NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Màle Sadóve

Màle Sadóve (en (ucraïnès): Мале Садове, en rus: Малое Садовое, Màloie Sadóvoie) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 336 habitants. Pertany al districte de Bakhtxissarai. Fins al 1948 la vila es deia Kutxuk-Siurén. Població Segons les dades del 2001 la composició de la població de la vila de Màloie Sadóvoie d'acord amb la llengua que empren és la següent: Referències
Male Sadove, Bahciîsarai

Male Sadove (în ucraineană Мале Садове) este un sat în așezarea urbană Kuibîșeve din raionul Bahciîsarai, Republica Autonomă Crimeea, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Male Sadove era vorbitoare de rusă (81,27%), existând în minoritate și vorbitori de tătară crimeeană (13,29%) și ucraineană (5,44%). Note
Мале Садове

Мале́ Садо́ве (до 1948 року — Кючу́к-Сюйрє́н, кримс. Küçük Süyren) — село в Україні, у Бахчисарайському районі Автономної Республіки Крим. Розташоване на півдні району. Село Мале Садове розташоване в 25 кілометрах на південь від Бахчисарая, поруч з Албатом. Історична назва — Кючюк-Сюйрен. Неподалік знаходяться руїни середньовічної Сюренського фортеці. Населення За даними перепису населення 2001 року, у селі мешкала 331 особа. Мовний склад населення села був таким: Примітки
Mașîne, Krasnohvardiiske

Mașîne (în ucraineană Машине) este un sat în comuna Kotelnîkove din raionul Krasnohvardiiske, Republica Autonomă Crimeea, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Mașîne era vorbitoare de rusă (92,86%), existând în minoritate și vorbitori de ucraineană (5,36%) și tătară crimeeană (1,79%). Note
Màixine

Màixine (en (ucraïnès): Машине, en rus: Машино, Màixino) és un poble de la República Autònoma de Crimea, a Ucraïna, que el 2014 tenia 239 habitants. Pertany al districte de Bakhtxissarai. Fins al 1948 la vila es deia Tatarkoi. Població Segons les dades del 2001 la composició de la població de la vila de Màixine d'acord amb la llengua que empren és la següent: Referències
Mașîne, Bahciîsarai

Mașîne (în ucraineană Машине) este un sat în comuna Verhoricicea din raionul Bahciîsarai, Republica Autonomă Crimeea, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Mașîne era vorbitoare de rusă (73,17%), existând în minoritate și vorbitori de tătară crimeeană (26,02%). Note
Машине (Бахчисарайський район)

Ма́шине (до 1948 року — Татарко́й, кримс. Tatarköy) — село в Україні, у Бахчисарайському районі Автономної Республіки Крим. Підпорядковане Верхоріченській сільській раді. Розташоване в центрі району. Населення За даними перепису населення 2001 року, у селі мешкало 246 осіб. Мовний склад населення села був таким: Примітки
Маякское озеро (Крым)

Мая́кское о́зеро (укр. Маяцьке озеро, крымскотат. Mayak gölü, Маяк голю) — пересыхающее солёное озеро в Черноморском районе. Площадь водного зеркала — 0,1 км². Тип общей минерализации — солёное. Происхождение — лиманное. Группа гидрологического режима — бессточное. География Длина — 0,4 км. Ширина средняя — 0,2 км, наибольшая — 0,3 м. Глубина средняя — 0,3 м, наибольшая — 0,6 м. Входит в Тарханкутскую группу озёр. Цель использования — комплексное. Максимальная глубина — 0,75 м. Площадь водосборного бассейна — 1,65 км². Ближайший населённый пункт — пгт Черноморское. Расположено на крайнем севере пгт Черноморское: восточнее улицы Корабельная и переулка Севастопольский. Озеро отделено от Узкой бухты пересыпью. На спутниковом снимке только северо-восточная часть озерной котловины (примыкающая к пересыпи) заполнена водой. Уровень воды в озере значительно колеблется в зависимости от сезона: весной и осенью он увеличивается за счёт вод, нагоняемых под действием ветра и волн, а также подпочвенных вод и осадков; летом уровень зачастую падает до критического из-за очень засушливой погоды в июле и августе. Основной источник питания озера — подземные грунтовые (Причерноморского артезианского бассейна) и фильтрационные морские воды. На юго-западе впадает балка, по которой наблюдается сток лишь во время весенних паводков и летне-осенних ливней. Среднегодовое количество осадков — менее 350 мм. Примечания Источники и ссылки Лист карты L-36-90 Черноморское. Масштаб: 1 : 100 000. Состояние местности на 1989 год. Издание 1993 г. Маякское . Рескомводхоз АРК. Дата обращения: 16 октября 2017. Архивировано 19 апреля 2013 года. Ресурсы поверхностных вод СССР / Под. ред. М. М. Айзенберга и М. С. Каганера. — Ленинград: Гидрометеоиздат, 1966. — Т. 6: Украина и Молдавия. Выпуск 4: Крым. — С. 74—75, 272, 331—332.
Маяцьке озеро (Крим)

