NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Іскра (Курманський район)

І́скра (кримс. İskra, раніше — Костьольчик, кримс. Kostölçık) — село Курманського району Автономної Республіки Крим. Відстань від райцентру до населеного пункта становить 27 кілометрів по прямій. У 2023 році у проєкті Постанови Верховної Ради України «Про перейменування деяких населених пунктів Автономної Республіки Крим» село запропоновано перейменувати на Костельчик. Примітки
Kalos Limen

Kalos Limen (Ancient Greek: Καλός Λιμήν, lit. 'Charming Harbor'; Ukrainian: Калос-Лімен; Russian: Калос Лимен) is an ancient Greek colony on the west coast of the Crimean Peninsula that existed from 4th to 1st centuries BC. History The settlement is mentioned in the anonymous Periplus of the Euxine Sea as being located 700 stadions from Kerkinitis (modern-day Yevpatoria). Based on the descriptions from the periplus, it was concluded that Kalos Limen was located on the coast of Tarkhankut Peninsula. Kalos Limen was established by Ionian settlers in 4th century BC. The city was 4 ha in size and was surrounded by walls. Kalos Limen was divided into sections, and a tower was located in the center of each. By the end of 4th century BC, the city belonged to Chersonesus. Fortifications of the city were strengthened in 3rd century BC due to Scythian and Sarmatian raids. In 2nd century BC, Kalos Limen was captured by Scythians, but it was soon recaptured by Greeks, to be recaptured by Scythians again. In 1st century BC, the city was abandoned completely due to a Sarmatian invasion. On 22 April 1997, the State Historic-Archaeological Reserve "Kalos-Limen" was created. Gallery See also Chersonesus Pantikapaion References
Karpova Balka, Krasnoperekopsk

Karpova Balka (în ucraineană Карпова Балка) este un sat în comuna Filativka din raionul Krasnoperekopsk, Republica Autonomă Crimeea, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, nu exista o limbă vorbită de majoritatea populației, aceasta fiind compusă din vorbitori de rusă (48,24%), română (21,18%), tătară crimeeană (18,24%) și ucraineană (10,59%). Note
Карпова Балка

Ка́рпова Ба́лка (кримс. Karpova Balka) — село Перекопського району Автономної Республіки Крим. Розташоване на північному заході району. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 170 осіб, з яких 69 чоловіків та 101 жінка. За переписом населення України 2001 року в селі мешкали 163 особи. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки
Synagogue Karaïte

La synagogue karaïte (en ukrainien : Сімферопольська кенаса), russe : Кенасса в Симферополе) est une synagogue située à Simferopol, en Crimée qui a été consacrée en 1896. Histoire La communauté karaïte demandait en 1889 l'autorisation, aux autorités, d’acquérir un terrain pour y construire un bâtiment dédié au culte. Après une collecte de fonds, la construction débutait en 1891, en 1896 la synagogue était consacrée. Le 5 mars 1930 la synagogue était fermée et en 2014 elle est rendue à la communauté religieuse. Notes et références Voir aussi Articles connexes Histoire des Juifs en Ukraine. Portail du judaïsme Portail de l’Ukraine Portail du XXe siècle Portail de la Russie
Kienesa w Symferopolu

Kienesa w Symferopolu (ukr. Сімферопольська кенаса, ros. Симферопольская кенасса, Simfieropolskaja kienassa) – dom modlitewny symferopolskich karaimów z końca XIX wieku. Kienesa powstała w latach 1891–1896 obok starego domu modlitewnego karaimów – pierwotnie mieściła się przy ul. Karaimskiej (w latach 1955–1990 Parchomienki). Zbudowano ją za pieniądze lokalnej gminy karaimskiej, największy wkład finansowy wnieśli A.J. Prik, A.I. Pastak, D.S. Czerkies, Karakos, D.E. Sariban, J. Hadżi, J. Szapszał. Architekt nadał budynkowi kształt eklektyczny łącząc style bizantyński i gotycki. W 1930 roku władze RFSRR zadecydowały o zamknięciu kienesy, w latach 1934–1935 nastąpiła jej przebudowa, przez co zatraciła religijny wystrój wnętrz. Od tego czasu w bóżnicy znajduje się redakcja radia Krym, jednak lokalna społeczność karaimów wystąpiła w latach dziewięćdziesiątych z żądaniem zwrotu obiektu.
Zaliv Shipbuilding Yard

