NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Tsarenkoergan

De Tsarenkoergan (Russisch: Царский курган, Tsarski koergan) uit de 4e eeuw v.Chr. is een van de meest indrukwekkende grafheuvels (of koergans) van de oostelijke Krim. Het ganggraf is gelegen in het huidige Kertsj, de locatie van de oude Griekse stad Panticapaeum (Παντικάπαιον) gesticht door kolonisten uit Milete. In Kertsj en haar directe omgeving bevinden zich ongeveer 200 grafheuvels. De Tsarenkoergan ligt ongeveer 5 km ten noordoosten van het centrum van de stad, dicht bij het Gedenkteken voor de verdedigers van de steengroeve van Adzjimoesjkaj. De heuvel is bijna 20 meter hoog met een omtrek van ongeveer 250 meter. Het bevat een grafkamer met een vierkante plattegrond (4,39 × 4,35 m), welke geleidelijk overgaat in de ronde vorm van een kraagkoepel ("valse koepel"). De totale hoogte van de grafkamer is 8,84 meter. Ook de 2,80 meter brede en 37 meter lange gang die naar de grafkamer leidt is gebouwd met een kraaggewelf. Beide zijn gebouwd uit gelige kalksteenblokken en hebben een vloer van een aangestampt mengsel van klei, kalk en kalksteen. Aangenomen wordt dat de Tsarenkoergan de laatste rustplaats was van een heerser van het Bosporuskoninkrijk. Dit werd in de 5e eeuw v.Chr. gesticht uit de Griekse kolonies in de noordelijke Zwarte Zeeregio en aan de Zee van Azov. De koergan zou het graf van Leukon I van Bosporus (389-349 v.Chr.) geweest kunnen zijn. Tijdens opgravingen in de jaren 1833-1837 werd de koergan geopend, waarbij men echter slechts resten van een houten sarcofaag vond. Waarschijnlijk was het graf al in de oudheid geplunderd. In de muren gekerfde Christelijke symbolen suggereren dat de grafkamer een toevluchtsoord voor vroege christenen was. Bij de grafheuvel is een lapidarium ingericht. Dit kleine museum toont archeologische vondsten uit de oudheid, zoals sokkels, grafstenen en sarcofagen.
Kurhan Królewski

Kurhan Królewski (ukr. Царський курган) – jeden z kurhanów nekropoli Pantikapajonu, położony około 5 km od centrum współczesnego Kerczu. Należał zapewne do władcy bosporskiego z IV wieku p.n.e. Przypuszcza się, że władcą tym mógł być Leukon I. Do czasu podjęcia wykopalisk jego wysokość wynosiła 18 m, a obwód – 250 m. Kurhan składa się z korytarza (dromos), komory grobowej i ziemno-kamiennego nasypu, umocnionego z zewnątrz niskim murem. Korytarz o długości 36 m i szerokości 2,8 m przykryty jest sklepieniem pozornym z nasuniętych schodkowo bloków kamiennych. Wejście do komory grobowej jest od strony południowej. Komora ma kształt zbliżony do kwadratu (rozmiary 4,39 х 4,35 m), wysokość jej wynosi 8,84 m, a przykryta jest także (jak korytarz) sklepieniem pozornym. Prace archeologiczne w kurhanie Królewskim były prowadzone w latach 1833-1837. Grobowiec został doszczętnie ograbiony jeszcze w starożytności. Zachowały się tylko resztki drewnianego sarkofagu. Kurhan Królewski jest jednym z najokazalszych przykładów architektury sepulkralnej Królestwa Bosporańskiego (Bosporu). Przypisy Bibliografia Encyklopedia sztuki starożytnej, praca zbiorowa, WAiF i Wydawnictwo Naukowe PWN, Warszawa 1998, s. 345-346, ISBN 83-01-12466-0 (PWN), ISBN 83-221-0684-X (WAiF). Carski Kurhan. archmap.narod.ru. [zarchiwizowane z tego adresu (2009-05-20)]. (ros.). [dostęp 2007-09-26].
Царский курган

