NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Tschechow-Museum Jalta

Das Tschechow-Museum Jalta, auch Die weiße Datsche (russisch Дом-музей А. П. Чехова в Ялте, Dom-musei A. P. Tschechowa w Jalte), ist das Haus in der Jaltaer Kirowstraße 112. Anton Tschechow Anton Tschechow war im Juli 1888 auf dem Wege nach Feodossija zum ersten Mal in Jalta gewesen. Im Sommer 1889 verbrachte er drei Wochen in der Stadt und arbeitete an seiner Langweiligen Geschichte. 1894 stieg der Schriftsteller im Jaltaer Hotel Russland ab. Nach dem Erfolg seines Stückes Die Möwe ließ Tschechow seine Weiße Datsche 1898/1899 innerhalb eines reichlichen dreiviertel Jahres von dem Jaltaer Stadtarchitekten Lew Schapowalow erbauen und zog am 9. September 1899 zusammen mit seiner Schwester Maria (1863–1957) und seiner Mutter ein. Der Schriftsteller lebte dort bis zum 1. Mai 1904. An bedeutenden Werken schuf Tschechow in jenen viereinhalb Jaltaer Jahren die beiden Stücke Drei Schwestern und Der Kirschgarten sowie die Erzählungen Seelchen, In der Schlucht, Die Dame mit dem Hündchen und Der Bischof. Er heiratete 1901 Olga Knipper. Die Schauspielerin, engagiert am Moskauer Kunsttheater, verbrachte die Sommer in der Weißen Datsche. Der passionierte Gärtner Anton Tschechow setzte auf seinem Anwesen Dutzende junger Bäume – Maulbeeren, Kirschen, Mandelbäume, Zypressen, Zitronenbäume, Akazien und Birken. Seine Hunde hatten in dem Gelände Auslauf. Zahme Kraniche kamen hinzu. Maria Pawlowna Tschechowa Anton Tschechow, der Jalta im Frühjahr 1904 verließ, vermachte seiner einzigen Schwester Maria das Anwesen in einem Brief vom 3. August. Noch zu Lebzeiten des Bruders zeigte Maria das Haus interessierten Touristen. Sie konnte keine Veränderung an der Inneneinrichtung ertragen. Bis in das unruhige Jahr 1917 sicherte Maria die Winter über den Nachlass des Bruders. Die Mutter, am 3. Januar 1919 verstorben, wurde in Jalta begraben. Maria wurde die erste Direktorin des Tschechow-Museums Jalta und unternahm 1921 zur Sicherung des Archivs ihres Bruders eine gefahrenvolle Reise nach Moskau. In der mehrwöchigen Zugreise dorthin musste sie zum Beispiel unterwegs den Vertretern des emporgekommenen Proletariats erklären, wessen Schwester sie war, um nicht als Angehörige der Bourgeoisie aus dem Zug geworfen zu werden. 1928 wurde die Weiße Datsche komplett restauriert. Marias jüngerer Bruder Michail (1865–1936) zog später bei ihr in Jalta ein und half bei der Katalogisierung des Inventars. Die Geschwister lebten jeweils bis zu ihrem Tode in dem Hause und wurden an der Seite der Mutter beerdigt. Maria starb am 15. Januar 1957. Sie wurde 94 Jahre alt und überlebte immerhin in der Weißen Datsche 1927 ein Erdbeben, vom 8. November 1941 bis zum 16. April 1944 die Besatzung der Wehrmacht in Jalta und als deutsches „Abschiedsgeschenk“ anno 1944 einen Angriff der Luftwaffe. Besucher Bekannte Besucher waren zum Beispiel Leo Tolstoi, Fjodor Schaljapin, Sergei Rachmaninow, Maxim Gorki sowie in neuerer Zeit Leonid Kutschma und Wladimir Putin. Weblinks Internetpräsenz Einzelnachweise
White Dacha