The Zaliv Shipbuilding Yard (Russian: Судостроительный завод «Залив», Ukrainian: Суднобудівний завод «Залив») is located in Kerch, Crimea and specializes in the construction of tankers and container carriers, and the repair of ships of different types and tonnage. The shipyard was also known as Kamysh-Burun Zavod, and Soviet Shipyard No. 532 named after Butoma Boris Evstaf'evich. History The joint stock company Zaliv Shipyard was founded in 1938. It is situated on the shore of the Kerch Strait, between two seas, the Black Sea and the Sea of Azov. From 1945 to 1980, the yard built about 600 ships, including sea trawlers, small torpedo boats, fishing boats and barges. Since the 1960s, it has built tankers. The shipyard was formerly affiliated with the KrAZ Holding Company (Kremenchuk). As of April 2017, the company is owned by OOO Vesta (60%) and OOO Enkor (40%). The facilities were targeted by a missile attack on November 4, 2023, with one ship in dock being allegedly damaged. Facilities and services The shipyard occupies an area of 350 acres (0.55 sq mi). It has a graving dock that is 360 meters long and 60 meters wide. It can accommodate ships with a draught of 13 meters. Two gantry cranes, each with a 200-tons lifting capacity, are part of this dock. Specialization Type "Krym" Project 1511 tanker was built 1974-1980, created in 1973 by "Baltsudnoproekt" Project 12990 Pobeda tanker Panamax was built 1980-1996 Nuclear-powered icebreaking cargo ship Sevmorput in the 1980s Series of stationary oil platform Several military frigates Krivak I class (along with Yantar and Severnaya Verf) Krivak III class (exclusively at Zaliv). Building Project 22800 corvette Amur Project 22160 corvettes / patrol boats Project 23900 amphibious assault ships Project 23560 destroyers / cruisers / ASWs (planned) Tankers, Oceanographic, Coast Guard MVD and other vessels Many of the metal hardware beam barges for the Crimean Bridge Passenger hydrofoil boats (hulls) Notable vessels See also List of ships of Russia by project number List of Soviet and Russian submarine classes References External links Official website Port of the shipyard
Chantier naval Zaliv

Le chantier naval Zaliv (russe : Судостроительный завод «Залив», ukrainien : Суднобудівний завод «Залив») est un important chantier naval situé à Kertch en Crimée. Histoire Il est créé, en 1938 et a construit plus de six cents navires, barges... et de nombreux bâtiments de guerre. Le 4 novembre 2023, durant l'invasion de l'Ukraine par la Russie, il est touché par une frappe de missiles SCALP-EG lancé par les ukrainiens qui endommage une cale sèche et le navire lance-missiles russe Askold de Classe Karakourt. Navires construits Quelques exemples : Classe Karakourt Classe Ivan Rogov (projet 23900) Classe Vassili Bykov Hetman Sahaydatchniy (F130) Sevmorput. Notes et références Voir aussi Articles connexes Liste des chantiers navals de l'Union soviétique. Liens externes (ru) Site officiel Portail du monde maritime Portail de l'industrie Portail de l'Union soviétique Portail de l’Ukraine Portail de la Russie
Залів (завод)