Ца́рский курга́н — памятник античной архитектуры второй половины IV века до н. э., усыпальница одного из правителей династии Спартокидов, правивших Боспорским царством в 438—109 гг. до н. э. Склеп был полностью разграблен ещё в древности. Расположен в Керчи, у посёлка Аджи-Мушкай вблизи от Аджимушкайских каменоломен. Курган входит в состав Восточно-Крымского историко-культурного музея-заповедника. Описание памятника Под насыпью кургана высотой 17 метров находится 36-метровый коридор (дромос), построенный из рустованных каменных блоков и погребальная камера из гладких блоков. Основание погребальной камеры с северной стороны высечено в материковой скале, в южной стороне представляет слоевую субструкцию. Пол вымощен плитами. Стены сложены из тщательно пригнанных друг к другу квадров известняка-ракушечника аджимушкайского месторождения. В конструкции погребальной камеры для перехода от квадратного в плане склепа к его куполу применены в углах уступчатые пандативы. Купол состоит из 12 постепенно уменьшающихся в диаметре концентрических колец, перекрытых плитой, составляющих ложный уступчатый свод. Дромос, ведущий в погребальную камеру, в некоторых частях имеет цоколь. Перекрытие дромоса также составляет ложный уступчатый свод. Кладка стен нерегулярная и разновысокая. Квадры в кладке подогнаны только с лицевой стороны, обратные стороны обработаны чрезвычайно грубо. Такая техника носит название анафирозис. Пол дромоса вымостки не имел. В стенах дромоса и погребальной камеры сохранились отверстия, куда вставлялись балки лесов, на которых стояли архитекторы. Строители подавали камень на стены снаружи по насыпи. Камень добывался рядом открытым способом. В стенах дромоса видны пазы для распорок, которые были удалены по завершении строительства. Считается, курган был построен для боспорского царя Перисада I (349/348 — 310/309 гг. до н.э) при его жизни. На стенах погребальной камеры, пандативах и на стенах дромоса в технике граффити вырезаны христианские религиозные символы, имеющие более позднее происхождение. Курганом пользовались христиане как культовым сооружением в III—IV вв. н. э. На правой стене дромоса вверху имеется единственная надпись — Κοσμάε. С октября 2015 года Царский курган является объектом культурного наследия федерального значения. В изобразительном искусстве Царский курган был изображён на картине швейцарского художника Карло Боссоли «Могила Митридата». Литография с этой картины позже вошла в альбом «Пейзажи и достопримечательности Крыма», вышедший в Лондоне в 1856 году. Примечания
Kraljevi kurgan

Kraljevi kurgan ali Carski kurgan (rusko Царский курган, Carskij kurgan, ukrajinsko Царський курган, Carskij kurgan) je ena od najbolj impresivnih grobnih gomil na vzhodnem Krimu, zgrajena v 4. stoletju pr. n. št. Gomila stoji v mestu Kerč, ki se je razvil iz antičnega Pantikapeja (grško Παντικάπαιον), ki so ga ustanovili kolonisti iz Mileta. Opis V Kerču in njegovi bližnji okolici je približno 200 grobišč. Kraljevi kurgan se nahaja približno 5 km severovzhodno od središča mesta, blizu spomenika branilcem kamnoloma Adži-Muškal. Gomila je visoka skoraj 20 metrov in ima obseg približno 250 metrov. V njej je pravokotna pogrebna soba s tlorisom 4,39 m x 4,35 m, ki postopoma prehaja v krožno obliko (lažni obok). Višina pogrebne sobe je 8,84 m. Dostopna pot (dromos) le dolga 37 m in široka 2,80 m. Vhodni prehod je zgrajen v tehniki strešnega oboka. Oba dela zgradbe sta zgrajena iz rumenkastih apnenčastih blokov in imata tla iz nabite mešanice ilovice, apna in apnenca. Domneva se, da je bil Kraljevi kurgan, mojstrovina starodavne arhitekture, zadnje počivališče vladarja Bosporskega kraljestva, ustanovljenega v 5. stoletju pr. n. št. iz grških kolonij v severni črnomorski regiji in ob Azovskem morju. Kurgan bi lahko bil predvsem grobnica Levkona I. (vladal 389–349 pr. n. št.). Med izkopavanji v letih 1833 do 1837 je bil kurgan odprt. V njem so bili le ostanki lesenega sarkofaga, zato je možno, da je bil izropan. Krščanski simboli, vklesani na stenah, kažejo, da je grobnica zgodnjim kristjanom služila kot zatočišče in svetišče. Znotraj ograde kurgana se nahaja tudi lapidarij. Ob njem je majhen muzej z arheološkimi najdbami iz antičnih časov, vključno s podstavki, nagrobnimi stelami in sarkofagi. Sklici Vir
Царський курган