Маяцьке озеро або Маяк-Ґолю (кримс. Mayak gölü) — пересихаюче солоне озеро в Євпаторійському районі. Площа водного дзеркала — 0.1 км². Тип загальної мінералізації —солоне. Походження —лиманне. Група гідрологічного режиму —безстічне. Характеристики Довжина — 0,4 км. Ширина: середня — 0,2 км, найбільша — 0,3 м. Глибина: середня — 0,3 м, найбільша — 0,6 м. Входить до Тарханкутської групи озер. Мета використання — комплексне. Максимальна глибина — 0,75 м. Найближчий населений пункт — селище Чорноморське. Середньорічна кількість опадів — менше 350 мм. Живлення: поверхневі і підземні води Причорноморського артезіанського басейну. Джерела і посилання ДНВП Картографія, 2006 р., ДНВП Картографія (Атлас географії України), 2003 р. На сайті Рескомводгоспу АРК
Богадільний будинок О.С. Таранова-Бєлозерова

Будівництво одного з перших безкоштовних, двоповерхових медичних закладів у Сімферополі та на теренах Російської імперії почалося 1822 року на виділені кошти відставного підполковника Олександра Степановича Таранова-Бєлозерова, що обіймав посаду окружного прокурора. 1826 року, після зведення будинку, його прах перепоховали на території цього маєтку. Основним призначенням будівлі було розміщення лікарні та богодільні для людей похилого віку. Історія будівництва Будівництво закладу проводилося під пильним наглядом майора Степанова, який контролював просування робіт. Як результат, архітектор, що розпочав будівництво був звільнений, натомість призначили вже відомого архітектора Івана Федоровича Колодіна, який і завершив зведення будинку. Архітектурна особливість Архітектурною родзинкою будівлі є колони доричного ордеру, особливістю якого є відсутність бази в опорі та внутрішні сходи, виконані у французькому стилі, що використовував архітектор Жан Том де Томон. Використання будинку Як і передбачалося, в будівлі почала функціонувати лікарня, що отримала назву «Таранівська». На першому поверсі розташовувалися палати для чоловіків, ванна кімната, фельдшерська та аптека, де зберігалися медичні інструменти, необхідна література та виготовлялися ліки. На другому поверсі була нарадча кімната, приймальня, жіночі палати та церква. Окрім того, на другому поверсі, у флігелях знаходились кухня, погріб та житло лікаря і наглядача за хворими. Поруч з основною будівлею була пральня, помешкання священика, баня та інша господарська забудова. За часів радянської влади у приміщеннях закладу розташовувася протитуберкульозний диспансер, був госпіталь для інвалідів після Другої світової війни, а згодом — медичний навчальний заклад. Наразі тут розташовується Кримський медичний коледж. Згадки відомих людей про лікарню-богодільню Цікавим фактом є численні згадки про будівлю в літературних джерелах. Зокрема у французькому «Путівнику мандрівника по Криму» Шарля Монтандона 1834 року видавництва, згадується красива лікарня з прибудовами для працівників, що розташована неподалік від головної площі тогочасного Сімферополя, поруч із собором. А відомий російський письменник Олександр Хомович Погоський у повісті «Старець», описуючи події Кримської війни, згадує, що приміщення двоповерхового кам'яного будинку з колонами перший прийняв поранених офіцерів. Про ці та інші події можна також прочитати на фасадній меморіальній дошці будівлі. Використані джерела Підготовлено за матеріалами: «Культурное наследие Крыма», в-во Н.Оріанда, Сімферополь 2011 р. — 137 с. http://lektsii.net/1-82282.html [Архівовано 16 березня 2015 у Wayback Machine.]
Kurhan Melek-Czesmienski