The White Dacha (Russian: Белая дача; Ukrainian: Біла дача) is the house that Anton Chekhov had built in Yalta and in which he wrote some of his greatest work. It is now a writer's house museum. Building The White Dacha was built in 1898 following Chekhov's success with The Seagull. He took up residence there after his father's death and to aid him with coping with tuberculosis. Chekhov planted a variety of trees including mulberry, cherry, almond, peach, cypress, citrus, acacia and birch. He also planted roses such as 'Cheshunt Hybrid', 'Cramoisi Supérieur', 'Gloire de Dijon', 'La France', 'Madame Joseph Schwartz', 'Madame Lombard', 'Princesse de Sagan', Rosa banksiae f. 'Lutea', 'Souvenir de la Malmaison', 'Turner's Crimson Rambler'..., and kept dogs and tame cranes. The house was designed by L.N. Shapovalov. Aleksandr Kuprin described the house as follows, It was, perhaps, the most original building in Yalta. It is all white, pure, easy, beautifully asymmetrical, ... with a tower, and unexpected ledges, with a glass veranda below and an open terrace above, with scattered broad and narrow windows... ". V.N. Ladygensky mentioned that "a dacha in Crimea, in Autka, near Yalta, was validly constructed, excellent". From the study one can see the seafront that inspired "The Lady with the Dog", and at the back the scene that inspired the setting of The Cherry Orchard is visible. He also wrote the Three Sisters and The Bishop on the site. Museum After Chekhov's death his sister Maria looked after the house until 1921 when it became a museum. During the Nazi occupation, Maria Pavlovna refused to leave and put up pictures of German dramatist Gerhart Hauptmann. Maria refused to let a German officer move into her brother's rooms and prevented his belongings from being looted. The house was damaged by one of the last air raids on the area by the Luftwaffe. Museum funding issues The Soviet government, as with other such heritage sites, diligently looked after the house but following the dissolution of the Soviet Union, the responsibility for the house's upkeep came under dispute. Crimea became an autonomous republic within Ukraine. The museum falls under the jurisdiction of the Ministry of Culture of the Crimean Autonomous Republic and their budget is extremely small. The Ukrainian state authorities would like the Russian government to pay for upkeep since Chekhov was Russian, but the Russians do not agree. The house has now become dilapidated. On May 11, 2010, Ukrainian President, Viktor Yanukovych, ordered that repairs and restoration work be carried out on the house. Noted visitors Chekhov was a noted host and entertained Leo Tolstoy, Feodor Chaliapin, Sergei Rachmaninoff, and Maxim Gorky at the Dacha. Leonid Kuchma and Vladimir Putin and their spouses visited the museum in 2003. See also Birthhouse of Anton Chekhov Melikhovo, home and museum References Further sources Bartlett, Rosamund (2004) Chekhov: Scenes from a Life (London: Free Press) Chute, Patricia (1998) "Anton Chekhov: The House in Yalta and the Final Years", Harvard Review, No. 15 (Fall), pp. 119–123 External links Anton Chekhov Foundation (UK charity No 1128310)
Casa-museo Čechov