Ца́рський курга́н — поховальна споруда IV століття до нашої ери пам'ятка давньогрецької архітектури у Північному Причорномор'ї. Розташований за 4 кілометри на північний схід від Керчі. Заввишки 17 м, окружність — 260 м. Курган досліджувався Антоном Ашиком у 1837. Під насипом виявлено квадратну поховальну камеру (склеп) прямокутної форми (4,37 на 4,25 м) заввишки 8,37 м. Склеп складений з вапнякових плит та перекритий уступчастим куполом. До поховальної камери веде дромос завдовжки 36 м і заввишки 7,14 м. Стіни дромоса викладені з блоків вапняку й мають стрільчасте перекриття. Сама гробниця обкладена бутом. У насипі зафіксовані прошарки морської трави (камки) та буту. Гробниця повністю пограбована у давнину. Припускають, що в кургані був похований один із боспорських царів (звідси і назва кургану). Можливо, ним був Левкон I (389—349 рр. до н. е.), на правління якого припав економічний розквіт Боспору. Архітектурну унікальність Царського кургану визначають такі конструктивні елементи: застосований у поховальній камері перехід від прямокутних стін у ступінчасто-кільцеве склепіння, непаралельні стіни дромосу створюють оптичну ілюзію (здається що відстань від камери до виходу значно більша ніж є насправді, а від входу у дромос до камери — навпаки менша). Царський курган — одна з найбільших уцілілих поховальних споруд полісів Стародавньої Греції. Іншими подібними пам'ятками є гробниця Атрея (16 століття до н. е.). Популярний туристичний об'єкт належить до одного з відділів Керченського історико-культурного заповідника. Знаходиться поруч із музейним комплексом Аджимушкайських каменярень. Дістатись до нього можна міським транспортом. Дивись також Мітрідат VI Євпатор — цар Понтійського царства (правив 57 років, 120 - 63 роки до н. е.), Аврелій Августин називає його «царем Азії». Боспорське царство (столиця Пантікапей) Понтійське царство (столиця Амасія, Синоп) Поховальна камера та Склепіння Примітки Джерела та література С. Б. Буйських. Царський курган [Архівовано 13 березня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2013. — Т. 10 : Т — Я. — С. 445. — ISBN 978-966-00-1359-9. Посилання Царський курган — м. Керч (фото, віртуальний тур)
Изобильненское водохранилище

Изоби́льненское водохрани́лище (укр. Ізобільницьке водосховище, крымскотат. Körbekül yapma gölü, Корьбекуль япма голю) — водохранилище в Алуштинском регионе Крыма. Расположено на реке Улу-Узень. Названо по расположению на юго-западе села Изобильное. Изобильненское водохранилище — самое глубокое водохранилище Крыма. Максимальная глубина 70 м. Проектный объём водохранилища — 13,25 млн м³. Площадь водного зеркала при нормальном подпорном уровне — 0,61 км². Длина водохранилища — 4 км. Длина береговой линии — 5,5 км. Образовано в 1979 году для водоснабжения Большой Алушты. Используется для орошения. Проектированием гидроузла занимался крымский филиал института «Укргипроводхоз» Минводхоза УССР (ныне «Крымгипроводхоз»). Строительство велось силами СМУ-630 треста «Киевгидроспецстрой» в 1979 году. Плотина земляная, высотой 70 м и длиной 550 м. Примечания Литература Олиферов, Август Николаевич; Тимченко, Зинаида Владимировна. Реки и озёра Крыма (рус.). — Симферополь: Доля, 2005. — 216 с. — ISBN 966-8584-74-0.
Ізобільницьке водосховище

Ізобільненське водосховище (кримс. Körbekül yapma gölü) знаходиться поблизу села Корьбєку́ль (Ізобільне) Ялтинського району Автономної Республіки Крим. Опис Водосховище утворено злиттям двох річок: Софу-Узень і Узень-Баш. Із водосховища витікає річка Улу-Узень. Ізобільненське водосховище — найбільше штучне водоймище в Кримському субсередземномор'ї — вміщає 12,8 млн м³ води. Водосховище забезпечує прісною водою Алушту і використовується для зрошення. Проєктна місткість водосховища перевищувала 36 мільйонів кубометрів. Площа водного дзеркала за нормального підпірному рівні — 0,61 км². Довжина водосховища - 4 км. Довжина берегової лінії - 5,5 км. Історія Утворено 1979 року для водопостачання Алушти. Використовується для зрошення. Проектуванням гідровузла займалася кримська філія інституту «Укрдіпроводгосп» Мінводгоспу УРСР. Будівництво велося силами СМУ-630 тресту «Київгідроспецбуд» у 1979. Гребля земляна, заввишки 70 м і довжиною 550 м. Через багаторічне перевикористання, відсутність належного догляду під час російської окупації та аномальну спеку водосховище фактично фактично висохло у 2025 році. Примітки Джерела Ізобільненське водосховище [Архівовано 3 травня 2016 у Wayback Machine.] Фотосесія Реки и водохранилища Большой Алушты [Архівовано 11 червня 2012 у Wayback Machine.]
Изумрудновское сельское поселение

