради України.
Baydar Gate

The Baydar Gate is a mountain pass in the Crimean Mountains connecting the Baidar Valley with the Black Sea coast. It has an elevation of 503 metres or 1,650 feet. It is enclosed by Mount Chelebi (657 m) and Mount Ckhu-Bair (705 m). The old Yalta-Sevastopol highway, dating from the 1830s and seldom used today, passes through here. When the highway was completed in 1848, the so-called Propylaea were built of local limestone to commemorate the event. This Neoclassical gate offers scenic views, including that of the picturesque Foros Church set atop a 400-metre cliff overlooking the sea coast. See also Laspi Pass, a neighbouring mountain pass, the one normally used today External links Media related to Baydar Gate at Wikimedia Commons
Porte de Baydar

La porte de Baydar (en tatar de Crimée : Baydar boğazı, en ukrainien : Байдарські ворота, en russe : Байдарские ворота) est un col routier reliant la vallée de Baydar, près de la ville d'Inkerman, à la baie de Sébastopol. C'est aussi une construction monumentale de style néo-classique, qui fut édifiée en 1848, lors du passage de la route Yalta-Sébastopol au point culminant, 533 m. La porte est classée En images Références Liens externes Portail des routes Portail de l’Empire russe Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de l’Ukraine
Passo Baydar

Il Passo Baydar (in ucraino: Байда́рські воро́та, Bajdars'ki voróta; in russo: Байда́рские воро́та, Bajdarskie voróta; in tataro di Crimea: Байдар богъазы, Baydar boğazı), alto 503 m s.l.m. è un valico montano posto nei Monti della Crimea, che collega la Valle di Bajdar con la costa del Mar Nero. Il passo è attorniato dal Monte Chelebi (alto 657 m) e dal Monte Chku-Bair (705 m). Attraverso questo valico passava la vecchia strada di collegamento tra Jalta e Sebastopoli, costruita nel corso del decennio del 1830. Nel 1848, al completamento della strada, sul valico fu costruita un'imponente struttura architettonica chiamata i Propilei, realizzata utilizzando come pietra il calcare di provenienza locale. Dalla struttura, edificata in stile Neoclassico, si ha una vista scenica sulla chiesa della Resurrezione del vicino paesino di Foros, posta su una scogliera di 400 m a picco sulla costa del Mar Nero. Dopo l'apertura della nuova variante della strada, il traffico viene deviato attraverso il vicino Passo Laspi e il Baydar non viene praticamente più utilizzato. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Passo Baydar
Bajdarskie Wrota

Bajdarskie Wrota (krym. Baydar boğazı) – przełęcz znajdująca się w głównym paśmie Gór Krymskich, na wysokości 527 m n.p.m., łączy Dolinę Bajdarską z wybrzeżem Morza Czarnego. Prowadzi przez nią zbudowana w XIX wieku droga Sewastopol – Ałupka – Jałta. Po zbudowaniu nowej drogi przez Przełęcz Laspijską stara droga straciła na znaczeniu.
Байдарские ворота

Байда́рские воро́та (укр. Байдарські ворота, крымскотат. Baydar boğazı, Байдар богъазы) — горный перевал через главную гряду Крымских гор, ведущий из Байдарской долины (называемой крымской Швейцарией) на Южный берег Крыма. Он разделяет Байдарскую яйлу на западе и Ай-Петринскую яйлу на востоке. Перевал Байдарские ворота или просто Байдарский перевал находится между горой Челяби-Яурн-Бели (657 м) на западе и Хуба-Кая (663 м) на северо-востоке. Высота перевала — 503 м над уровнем моря. История и памятник Через перевал проходит старое автомобильное шоссе Ялта — Севастополь, строившееся с 1837 по 1848 гг. по инициативе генерал-губернатора Новороссийского края графа Михаила Семеновича Воронцова. На Байдарском перевале расположен памятник архитектуры Байдарские ворота. Он сооружен в 1848 году по проекту известного ялтинского архитектора Карла Ивановича Эшлимана в честь окончания строительства шоссе Ялта — Севастополь. Ворота-пропилеи представляют собой массивный портик из блоков местного известняка со сложным карнизом, фланкируемый полуколоннами и перекрытый антаблементом. Справа и слева к портику примыкают прямоугольные тумбы из того же материала, придающие монументальность классическому образцу сооружения. В правой тумбе имеется помещение (около 30 м²). Ворота слишком узкие, чтобы разминуться двум автомобилям, поэтому работает также объезд. Панорама К двум видовым площадкам, находящимся в верхней части пропилеев, ведет лестничный марш. С этих видовых площадок открывается панорамный вид на поселок Форос, Форосскую церковь, и Байдарскую долину. Е. Марков, один из первых путешественников по Крыму, писал: «Панорама, открывающаяся из Байдарских ворот, сама по себе одна из грандиознейших, какие где-либо можно увидеть». Рестораны и гостиницы До 1917 года и в 20-е — 30-е годы XX века у Байдарских ворот имелись две гостиницы. Первая — слева от ворот, вторая — за воротами, вправо от них над обрывом скалы. Здесь же находилась почтовая станция с комнатой для проезжающих, слева от ворот был построен отдельный павильон-ресторан. Ныне у Байдарских ворот расположен известный ресторан «Шалаш». Примечания Источники Байдарские ворота // Большая советская энциклопедия : [в 30 т.] / гл. ред. А. М. Прохоров. — 3-е изд. — М. : Советская энциклопедия, 1969—1978. Байдарские ворота Архивная копия от 11 января 2012 на Wayback Machine Виртуальный тур по Крыму в панорамах на 360 градусов. Байдарские ворота Архивная копия от 15 июля 2012 на Wayback Machine