La Casa-museo Čechov (in russo Дом-музей Чехова?, Dom-muzej Čechova, in ucraino Будинок-музей Чехова?, Budinok-muzej Čechova) è una struttura espositiva situata a Jalta, nei locali della Dacia Bianca, un'abitazione fatta costruire dallo stesso Anton Čechov nel 1898. L'edificio La dacia venne costruita su progetto di L. N. Šapalov dopo il successo di Čechov con Il gabbiano. Il drammaturgo vi si stabilì in seguito alla morte del padre, per meglio far fronte alla tubercolosi grazie al favorevole clima della Crimea. Vi piantò diversi tipi di alberi, tra cui gelsi, ciliegi, mandorli, peschi, cipressi, agrumi, acacie e betulle, e vi allevò cani e gru. La casa venne elogiata dallo scrittore Aleksandr Kuprin, che la descrisse come «l'edificio più originale di Jalta. Tutto bianco, puro, facile, splendidamente asimmetrico, [...] con una torre e delle sporgenze inaspettate, con una veranda inferiore di vetro e una terrazza aperta di sopra, con ampie e strette finestre sparse». Anche il poeta V. N. Ladyženskyij parlò di una dacia «validamente costruita, eccellente». Dallo studio si può vedere il lungomare che ha ispirato La signora con il cagnolino, e sul retro lo scenario che ha suggerito l'ambientazione de Il giardino dei ciliegi. In questo luogo Čechov ha scritto inoltre Tre sorelle e Il vescovo. Il museo Dopo la morte di Čechov (1904) la casa fu curata dalla sorella Marija Pavlovna, che nel 1921 la convertì in museo e che si rifiutò di lasciarla anche durante l'occupazione nazista, impedendo che venissero trafugati gli oggetti lì conservati. Durante la seconda guerra mondiale la casa fu tuttavia danneggiata da una delle ultime incursioni aeree della Luftwaffe nella zona. Problemi di finanziamento del museo Durante il periodo sovietico il museo fu regolarmente sovvenzionato dal Governo, ma dopo la dissoluzione dell'URSS la responsabilità per la manutenzione fu oggetto di controversie fra la Repubblica autonoma di Crimea, il governo centrale dell'Ucraina e quello della Russia, tanto che la casa si ritrovò in uno stato di parziale abbandono fino al maggio 2010, quando il presidente ucraino Viktor Janukovyč dispose interventi di restauro. Visitatori famosi Čechov ospitò nella dacia, tra gli altri, Lev Tolstoj, Fëdor Šaljapin, Sergej Rachmaninov e Maksim Gor'kij. Nel 2003 il museo fu visitato da Leonid Kučma e Vladimir Putin, accompagnati dalle rispettive mogli. Note Bibliografia (EN) Rosamund Bartlett, Chekhov: Scenes from a Life, Londra, Free Press, 2004. (EN) Patricia Chute, Anton Chekhov: The House in Yalta and the Final Years, in Harvard Review, n. 15, 1998, pp. 119-123. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Casa-museo Čechov Collegamenti esterni Anton Chekhov Foundation (UK charity No 1128310), su antonchekhovfoundation.org (archiviato dall'url originale il 9 novembre 2018).
Будинок-музей Чехова в Ялті

Будинок-музей Чехова розташований у місцевості Аутка (Ялта), де він провів останні роки життя. Передісторія Сюди А. П. Чехов вирішив переїхати з Москви за станом здоров'я. Наприкінці 1898 року письменник купив тут ділянку землі, на якій заклав сад і побудував будинок. Будинок був побудований за проєктом архітектора Л. М. Шаповалова (1873 —1957) — усе за 10 місяців. 9 вересня 1899 року Чехов переїхав у Ялту разом із сестрою Марією Павлівною та матір'ю Євгенією Яківною. Саме тут були написані такі знамените оповідання «Дама з собачкою», п'єси «Три сестри» та «Вишневий сад». Антон Павлович Чехов уперше був у Ялті проїздом, шляхом у Теодозію в липні 1888 року. У липні-серпні наступного року Чехов прожив у Ялті три тижні, працюючи над повістю «Нудна історія». Через 5 років він знову приїжджає в Ялту, цього разу лікуватися, і ліг у готелі «Росія». Ялтинська дача — будинок-музей У листі до сестри від 3 серпня 1901 року Антон Павлович заповів їй у довічне володіння ялтинську дачу, гроші та прибуток від посмертних публікацій драматичних добутків. Будинок Чехова в Ялті був відкритий для відвідування в перший же рік після його смерті. Михайло Павлович Чехов писав, що Росія «збагатилася повним поезії й зворушливої чеховської лірики культурною установою, яка відомо тепер усьому освіченому світу і яке носить тепер назву «будинок-музей А. П. Чехова в Ялті». Після кончини письменника, аж до неспокійного 1917 року, М. П. Чехова взимку жила в Москві, працюючи над матеріалами архіву брата, а літо, щоб зберегти умеблювання й простежити за ремонтом, проводила в ялтинському будинку. Марія Павлівна утримувала будинок на кошти, що надходили від авторських відрахувань за постановки п'єс брата, і від виданої нею епістолярної спадщини письменника. М. П. Чехова зберегла в недоторканності всю обставу кімнат брата, а також найцінніший літературний архів. Навесні 1917 року сестра й мати письменника переїхали з Москви в Ялту на постійне місце проживання. Євгенія Яківна Чехова померла 3 січня 1919 року й похована в Ялті. Будинок-Музей Антона Павловича Чехова є в Україні пам'яткою національного значення, відреставрований після війни та відновив свою роботу в червні 1950 року. Галерея Див. також Будинок-музей Чехова у Сумах Джерела Будинок-Музей Чехова в Ялті[недоступне посилання з лютого 2019]
Rozdólne (Crimea)