Изумрудновское се́льское поселе́ние (укр. Ізумруднівське сільське́ посе́лення, крымскотат. İzumrudnoye köy yurtu, Изумрудное кой юрту) — муниципальное образование в Джанкойском районе Республики Крым России. Административный центр — село Изумрудное. География Расположено в центральной части Джанкойского района в степной зоне полуострова, примыкает с севера и запада к Джанкою. История В 1982 году был образован Изумрудновский сельский совет. Статус и границы Изумрудновского сельского поселения установлены Законом Республики Крым от 5 июня 2014 года № 15-ЗРК «Об установлении границ муниципальных образований и статусе муниципальных образований в Республике Крым». Население Численность населенияГод530054005500560057005800590060006100200020052010201520202025Изумрудновское сельское поселениеСтатистика населения.mw-chart-76be861f866f79f0edc31e2468efec1928229603f71b65843358d54789c3cef09ae6be56f81afcd9020f8725b80cdff54ea3731f92a18646218a10d9782c04e3__zr199338-cls-1030862:hover{pointer-events:none}.mw-chart-76be861f866f79f0edc31e2468efec1928229603f71b65843358d54789c3cef09ae6be56f81afcd9020f8725b80cdff54ea3731f92a18646218a10d9782c04e3__zr199338-cls-1030863:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,1)}.mw-chart-76be861f866f79f0edc31e2468efec1928229603f71b65843358d54789c3cef09ae6be56f81afcd9020f8725b80cdff54ea3731f92a18646218a10d9782c04e3__zr199338-cls-1030864:hover{cursor:pointer}.mw-chart-76be861f866f79f0edc31e2468efec1928229603f71b65843358d54789c3cef09ae6be56f81afcd9020f8725b80cdff54ea3731f92a18646218a10d9782c04e3__zr199338-cls-1030865:hover{cursor:pointer;fill:rgba(82,130,235,1)}.mw-chart-76be861f866f79f0edc31e2468efec1928229603f71b65843358d54789c3cef09ae6be56f81afcd9020f8725b80cdff54ea3731f92a18646218a10d9782c04e3__zr199338-cls-1030866:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,0)} Состав сельского поселения Примечания Ссылки Изумрудное на сайте Ворота Крыма
Iluraton

Ilúraton (grec antic: Ἰλούρατον, Ilúraton) fou ciutat de l'interior del Quersonès Tàuric esmentada solament per Claudi Ptolemeu. Les seves restes estan situades a prop de la ciutat de Kertx, vora la vila d'Ivanovka. Sembla que era una ciutat fortificada del Regne del Bòsfor, atès que la cronologia de jaciment va del segle i al segle iii. És probable que l'abandonament de l'assentament tengui a veure amb les invasions dels gots. Referències
Ілурат