Kurhan Melek-Czesmienski (ros. Мелек-Чесменский курган) – jeden z kurhanów nekropoli Pantikapajonu, położony w centrum współczesnego Kerczu. Należał zapewne do bogatego mieszkańca Bosforu z 2 połowy IV wieku p.n.e. Kurhan odkryty został w 1853 roku przez dyrektora Kerczańskiego Muzeum Starożytności Aleksandra Lucenko (Люценко). W czasie prac archeologicznych w kurhanie znaleziono pozostałości wyposażenie grobowego oraz biżuterii. Pierwotne wymiary szacowane są na: 12 metrów wysokości i około 60 metrów promienia. Kurhan przykrywał komorę grobową w kształcie kwadratu oraz prowadzący do niej kamienny korytarz (domos) o długości 9 m. Komora oraz korytarz zbudowany jest z ciosanego kamienia układanego bez zaprawy. Obecnie znajduje się na terenie dworca autobusowego w Kerczu. Znajduje się w nim mini muzeum, wstęp płatny. Bibliografia Artur Grossman: Krym Półwysep rozmaitości ... oraz Lwów, Kijów, Odessa. Kraków: Wydawnictwo Bezdroża, 2007, s. 284. ISBN 978-83-60506-27-1. (pol.). Linki zewnętrzne Мелек-Чесменский курган в Керчи virtula.crimea.ua Мелек-Чесменский курган. В склепе. virtual.crimea.ua. [zarchiwizowane z tego adresu (2017-10-11)]. Мелек-Чесменский курган, КРЫМСКОЕ РЕСПУБЛИКАНСКОЕ УЧРЕЖДЕНИЕ, "КЕРЧЕНСКИЙ ИСТОРИКО-КУЛЬТУРНЫЙ ЗАПОВЕДНИК". kerch-museum.com. [zarchiwizowane z tego adresu (2012-07-25)].
Мелек-Чесменский курган

Меле́к-Чесме́нский курга́н — погребальное сооружение IV век до н. э., находится в центральной части Керчи. История Название кургана происходит от названия расположенной рядом реки Мелек-Чесме («Источник ангела» в переводе с татарского). Курган был найден 13 декабря 1858 года во время археологических раскопок, которыми руководил директор Керченского музея древностей А. Е. Люценко. Высота кургана была на то время 12 м (теперь 8 м), окружность приблизительно 200 м). Мавзолей является характерным архитектурным сооружением Боспорского царства, которое находилось на этой территории в IV—III веках до н. э. Оказалось, что мавзолей был разграблен в прошлом времени, и поэтому находки были незначительными: части деревянного саркофага, фрагменты алабастровой посуды и бронзовый браслет. Погребальное сооружение кургана состоит из двух частей: дромоса и погребальной камеры. Погребальная камера была выполнена в форме квадрата (3,7x3,7 м) из каменных плит и имела пирамидальный свод. Каменные плиты стен в верхней части постепенно сдвинуты таким образом, что создают пирамидальный свод, и вверху погребальная камера перекрывается одной плитой. Дромос выполнен также из каменных плит и украшен фронтоном. В июне 1863 года в северной части кургана был найден надгробный камень I век до н.э. с рельефным изображением женщины с надписью «Ма, теща Иосара, прощай». После выполнения реставрационных работ в 1871 году погребальное сооружение кургана было открыто для доступа публики. Археологический объект принадлежит Керченскому историко-культурному заповеднику и находится рядом с Центральной автостанцией Керчи. В октябре 2015 года Мелек-Чесменский курган отнесён Правительством РФ к числу объектов культурного наследия федерального значения. См. также Музеи Крыма Примечания Ссылки Сайт Мой Крым. Сайт Виртуальний тур по Крыму Архивная копия от 11 октября 2017 на Wayback Machine. Сайт «Достопримечательности Крыма». Сайт «Керченский историко — культурный заповедник» Архивная копия от 25 июля 2012 на Wayback Machine.
Мелек-Чесменський курган