Rozdólne (ucraïnès: Роздольне, rus: Раздольное, Razdólnoie) és un assentament de tipus urbà (un possiólok) de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2021 tenia 7.124 habitants. Pertany al districte rural de Rozdólne. Referències
Rosdolne

Rosdolne (ukrainisch Роздольне; russisch Раздольное/Rasdolnoje, krimtatarisch Aqşeyh) ist eine Siedlung städtischen Typs im Norden der ukrainischen Autonomen Republik Krim mit 7300 Einwohnern (2016). Rosdolne ist das administrative Zentrum des gleichnamigen Rajons. Geographische Lage Rosdolne liegt in 7 Kilometer Entfernung zur Schwarzmeerküste, 124 Kilometer nördlich der Hauptstadt der Krim, Simferopol und 60 Kilometer südwestlich von Armjansk. Geschichte Erstmals erwähnt wurde das Dorf mit dem damaligen, tatarischen Namen Aqşeyh im Jahre 1784. Nach dem zweiten Auswanderungswelle der Krimtataren in den 1850er und 1860er Jahren wurde das Dorf von deutschen Kolonisten aus den Schwabenkolonien bei Berdjansk besiedelt, die vorwiegend Schafzucht und Ackerbau betrieben. Diese nannten das Dorf dann analog der russifizierten Variante Ak-Scheich/Akscheich bzw. Deutsch-Akscheich. Kurz nach Beginn des Großen Vaterländischen Krieges wurde am 18. August 1941 die deutsche Bevölkerung deportiert, zunächst in die Region Stawropol, und dann nach Sibirien und ins nördliche Kasachstan. Vom 30. Oktober 1941 bis zum 13. April 1944 war das Dorf von Truppen der deutschen Wehrmacht besetzt. Im Zusammenhang mit der Deportation der Krimtataren von der Krim wurde das Dorf 1944 von Akscheich (russisch Акше́йх) in Rasdolnoje/Rosdolne umbenannt. Seit 1960 hat die Ortschaft den Status einer Siedlung städtischen Typs. Bevölkerungsentwicklung Quelle: 1926, 1959–2016 Rajon Rosdolne ist Verwaltungssitz des gleichnamigen Rajons. Der Rajon Rosdolne befindet sich im Norden der Halbinsel Krim an der Karkinitska-Bucht des Schwarzen Meeres. Er hat 34.400 Einwohner und eine Fläche von 1231 Quadratkilometer. Die Bevölkerungsdichte beträgt 28 Einwohner pro Quadratkilometer. Weblinks Geschichte der Städte und Dörfer / Rosdolne (russisch) Stadtgeschichte (ukrainisch) Einzelnachweise
Rozdolne

Rozdolne (Ukrainian: Роздольне; Russian: Раздольное; Crimean Tatar: Aqşeyh [Акъшейх]; German: Deutsch-Akscheich; until December 1944, Aksheykh (Ак-Шейх) is an urban-type settlement in the Autonomous Republic of Crimea, a territory recognized by a majority of countries as part of Ukraine and incorporated by Russia as the Republic of Crimea. The town also serves as the administrative center of the Rozdolne Raion (district), housing the district's local administration buildings. As of the 2001 Ukrainian Census, its population was 8,163. Current population: 7,352 (2014 Census). The village of Deutsch-Akscheich (Ак-Шеих Немецкий) was founded by Black Sea German settlers from the Berdyansk area in 1897. Demographics As of the 2001 Ukrainian census, Rozdolne had a population of 8,163 inhabitants. The linguistic composition was as follows: Notable people Ruslan Mamutov (1993-2022), Ukrainian football player Svitlana Taratorina (born 1985), Ukrainian writer and journalist See also Novoselivske, the other urban-type settlement in Rozdolne Raion of Crimea References
Rozdolne (Rozdolne, Crimea)

Rozdolne (en ucraniano: Роздольне, en ruso: Раздольное, en tártaro de Crimea: Aqşeyh) es una ciudad situada en la parte ubicado en la parte noroeste de la península de Crimea, en las tierras bajas de Crimea. Es el centro administrativo del Raión de Rozdolne dentro de la República Autónoma de Crimea de Ucrania o República de Crimea de Rusia. Notas Referencias
Rozdolné