Суднобудівний завод «Залів» (Суднобудівний завод № 532) — одне з найбільших підприємств Керчі та Криму, що розташоване у місті Керч. Підприємство спеціалізується на будівництві танкерів та контейнеровозів, а також ремонті суден різного типу і тоннажу. Суднобудівний завод є філією компанії КрАЗ. Історія Суднобудівний завод «Залів» (в минулому — Керченський суднобудівний завод «Залів» ім. Б. Є. Бутоми) був заснований 1938 року. У радянські роки завод займався виробництвом танкерів типу «Крим» та «Панамакс», військових фрегатів та нафтових платформ. 1988 року на заводі було виготовлено перше в світі криголамне-транспортне судно з атомною енергетичною установкою — ліхтеровоз-контейнеровоз «Севморпуть». Анексія Криму Росією Підприємство від кінця 2014 року перебуває під управлінням АТ «Зеленодольский завод имени А. М. Горького», яке є головним будівником замовлень для ВМФ Росії. Будуються: на відкритому майданчику для ВМФ Росії малий ракетний корабель «Циклон» (заводський номер 801) проєкту 22800; в сухому доці будуються два кабельних судна «Свияга» (початково називалося «Волга») і «Вятка» проєкту 15310 (заводські номери 301 і 302; будівництво фактично зупинене до вирішення питання щодо імпортозаміщення іноземного обладнання); на відкритому стапельному майданчику будуються два патрульних кораблі «Павел Державин» і «Сергей Котов» проєкту 22160 (заводські номери 163 і 164); на відкритому стапельному майданчику будуються три малих ракетних кораблі «Циклон» і (приблизні назви) «Муссон» і «Пассат» проєкту 22800 (шифр «Каракурт»; заводські номери 801, 802 и 803). 4 листопада 2023 року три ракети SCALP-EG влучили прямо в центральну частину ракетного корвету «Аскольд» проєкту 22800 «Каракурт», який стояв у причальної стінки заводу. Спеціалізація З 1945 по 1980 рок побудовано близько 600 кораблів. морські траулери; невеликі торпедні катери; рибальські човни; баржі. Побудовано на заводі Фрегати проекту 1135 фрегат «Миколаїв» фрегат «Дніпропетровськ» фрегат «Гетьман Сагайдачний» фрегат «Байда Вишневецький» Галерея Примітки Джерело Сторінка підприємства Офіційний Вебсайт [Архівовано 23 липня 2013 у Wayback Machine.]
Kerch Fortress

Kerch Fortress (Fort Totleben) is a fortress in eastern Crimea, located on Cape Ak-Burun (lit. 'White Cape') at the narrowest point of the Kerch Strait. Built in the 19th century, the fortress was originally intended to protect the southern border of the Russian Empire. History The first fortress in the Kerch Strait was built in 1771. The first battery was built at the cape and later named Pavlovskij. Subsequently, the fort was rebuilt several times and armed.[ During the Crimean War, the battery was equipped with 20 guns. The Treaty of Paris proclaimed the Black Sea as neutral zone and forbade Russia from placing their fleet or military ports in the area. However, the treaty allowed for the fortification of the Kerch Strait. In April 1856, Kerch combat units were sent to study local conditions and photograph locations. The experienced military engineer Colonel Anton Antonovich supervised the construction work, which also began in 1856. In October 1859, Eduard Ivanovich Totleben was appointed Director of the Engineering Department of the Ministry of War and gained the Tsar's support for strengthening Kerch. He drew on experience gained in the siege and defense of the fortress, as well as his defense of Sevastopol. In 1861, excavation work started at Ak-Burun cape. In 1861 emperor Alexander II visited the fortress for the first time. In 1867, Kerch fortress opened. When the Tsar visited the fortress in 1872, work on the defensive constructions was completed, and he was "very pleased with the finish of coastal batteries." USSR During the existence of the Soviet Union, the fortress housed a military warehouse with equipment and ammunition for the Black Sea navy forces, as well as for a disciplinary battalion. After the collapse of the Soviet Union, military units began to disband. In 2003, the fortress territory was transferred to the Kerch State historical and cultural reserve. Twenty-first century The fort is protected by the State and is a landmark of Kerch and the Crimea. Gallery References External links "Events in Kerch." ESSENTIAL CITY GUIDES. In Your Pocket Guides, n.d. Web. 03 Oct. 2014. "Kerch Fortres." TracesofWar.com. N.p., n.d. Web. 03 Oct. 2014. "Eduard Ivanovich Totleben" Reference.com. Columbia University Press, 2004. Web. 03 Oct. 2014. Virtual Tour by Fortress Kerch Archived 2015-12-22 at the Wayback Machine
Fort de Kertch