Шаблон:Визначна пам'ятка: невідомі параметри: вікісховище Меле́к-Чесме́нський курга́н — споруда для поховання IV століття до нашої ери, розташована у центральній частині Керчі, АР Крим, Україна. Історія Назва кургану походить від назви розташованої поряд річки Мелек-Чесме («Джерело ангела», в перекладі з татарської). Курган був знайдений 13 грудня 1858 році під час археологічних розкопок якими керував директор Керченського музею старожитностей О. Ю. Люценко. Висота кургану була на той час 12 м (тепер 8 м), окружність приблизно 200 м). Склеп є характерною архітектурною спорудою Боспорського царства яке знаходилось на цій території у IV — III сторіччі до нашої ери. Виявилось що склеп був пограбований у давнину і тому знахідки були незначні: залишки саркофагу з деревини, уламки алабастрового посуду та бронзовий браслет. Поховальна споруда кургану складається з двох частин, а саме поховальної камери та дромоса. Поховальна камера була виконана у формі квадрату (3,7x3,7 м) з кам'яних плит та мала пірамідальну стелю. Кам'яні плити стін у верхній частині поступово здвинуті таким чином що створюють пірамідальну стелю і зверху поховальна камера перекривається однією плитою. Дромос виконаний також із кам'яних плит і прикрашений фронтоном. У червні 1863 році у північній частині кургану було знайдено надгробний камінь I сторіччя н. е. з рельєфним зображенням жінки та написом «Ма, теща Іосара, прощавай». Після виконання реставраційних робіт у 1871 році споруда кургану була відкрита для публічного огляду. Археологічний об'єкт належить до Керченського історико-культурного заповідника і знаходиться поруч із Центральною автостанцією Керчі. Див. також Царський курган Музеї Керчі Примітки Джерела та література С. Б. Буйських. Мелек-Чесменський курган // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2009. — Т. 6 : Ла — Мі. — С. 593. — ISBN 978-966-00-1028-1. Посилання Сайт Мій Крим. Сайт Віртуальний тур по Криму [Архівовано 11 жовтня 2017 у Wayback Machine.]. Сайт «Достопримечательности Крыма» [Архівовано 25 травня 2012 у Wayback Machine.]. Сайт «Керченский историко — культурный заповедник» [Архівовано 25 липня 2012 у Wayback Machine.].
Mendelieieve, Krasnohvardiiske

Mendelieieve (în ucraineană Менделєєве) este un sat în comuna Peatîhatka din raionul Krasnohvardiiske, Republica Autonomă Crimeea, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, nu exista o limbă vorbită de majoritatea populației, aceasta fiind compusă din vorbitori de tătară crimeeană (48,55%), rusă (35,68%) și ucraineană (7,47%). Note
Менделєєве

Менделє́єве (до 1948 року — Акула́; кримс. Aqula) — село Курманського району Автономної Республіки Крим. Відстань від райцентру до населеного пункта становить 20 кілометрів по прямій. У 2023 році у проєкті Постанови Верховної Ради України «Про перейменування деяких населених пунктів Автономної Республіки Крим» село запропоновано перейменувати на Акула. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 182 особи, з яких 78 чоловіків та 104 жінки. За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 239 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки
Mîroliubivka, Krasnohvardiiske

Mîroliubivka (în ucraineană Миролюбівка) este un sat în comuna Petrivka din raionul Krasnohvardiiske, Republica Autonomă Crimeea, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Mîroliubivka era vorbitoare de rusă (61,76%), existând în minoritate și vorbitori de ucraineană (20,63%) și tătară crimeeană (14,84%). Note
Миролюбівка (Курманський район)

Миролю́бівка (до 1945 року — Кєнджє́; кримс. Kence) — село Курманського району Автономної Республіки Крим. Відстань від райцентру до населеного пункта становить 6 кілометрів по прямій. Примітки
Mnogoritxia