Rozdolné (ukrainien : Роздольне; russe : Раздольное; tatar de Crimée : Aqşeyh [Акъшейх]; allemand : Akscheich; jusqu'en décembre 1944, Aksheykh [Ак-Шейх]) est une ville de la république autonome de Crimée, en Ukraine, occupée par la Russie depuis 2014. Références Portail de la géographie Portail de la Russie Portail de l’Ukraine
Razdol'noe

Razdol'noe (in russo Раздольное?) o Rozdol'ne (in ucraino Роздольне?; in tataro crimeano: Aqşeyh) è una città della Crimea. La città, in quanto parte della penisola di Crimea, è riconosciuta dalla maggior parte delle nazioni come appartenente all'Ucraina, ma è annessa alla Russia dal 2014. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Rozdol'ne Collegamenti esterni Sito ufficiale, su gska2.rada.gov.ua.
Rozdolne (Krym)

Rozdolne (ukr.: Роздольне; ros.: Раздольное; krymtat. : Aqşeyh, oficjalna nazwa sprzed deportacji Tatarów krymskich 1944 r. -- Ak-Szejch [Ак-Шейх]) – osiedle typu miejskiego znajdujące się w Autonomicznej Republice Krymu, okupowane przez Federację Rosyjską. Rozdolne jest siedzibą rejonu rozdolnieńskiego. Przypisy
Rozdolne, Ucraina

Rozdolne (în ucraineană Роздольне) este așezarea de tip urban de reședință a raionului Rozdolne din Republica Autonomă Crimeea, Ucraina. În afara localității principale, nu cuprinde și alte sate. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației așezării de tip urban Rozdolne era vorbitoare de rusă (81,87%), existând în minoritate și vorbitori de ucraineană (9,6%) și tătară crimeeană (7,03%). Note
Holuba Zatoka

Holuba Zatoka (Ukrainian: Голуба Затока; Russian: Голубой Залив; Crimean Tatar: Limena from greek Limèn, Λιμήν, "port") is an urban-type settlement in the Yalta Municipality of the Autonomous Republic of Crimea, a territory recognized by a majority of countries as part of Ukraine and annexed by Russia as the Republic of Crimea. The settlement was first mentioned in written documents in 1864 when it was called Limena (Ukrainian: Лімена). It was known by that name until 1945 when it was changed to its current name. In 1971, the settlement received the status of an urban-type settlement. Holuba Zatoka is located on Crimea's southern shore at an elevation of 418 metres (1,371 ft). The settlement is located 2.2 km (1.4 mi) west from Simeiz, which it is administratively subordinate to. Its population was 363 in the 2001 Ukrainian census. Current population: 615 (2014 Census). References External links http://rada.gov.ua/
Holouba Zatoka

Holouba Zatoka (en ukrainien : Голуба Затока), Golouboï Zaliv (en russe : Голубой Залив) ou Limena (en tatar de Crimée) est une commune urbaine de république autonome de Crimée, en Ukraine, occupée par la Russie depuis 2014. Sa population s'élevait à 448 habitants en 2013. Géographie Holouba Zatoka se trouve dans un pittoresque amphithéâtre de montagnes au-dessus de la station balnéaire de Simeïz. Elle est située à 60 km au sud de Simferopol. La localité est réputée pour ses oignons doux qui ne peuvent être cultivés que là. Administration Holouba Zatoka fait partie de la municipalité de Yalta. Histoire La première mention écrite de Holouba Zatoka remonte à l'époque de la domination génoise, au XIVe siècle ; c'était alors le village de Limena, mot grec signifiant « port ». D'autres mentions du village figurent dans un recensement réalisé en 1520 par les autorités ottomanes dans leurs possessions de Crimée ainsi que dans plusieurs documents des XVIIe et XVIIIe siècles. Limena fut renommée Golouboï Zaliv ou Holouba Zatoka, c'est-à-dire « Baie bleue » en 1945, à l'occasion de la russification des noms qui suivit la déportation des Tatars, Bulgares, Grecs et Arméniens de Crimée. Population Recensements (*) ou estimations de la population : Notes et références Liens externes (uk) « Statistiques officielles »(Archive.org • Wikiwix • Google • Que faire ?) (ru) Cartes topographiques (ru) Carte routière Portail de l’Ukraine
Holuba Zatoka