Le fort de Kertch, en russe : Керченська фортеця, aussi appelé fort Totleben est une construction défendant le détroit de Kertch. Historique Les premières implantation de canons datent de 1771. Lors de la guerre de Crimée un débarquement français eu lieu le 12 mai 1855, pour bloquer le détroit et la batterie Pavlovska fut sabotée par les russes. Avec la nomination d'Édouard Totleben comme directeur des services du génie, une nouvelle fortification est commencée. Après sa nomination comme directeur général du Comité pour la surveillance des forteresses de la Baltique et de la mer Noire en 1859, Hermann von Paucker y fait construire une batterie terrestre. En 1861 le tzar Alexandre visitait le chantier et en 1867 le fort était opérationnel. Notes et références Voir aussi Articles connexes Système Séré de Rivières. Lien externe Portail de la protection du patrimoine Portail du XIXe siècle Portail de l’Ukraine Portail de l’Empire russe
Kirovske (Kirovske), Ciornomorske

Kirovske (în ucraineană Кіровське) este localitatea de reședință a comunei Kirovske din raionul Ciornomorske, Republica Autonomă Crimeea, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Kirovske era vorbitoare de rusă (61,42%), existând în minoritate și vorbitori de ucraineană (19,57%) și tătară crimeeană (17,37%). Note
Тарханкут (село)

Тарханку́т (кримс. Tarhan Qut, з 1934 по 2023 роки — Кі́ровське) — село в Україні, у Кіровській сільській громаді Євпаторійського району Автономної Республіки Крим. Історія У 2015 році село було внесено до переліку населених пунктів, які потрібно перейменувати згідно із законом «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки». З 7 вересня 2023 року введена в дію постанова Верховної Ради України від 12 травня 2016 року № 1352-VIII, відповідно з якою село Кіровське перейменовано в село Тарханкут. 7 жовтня 2023 року, відповідно до Закону України від 23 серпня 2023 року № 3334-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення окремих питань адміністративно-територіального устрою Автономної Республіки Крим», затверджені адміністративні центри та території територіальних громад району, в результаті якого ліквідований Чорноморський район, а село увійшло до складу новоутвореного Євпаторійського району. Примітки
Kîrpîcine, Bilohirsk

Kîrpîcine (în ucraineană Кирпичне) este un sat în comuna Krînîcine din raionul Bilohirsk, Republica Autonomă Crimeea, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Kîrpîcine era vorbitoare de rusă (52,88%), existând în minoritate și vorbitori de tătară crimeeană (37,18%) și ucraineană (8,97%). Note
Кирпичне (Білогірський район)

Кирпи́чне (до 1948 року — Бурьчє́к; кримс. Bürçek, рос. Кирпичное) — село в Україні, у Білогірському районі Автономної Республіки Крим. Підпорядковане Криничненській сільській раді. Відстань від райцентру до населеного пункта становить 4 кілометрів по прямій. Примітки
Киятское озеро

Кия́тское озеро, а также Кия́т, Тарха́нское (укр. Кияцьке озеро, крымскотат. Qıyat gölü, Къыят голю) — солёное озеро, расположенное в северной части Красноперекопского района. Площадь водного зеркала — 12,5 км², 11,8 км². Тип общей минерализации — солёное. Происхождение — лиманное. Группа гидрологического режима — бессточное. География Входит в Перекопскую группу озёр. Длина — 10 км. Ширина средняя — 1.2 км, наибольшая — 2.5 км. Глубина средняя — 2 м, наибольшая — 4 м. Общая площадь водосбора озера 68.4 км². Высота над уровнем моря: −4.0 м (урез воды на северном берегу), −2.1 м (урез воды на юго-восточном берегу). Озеро не используется. Ближайшие населённые пункты: сёла Уткино, Зелёная Нива, Крепкое — южнее озера, Вишнёвка — юго-восточнее, Смушкино — севернее. Озеро имеет неправильную продолговато-овальную форму, оно вытянуто в направлении с северо-запада на юго-восток. Южная часть котловины сужена, северная расширена. Северная часть озера шире в три раза южной части. Береговая линия северной, западной и восточной частей озера обрывистый, с пляжами (высотой 6 м) и без соответственно (высотой 5 м). Соединено каналом (верхняя отметка воды 15 м, нижняя — 5.08) с дренажной системой и Северо-Крымским каналом. У северного и юго-восточного берегов расположено по одному артезианскому колодцу, у второго мощность 1200 л/м. Многолетний сброс сточных вод Крымского содового завода (Северокрымский промышленный комплекс) в озера Красное, Старое и Киятское разрушил их экосистему. В изначальном природном состоянии уровень этих озёр был ниже уровня моря на 2—4,5 метра. В 1970-х годах Украинский НИИ соляной промышленности рассматривал их как уникальные, заполненные рапой высокого качества. Акватории этих озёр тысячелетиями служили пристанищами для полчищ пернатых. Сейчас их берега пустынны. Среднегодовое количество осадков — менее 400 мм. Питание: подземные воды Причерноморского артезианского бассейна, сбросные и дренажные воды. История Начиная с эпохи Боспорского царства и заканчивая эпохой Российской империи регион играл важную роль в торговле солью, этим бесценным богатством средневековья, на котором правители и купцы наживали целые состояния. Примечания Ссылки Лист карты L-36-80 Красноперекопск. Масштаб: 1 : 100 000. Состояние местности на 1989 год. Издание 1998 г. Лист карты L-36-68 Армянск. Масштаб: 1 : 100 000. Состояние местности на 1987 год. Издание 1991 г. ГНПП Картография (Атлас географии Украины), 2003 г. На сайте Рескомводхоза АРК (рус.). Архивировано из оригинала 19 апреля 2013 года. Озёра Крыма (рус.). vodnyjmir.wordpress.com. Дата обращения: 22 января 2022. Архивировано 28 августа 2018 года.
Кияцьке озеро