Mnogoritxia (en (ucraïnès): Многоріччя, rus: Многоречье, Mnogorétxie) és un poble de la República Autònoma de Crimea, a Ucraïna, que el 2014 tenia 63 habitants. Pertany al districte de Bakhtxissarai. Fins al 1945 la vila es deia Kutxuk-Ozenbaix, i fins al 1962 Kliutxévoie. Referències
Mnohoricicea, Bahciîsarai

Mnohoricicea (în ucraineană Многоріччя) este un sat în comuna Zelene din raionul Bahciîsarai, Republica Autonomă Crimeea, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Mnohoricicea era vorbitoare de rusă (62,07%), existând în minoritate și vorbitori de tătară crimeeană (20,69%) și ucraineană (1,72%). Note
Многоріччя

Многорі́ччя (до 1945 року — Кючю́к-Озенба́ш, кримс. Küçük Özenbaş) — село в Україні, у Бахчисарайському районі Автономної Республіки Крим. Підпорядковане Зеленівській сільській раді. Розміщене у південній частині району. Назва Частина назви села «Озенбаш» означає «початок річки» (кримс. özen — річка; baş — початок, дослівно — голова); «Кючюк» кримс. küçük — «маленький». Географія Многоріччя — найсхідніше село району, розташоване в мальовничій вузькій долині річки Бельбек, між вершиною Бойка масиву Бойка (1173 м) з заходу і хребтом Ай-Петрі заввишки 1200—1400 метрів — зі сходу. Саме село лежить на висоті 495 м. Південніше села знаходиться карстове джерело Тюллюк, з якого бере початок Бельбек (точніше Кючюк-Озенбаш, головний витік Бельбеку). Многоріччя ще й найвіддаленіше село району: відстань до Бахчисарая від села становить близько 45 км, до найближчої залізничної станції — Сирень — близько 35 км. Єдине сусіднє село Щасливе знаходиться на віддалі 1,5 км нижче по долині. З села старовинна дорога веде через Ай-Петринську яйлу до Ялти. Відомі люди Сейтмемет Якубов — радянський та український художник-кераміст. Джерела Примітки
Мойнаки

Мойна́ки, Мойна́к (кримс. Moynaq) — озеро (лиман) в Криму, у межах міста Євпаторії, з високомінералізованою водою — ропою. На дні озера міститься лікувальний мул, який використовується в лікувальних цілях. Озеро витягнуте з півдня на північ, перпендикулярно берегової лінії моря. Довжина озера — 1,85 км, найбільша ширина — 0,89 км, глибина не перевищує 1 м. Дно топке, майже суцільно покрите шаром рідкого мулу («кашки») товщиною від 15 до 30 см. Берега озера невисокі. Східний берег піщаний, полого спускається до води й внаслідок цього зручний для купання. На західному й східному берегах є виходи солонуватих вод і джерел. Під палючими променями сонця вода в лимані сильно випаровується й у результаті цього перетворюється в ропу — концентрований розчин різноманітних солей, що містяться в ньому. Сольовий розчин ропи Мойнакського озера складається із хлористого натрію, хлористого калію, сірчанокислого кальцію, гідрокарбонату кальцію. Найбільше в ропі повареної солі (у середньому із хлористим калієм 78-80 %). Проблеми У січні 2012 року Євпаторійська міська рада представила проєкт забудови прибережної зони озера котеджами і багатоповерховими житловими будинками. На думку ініціативної групи з порятунку озера це негативно вплине на саме озеро. Примітки
Cape Martian Reserve