Ілурат (грец. ʼΙλούρατον) — античне місто-фортеця в кримській частині Боспорського царства, що було розташоване за 17 км на захід від міста Пантікапей (біля сучасного села Іванівка Ленінського району АР Крим). Вперше згадується Клавдієм Птолемеєм. Оборона система Збудоване на високому плато, обмеженому з двох боків крутими схилами. Площа — 2,5 га. Місто засноване в середині 1 ст. н. е. як військовий пункт. Різниця в рівнях північно-східної та південно-західної частини складає 15 метрів, тому при його забудові використали тересну систему. Територія Ілурата була забудована за єдиним планом, обнесена по периметру мурами та вежами. Брами містилися посередині південно-західної та південно-західної частини мурів. Довжина південно-східної стіни 200 м, а південно-західної — 100 м. Найтовстішими були мури зі сторони плато, їх товщина досягала 2,5 метри. Після спорудження подвійного оборонного муру товщина мурів досягала 6,40 м. Перший мур був покладений із широких плит ракушняка на глині, з внутрішньої сторони вона була з бутового каміння. План Основу плану становили дві головні широкі вулиці, що перетиналися під прямим кутом, та кілька другорядних вулиць. Археологи виділяють п'ять різновидів житлових будівель залежно від розташування приміщень навкруги мощеного плитами двору. Значну частину кожної будівлі становило велике приміщення з різними господарськими спорудами. На городищі відкрито також кілька вівтарів та святилище. Населення Ілурата займалося сільським господарством та різними ремеслами. Місто загинуло в 70-ті рр. 3 ст. внаслідок навали готів. Перший опис городища зробив Павло Дюбрюкс. Археологічні розкопки провадились від 1947 року Віктором Гайдукевичем. Координати — 45.28574, 36.29245 Примітки Джерела та література В. В. Крапівіна. Ілурат [Архівовано 9 серпня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2005. — Т. 3 : Е — Й. — С. 449. — ISBN 966-00-0610-1. С. Б. Буйських. Ілурат [Архівовано 10 серпня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія сучасної України / ред. кол.: І. М. Дзюба [та ін.] ; НАН України, НТШ. — К. : Інститут енциклопедичних досліджень НАН України, 2001­–2025. — ISBN 966-02-2074-X. Література Гайдукевич В. Ф. Илурат: Итоги археологических исследований 1948—1953 гг. «Материалы и исследования по археологии СССР», 1958, № 85; Гайдукевич В. Ф. Илурат (раскопки 1954—1960 гг.). В кн.: Гайдукевич В. Ф. Боспорские города. Л., 1981. Шургая И. Г. Центральный район Илурата. «Краткие сообщения Института археологии АН СССР», 1975, вып. 143; Посилання Ілурат [Архівовано 4 грудня 2007 у Wayback Machine.] у Великій радянській енциклопедії (рос.) Илурат [Архівовано 5 вересня 2011 у Wayback Machine.] Античные государства Северного Причерноморья. — М.: Наука, 1984. [Архівовано 8 квітня 2014 у Wayback Machine.]
Comuna Ișun, Krasnoperekopsk

Ișun (în ucraineană Ішунь) este o comună în raionul Krasnoperekopsk, Republica Autonomă Crimeea, Ucraina, formată din satele Ișun (reședința), Novorîbațke, Proletarka și Tankove. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Ișun era vorbitoare de rusă (62,64%), existând în minoritate și vorbitori de ucraineană (28,66%) și tătară crimeeană (5,39%). Note
Ішунська сільська рада

Ішу́нська сільська́ ра́да — адміністративно-територіальна одиниця та орган місцевого самоврядування у Красноперекопському районі Автономної Республіки Крим. Адміністративний центр — село Ішунь. Загальні відомості Населення ради: 4 047 осіб (станом на 2001 рік) Населені пункти Сільській раді були підпорядковані населені пункти: с. Ішунь с. Новорибацьке с. Пролетарка с. Танкове Склад ради Рада складалася з 24 депутатів та голови. Голова ради: Мартинюк Ганна Борисівна Секретар ради: Паращенко Наталія Володимирівна Керівний склад попередніх скликань Примітка: таблиця складена за даними сайту Верховної Ради України Депутати За результатами місцевих виборів 2010 року депутатами ради стали: За суб'єктами висування За округами Примітки та джерела Ішунська сільська рада // Облікова картка на офіційному вебсайті Верховної Ради України.
Gare de Bakhtchyssaraï

La gare de Bakhtchyssaraï, en ukrainien : Бахчисарай (станція) et en russe : Бахчисарай (станция), est une gare ferroviaire de Crimée située sur le territoire de la ville de Bakhtchyssaraï. Situation ferroviaire Histoire La gare est située sur un territoire occupé par la Russie depuis 2014. Service des voyageurs Accueil Desserte Intermodalité Notes et références Voir aussi Articles connexes Transport ferroviaire en Ukraine ; Liste de gares en Ukraine. Liens externes (uk) « Станция Бахчисарай », sur https://railwayz.info. Portail du chemin de fer Portail de l’Ukraine Portail de la Russie Portail de l’Empire russe
Бахчисарай (станция)

Бахчисарай (укр. Бахчисарай, крымскотат. Bağçasaray) — станция Крымской железной дороги в городе Бахчисарае Республики Крым. История Станция открылась в 1875 году в составе участка Лозовая — Севастополь. Описание На станции ежедневно останавливаются 8 пар электропоездов сообщением Симферополь — Севастополь, поезд дальнего следования Санкт-Петербург - Севастополь. Действуют пригородные и дальние кассы, камера хранения, зал ожидания. Примечания Литература Ссылки
Бахчисарай (станція)