Кия́цьке озеро ({{lang-crh|Qıyat gölü, також Тарханське озеро, Кият) — солоне озеро в системі Перекопських озер, у Перекопському районі АР Крим. Довжина 10 км, ширина 2 км, пл. 12,5 км², пересічна глибина 2 м. Улоговина неправильної овальної форми. Береги круті, урвисті, у східній та північно-східній частинах заввишки до 6–8 м, складені з жовто-бурих четвертинних суглинків. Живлення за рахунок підземних і поверхневих вод. Солоність 22–26 ‰. Відбувається щорічно природне осідання солі. Донні відклади представлені сірими та темно-сірими мулами (їхня товща доходить до 4 м). Вода забруднена промисловими стоками. Каналом сполучене з Кирлеуцьким озером. Література Понизовский А. М. Соляные ресурсы Крыма. — Симферополь, 1965. (рос.) Олиферов А. Н., Тимченко З. В. Реки и озера Крыма. — Симферополь, 2005. (рос.) Виноски
Komsomolʹsʹke (Djankoi)

Komsomolʹsʹke (en ucrainès: Комсомольське, en tàtar de Crimea: Komsomolskoye, en rus: Комсомольское) és un poble de la República Autònoma de Crimea, a Ucraïna (des de 2014 il·legalment ocupada per Rússia). El 2014 tenia 644 habitants. Pertany al districte rural de Djankoi. Es troba al centre del districte de Djankoi, a l'estepa de Crimea, a la riba del canal de Crimea del Nord El nom del poble honora el Komsomol, l'organització juvenil del Partit Comunista de la Unió Soviètica (PCUS) i encara s'ha de canviar d'acord amb la «Llei sobre la condemna dels règims totalitaris comunistes i nacionalsocialistes (nazis) a Ucraïna i la prohibició de la propaganda dels seus símbols» Referències
Komsomolske, Djankoi

Komsomolske (în ucraineană Комсомольське) este un sat în comuna Maslove din raionul Djankoi, Republica Autonomă Crimeea, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, nu exista o limbă vorbită de majoritatea populației, aceasta fiind compusă din vorbitori de ucraineană (45,1%), rusă (41,01%) și tătară crimeeană (12,81%). Note
Комсомольское (Джанкойский район)