Cape Martian Reserve (Ukrainian: Мис Мартьян), also known as Cape Martyan Reserve, is a nature reserve located on the southern coast of the Crimean Peninsula, near the Ukrainian city of Yalta and the Nikitsky Botanical Gardens. Established to protect its unique ecosystem and biodiversity, the reserve is home to many plant and animal species, some of which are specific to the Mediterranean climate of the region. Given its ecological importance, it plays a role in conservation and scientific research. Its picturesque landscapes overlooking the Black Sea also make it a point of interest for nature enthusiasts. History This reserve was established in 1973 by the decree of The Council of Ministers of the Ukrainian Soviet Socialist Republic of February 20, 1973 No. 84 on lands Nikitsky botanical garden. The area of the reserve is 240 hectares (590 acres), including 120 hectares (300 acres) of land and 120 hectares (300 acres) in the adjoining Black Sea. Geography The area of allocation reserve is a region of complex and lengthy geological processes related with the deposition of sedimentary rocks (mostly of limestone) and with the raising of the crust. As a result, fragments of limestone from Nikita's chain broke away and dropped into the sea and formed Cape Martian. In orography this is a trail that is dissected by gullies, that stretch from Nikita's chain and dropped into the sea in some places (up to 100–200 m (330–660 ft)). The reserve covers the lower part of trail to a height of 250 m (820 ft) above sea level. Climate The climate in reserve is warm and dry, because the north side is protected from cold winds by The Main ridge with the height 1,200–1,400 m (3,900–4,600 ft) above sea level. Summers are hot and dry, and winters are mild and wet. The average annual temperature is 13.3–13.9 °C (55.9–57.0 °F), average July temperature – 25 °C (77 °F), February -- 4 °C (39 °F), that characterized by rather low amplitude of oscillations. The average annual rainfall is 560 mm (22 in). Environment The reserve preserves typical natural landscapes and a diverse range of Mediterranean-type plants and animals. This is because it sits on the northern edge of the Mediterranean plant region. The reserve's waters are among the few areas on Crimea's southern coast that remain in their natural state, featuring typical seabed plant life. Flora The reserve has vegetation typical of the Crimean Mediterranean region. The main forests consist of Downy Oak (Quercus pubescens), with some areas of Greek Juniper (Juniperus excelsa) and a few of Pinus nigra. Due to the warm climate and adequate rainfall, the area also has the unique-to-Crimea evergreen, Greek Strawberry Tree (Arbutus andrachne), as well as shrubs like Cistus tauricus, Ruscus aculeatus, and Hedera taurica Important Bird Area The reserve has been designated an Important Bird Area (IBA) by BirdLife International because it supports a population of great cormorants on migration. References External links Relic Vegetation of Cape Martian Reserve Информация на сайта Украина Инкогнита Заповедники Крыма Государственный заповедник «Мыс Мартьян» Заповедник «Мыс Мартьян», Ялта
Zapovednik Mys Martjan

Zapovednik Mys Martjan of Zapovednik Kaap Martjan (Russisch: Мыс Мартьян природный заповедник; Oekraïens: Мис Мартьян природний заповідник; Krim-Tataars: Martyan burnu tabiat qoruğı; Мартьян бурну табиат къоругъы) is een strikt natuurreservaat gelegen op de Krim. De oprichting tot zapovednik vond plaats op 20 februari 1973 per decreet (№ 84/1973) van de Raad van Ministers van de Oekraïense SSR. Mys Martjan heeft een oppervlakte van 2,4 km², waarvan 1,2 km² in het aanliggende deel van de Zwarte Zee ligt. Hiermee is dit de kleinste zapovednik van het schiereiland. Het gebied valt sinds 6 mei 2014, evenals andere natuurreservaten op de Krim, onder het gezag van de Russische Federatie in de Republiek van de Krim. Kenmerken Zapovednik Mys Martjan is gelegen in het zuidelijke deel van de Krim, op de zuidelijke hellingen van het Krimgebergte. Mys Martjan is goed bestudeerd en kent een rijke flora — Op het relatief kleine grondgebied zijn meer dan 500 soorten vaatplanten aangetroffen, wat neerkomt op een vijfde deel van de totale flora op de Krim. Hier zijn nog bossen met Griekse jeneverbes (Juniperus excelsa) van 5 à 6 eeuwen oud aanwezig en circa 3.000 exemplaren van de Griekse aardbeiboom (Arbutus andrachne). Dergelijke bossen zijn rondom de Middellandse Zee op de meeste plaatsen verdwenen. Dierenwereld In Zapovednik Mys Martjan zijn 18 zoogdieren, 150 vogels, zeven reptielen, vier amfibieën en 70 soorten vissen vastgesteld. Interessante diersoorten die hier leven zijn onder meer de naaktvingergekko (Mediodactylus kotschyi), Taurische hagedis (Podarcis tauricus), luipaardslang (Zamenis situla), grijze gors (Emberiza cia) en oostelijke egel (Erinaceus roumanicus).