Holuba Zatoka (în ucraineană Голуба Затока) este o așezare de tip urban din orașul regional Ialta, Republica Autonomă Crimeea, Ucraina. În afara localității principale, nu cuprinde și alte sate. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației așezării de tip urban Holuba Zatoka era vorbitoare de rusă (83,75%), existând în minoritate și vorbitori de tătară crimeeană (7,99%) și ucraineană (7,16%). Note
Особняк Месаксуди

Дом Месаксуди — особняк парадного типа в стиле модерн конца 19 века с двухэтажным флигелем; построен табачным фабрикантом Петром Константиновичем Месаксуди, который происходил из семьи греческих переселенцев. Сегодня помещения здания занимает один из старейших археологических музеев Крыма — Керченский историко-археологический музей. Памятник архитектуры находится в городе Керчь по адресу ул. Свердлова, 16. История В 1893 году Константин Иванович Месаксуди приобрел место по ул. Босфорской (ныне ул. Свердлова, 22) и построил двухэтажный особняк, который позднее перешел во владение сына — Петра Константиновича (ныне в этом здании располагается Керченский историко-археологический музей). Он происходил из семьи греческих переселенцев из Османской империи. В Крыму он открыл табачные фабрики, магазины и больницу, был одним из богатейших жителей Керчи. Архитектор при строительстве виллы использовал стиль модерн, что внешне придавало строению сходство с английским замком. После смерти Месаксуді вся собственность досталась его девятерым детям. Сын Петр получил этот дом и несколько фабрик в разных точках Крыма общей площадью около 145 тыс. м2. В 1920 году имение было национализировано и в 1922 году решением Керченского ревкома передано керченскому музею. Современный этап Как и в прошлом, сегодня дом находится в центральной части города, выделяется своей архитектурой, имеет большие комнаты, подвальный этаж со сводами, внутренний дворик и дополнительные здания — все это отвечает потребностям главного научно-культурного учреждения города, Керченского историко-археологического музея. См. также Керченский историко-археологический музей Примечания Источники Дом Месаксуди - Крымский архитектурный портал _ КАП Архивная копия от 7 декабря 2017 на Wayback Machine Дом Месаксуди в Керчи - Памятники архитектуры Крыма Архивная копия от 1 января 2018 на Wayback Machine Дом Месаксуди (Керчь, ул. Свердлова, 22) — путеводитель по отдыху в Крыму Архивная копия от 15 мая 2018 на Wayback Machine
Маєток Месаксуді

Маєток Месаксуді — особняк парадного типу у стилі модерн кінця 19 століття з двоповерховим флігелем; побудований тютюновим фабрикантом Петром Костянтиновичем Месаксуді, що походив із сім'ї грецьких переселенців. Сьогодні приміщення будинку займає один із найстаріших археологічних музеїв Криму і України — Керченський історико-археологічний музей. Пам'ятка архітектури розташована в місті Керч, АР Крим за адресою вул. Свердлова, 16. Розташований на території тимчасово окупованого півострова Крим. Історія Маєток, названий на честь роду Месаксуді, звів для себе у 1893 Констянтин Месаксуді. Він походив із сім'ї грецьких переселенців із Османської імперії. У Криму він відкрив тютюнові фабрики, магазини та лікарню і був одним із найбагатших жителів Керчі. Архітектор під час будівництва вілли використовував стиль модерн, що ззовні надавало будівлі схожості із англійським замком. Після смерті Месаксуді уся власність дісталась його дев'ятьом дітям. Син Петро отримав цей Маєток та декілька фабрик у різних точках Криму загальною площею близько 145 тис. м². У 1920 маєток було націоналізовано і в 1922 передано керченському музею. Сучасний етап Як і в минулому, сьогодні маєток розташований у центральній частині міста, виділяється своєю архітектурою, має великі кімнати, підвальний поверх зі зводами, внутрішній дворик і додаткові будівлі — усе це відповідає потребам головного науково-культурного закладу міста, Керченського історико-археологічного музею. Див. також Керченський історико-археологічний музей Примітки