Бахчисара́й — проміжна залізнична станція Кримської дирекції Придніпровської залізниці на електрифікованій лінії Джанкой — Севастополь між станціями Сімферополь (33 км) та Севастополь (45 км). Розташована у місті Бахчисарай Бахчисарайського району Автономної Республіки Крим. На вокзалі станції працює зал чекання, буфет, залізничні каси (2 каси приміського та 2 — далекого сполучення), камери схову (в окремій будівлі). Історія Станція відкрита у 1875 році під час будівництва Лозово-Севастопольської залізниці. У 1972 році електрифікована постійним струмом (= 3 кВ) в складі дільниці Сімферополь — Севастополь. Пасажирське сполучення На станції Бахчисарай зупиняються приміські електропоїзди сполученням Євпаторія / Сімферополь — Севастополь. Галерея Примітки Джерела Тарифное руководство № 4. Книга 1 (на 01.02.2025) (рос.) [Архівовано з першоджерела 07.02.2025.] Архангельский А. С., Архангельский В. А. Железнодорожные станции СССР: Справочник. В двух книгах. — М. : Транспорт, 1981.(рос.) Україна. Атлас залізниць. Масштаб 1:750 000. — К. : ДНВП «Картографія», 2008. — 80 с. — ISBN 978-966-475-082-7. Посилання Інформація про станцію Бахчисарай на сайті railwayz.info(рос.)
Michajlovská baterie

Michajlovská baterie (rusky Михайловская батарея) je pobřežní pevnost v krymském Sevastopolu. Vznikla roku 1846 jako jedna z 10 pobřežních pevností, chránících pobřeží významného vojenského přístavu. Nazvána byla na počest velkoknížete Michaila Nikolajeviče Ruského, syna cara Mikuláše I. V současnosti se zde nachází vojenské historické muzeum, zaměřené především na krymskou válku. Historie Car Mikuláš I. si byl vědom strategického významu Sevastopolu, proto roku 1834 schválil plán zesílení obrany města. Ten mimo jiné zahrnoval rekonstrukci starých a výstavbu nových pobřežních baterií. Projekt Michajlovské baterie i ostatních objektů postavených v rámci tohoto plánu vypracoval vojenský inženýr, plukovník Karl Ivanovič Bjurno. Později jej ještě doplnil vojenský inženýr, plukovník Gustav Jevfimovič von Fjolkerzam. Při stavbě byl použit místní vápenec. Vnější stěny jsou silné až 1,8 m a do střílen je možno rozmístit až 115 děl (i když na začátku krymské války jich zde bylo pouze 77, z toho pouze 67 střelby schopných). Posádka čítala zpočátku 750 mužů. Na svou dobu byla baterie moderním a dobře vyzbrojeným obranným objektem. Spolu s nedalekou Konstantinovskou baterií dovedla palebnou silou přehradit vjezd lodí do strategicky významného Sevastopolského zálivu. Během krymské války velel baterii kapitánporučík Nikolaj Fjodorovič Andrejev. Když však město napadly spojenecké lodě (5. října 1854), Michajlovská baterie se jich nezúčastnila, neboť plavidla útočníků byla mimo dostřel. Po zbytek války se v kasematách nacházela vojenská nemocnice. Po válce sloužila pevnost jako sklad a později jako kasárna Sevastopolského pevnostního dělostřelectva. Na konci 19. století pozbyla v souvislosti s rozvojem techniky vojenský význam, armáda ji však využívala až do počátku 21. století. V roce 1920 v kasematách Michajlovské baterie probíhaly dělostřelecké kurzy pro vojáky věrné bělogvardějskému generálu Wrangelovi. Vojenského využití se pevnosti dostalo až během bitvy o Sevastopol, kdy se stala jedním z hlavních obranných bodů. Útok na pevnost začal 21. června 1942. Po třech dnech, v noci na 24. června, obránci objekt na příkaz velení opustili a stáhli se na jižní stranu zálivu. Po válce zde byl zřízen vojenský sklad. Na základě rusko-ukrajinské dohody o rozdělení Černomořské flotily z roku 1997 připadla Michajlovská baterie Ukrajině. Roku 2010 byla završena rekonstrukce a otevřelo se muzeum, zasvěcené především krymské válce. Galerie Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Военно-морской музей «Михайловская батарея» na ruské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Michajlovská baterie na Wikimedia Commons