Комсомо́льское (укр. Комсомольське, крымскотат. Komsomolskoye, Комсомольское) — село в Джанкойском районе Республики Крым, входит в состав Масловского сельского поселения (согласно административно-территориальному делению Украины — Масловского сельского совета Автономной Республики Крым).. Население Всеукраинская перепись 2001 года показала следующее распределение по носителям языка Динамика численности 1989 год — 725 чел. 2001 год — 734 чел. 2009 год — 639 чел. 2014 год — 644 чел. Современное состояние На 2017 год в Комсомольском числится 7 улиц; на 2009 год, по данным сельсовета, село занимало площадь 36,4 гектара на которой, в 256 дворах, проживало 639 человек. В селе действуют детский сад «Солышко», библиотека География Комсомольское расположено в центре района, в степном Крыму, на берегу основного русла Северо-Крымского канала, высота центра села над уровнем моря — 13 м. Соседние сёла: Маслово в 2 километрах на запад, Ветвистое в 3 километрах на северо-восток и Островское в 1,5 километрах на восток. Расстояние до райцентра — около 9 километров (по шоссе) на юг, ближайшая железнодорожная станция — Мамут — примерно 4,5 километра. Транспортное сообщение осуществляется по региональной автодороге 35Н-136 Завет Ленинский — Комсомольское (по украинской классификации — С-0-10412). История Время образования села пока не установлено: на двухкилометровке РККА 1942 года на месте Комсомольского обозначено безымянное поселение (существует версия, что ранее село называлось Комсомолец). Впервые в исторических документах встречается в «Справочнике административно-территориального деления Крымской области на 15 июня 1960 года», согласно которому Комсомольское входило в состав Завет-Ленинского сельского совета. В период с 1 января 1968 по 1974 год Комсомольское переподчинено Масловскому. По данным переписи 1989 года в селе проживало 725 человек. С 12 февраля 1991 года село в восстановленной Крымской АССР, 26 февраля 1992 года переименованной в Автономную Республику Крым. С 21 марта 2014 года в составе Крыма аннексировано Россией. 12 мая 2016 года парламент Украины, не признающий российскую аннексию, принял постановление о переименовании села в Орак-Аджи (укр. Орак-Аджи), в соответствии с законами о декоммунизации, однако данное решение не вступает в силу до «возвращения Крыма под общую юрисдикцию Украины». Примечания Литература Административно-территориальные преобразования в Крыму. 1783—1998 гг. Справочник / Под ред. Г. Н. Гржибовской. — Симферополь: Таврия-Плюс, 1999. — 464 с. — ISBN 966-7503-22-4. Масловский сельсовет // Города и села Украины. Автономная Республика Крым. Город Севастополь. Историко-краеведческие очерки. — Слава Севастополя, 2009. Ссылки с Комсомольське Автономна Республіка Крим, Джанкойський район (укр.). Верховна Рада України. Дата обращения: 20 апреля 2015. Карта Джанкойского района Крыма. Подробная карта Крыма - Джанкойский район . crimea-map.com.ua. Дата обращения: 22 апреля 2015. Архивировано из оригинала 22 ноября 2010 года. Лист карты L-36-XXIII.
Орак-Аджи

Ора́к-Аджи́ (кримс. Oraq Acı, до 2023 року — Комсомо́льське) — село в Україні, у Джанкойському районі Автономної Республіки Крим. Населення — 734 особи. Орган місцевого самоврядування — Маслівська сільська рада. Географія Село Орак-Аджи розташоване в центрі Джанкойського району, у степовому Криму, на березі основного русла Північно-Кримського каналу, висота над рівнем моря — 13 м. Сусідні села: Маслове (за 2 км на захід), Вітвисте (за 3 км на північний схід) та Островське (за 1,5 км на схід). Відстань до районного центру — близько 5 км на південь (автошляхом — близько 10 км). Найближча залізнична станція — Мамут (за 3,5 км). Населення За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 737 осіб. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Історія Вперше село Комсомольське зазначено у «Довіднику адміністративно-територіального поділу Кримської області на 15 червня 1960 року». За даними перепису 1989 року у селі проживало 725 осіб У 2015 році село було внесено до переліку населених пунктів, які потрібно перейменувати згідно із законом «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки». 12 травня 2016 року, постановою Верховної Ради України № 1352-VIII, село перейменоване на Орак-Аджи відповідно до вимог закону «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» Постанова набрала чинности у 2023 році.. Історичне село Орак-Аджи, чию назву нині має сучасне село, відоме з часів Кримського ханства, у 1948 році перейменоване на Мінине та у 1974 році приєднане до села Маслове. Примітки