NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Mount Sapun

Mount Sapun or Sapun Ridge (Russian: Сапун-Гора; Ukrainian: Сапун-гора; Crimean Tatar: Sapun dağı, Сапун дагъы) is a 240 m high ridge to the southeast of Sevastopol, situated on the Crimean peninsula, occupied by Russia. History It became the site of heavy fighting during the siege of Sevastopol (1941-1942), and also during its liberation in 1944. When defending Sevastopol the Soviet troops held the Sapun Ridge and could observe German movements to the city from the south.It took Wehrmacht nearly 2 weeks of heavy fighting to take control over these positions in late June 1942. As a consequence, Soviet troops had to evacuate from Crimea. In 2 years, on the final stage of the Crimean Offensive the assault of Sapun-gora on 7 May 1944 was successful for Red Army. On 9 May 1944, just over one month after the start of the battle, Sevastopol fell. German forces were evacuated from Sevastopol to Constanța. Later in 1944 the first monuments to the Soviet warriors on this place were erected, in 1959 the diorama showing the assault of the German fortifications was opened. External links The Monuments of Sevastopol References
Mont Sapoune

Le mont Sapoune (en russe : Сапун-Гора, en ukrainien : Сапун-гора, tatar de Crimée : Sapun dağı, Сапун дагъы) est une crête de 231 mètres d'altitude au sud-est de Sébastopol, située sur la péninsule contestée de Crimée. Histoire Ce lieu est devenu le site de violents combats lors du siège de Sébastopol (1941-1942), ainsi que lors de sa reprise en 1944. Lors de la défense de Sébastopol, les troupes soviétiques tenaient la crête de Sapoune et pouvaient observer les mouvements allemands vers la ville depuis le sud. Il a fallu à la Wehrmacht près de 2 semaines de combats désespérés pour prendre le contrôle de ces positions à la fin de juin 1942. En conséquence, les troupes soviétiques ont dû évacuer de Crimée. En 2 ans, lors de la dernière étape de l'offensive de Crimée, l'assaut de Sapun-gora le 7 mai 1944 fut un succès pour l'Armée rouge. Le 9 mai 1944, un peu plus d'un mois après le début de la bataille, Sébastopol tombe. Les forces allemandes ont été évacuées de Sébastopol vers Constanța. Plus tard en 1944, les premiers monuments aux guerriers soviétiques ont été érigés à cet endroit, en 1959 le diorama montrant l'assaut des fortifications allemandes a été ouvert. Références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Mount Sapun » (voir la liste des auteurs). Liens externes Portail de la montagne Portail de la Russie Portail de l’Ukraine Portail de la Seconde Guerre mondiale
Сапун-гора

Сапун-гора (кримс. Sapun dağı — «сапун (sabun)» означає «мило», тобто «мильна гора» або «гора мильної глини») — височина, що знаходиться на південний схід від Севастополя. З 7 вересня 2023 належить Бахчисарайському району Автономної Республіки Крим. Перед будівлею Діорами облаштовано оглядовий майданчик, з якого відкривається вид на Балаклавську та Чорноріченську долину. Це популярне місце для фотографування на весілля та шкільні випускні. Історія Під час німецько-радянської війни гора була ключовою оборонною позицією на підступах до міста; тут велися запеклі бої з німецькими військами під час оборони Севастополя 1941—1942 років і Кримської операції 1944 року. На вшанування радянських бійців у листопаді 1944 року на Сапун-горі споруджено обеліск Військової слави. У 1964 − 65 і 1974 роках монумент реконструйовано. На його основі розташовані меморіальні дошки з найменуваннями військових частин, що брали Севастополь, а на меморіальних стелах вибито імена 240 Героїв Радянського Союзу, нагороджених за це. У 1959 році відкрито музей Діорама «Штурм Сапун-гори 7 травня 1944 року». У 1970 у запалено вічний вогонь. В околицях монумента зведено Парк Слави. У 1995 році на Сапун-горі побудована каплиця святого Георгія Переможця, за проектом архітектора Г. С. Григор'янца, автор скульптури янгола, що тримає хрест який увінчує храм — скульптор Роман Кухарь, автор надбрамного образу Георгія Переможця художник Геннадій Брусенцов. Галерея Див. також Пам'ятники Севастополя Примітки Джерела та література Денисенко Г. Г. Сапун-гора, м. Севастополь [Архівовано 9 липня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2012. — Т. 9 : Прил — С. — С. 454. — ISBN 978-966-00-1290-5. Посилання Детальний опис монумента [Архівовано 10 травня 2010 у Wayback Machine.] Військово-історична реконструкція. Штурм Сапун-гори — 2008 [Архівовано 19 червня 2009 у Wayback Machine.] Вхід у військово-польовий музей, присвячений штурму Сапун-гори. [Архівовано 23 січня 2021 у Wayback Machine.] Севастополь, 25 вересня 1954.
Simeane, Nîjnohirskîi

Simeane (în ucraineană Сім'яне) este un sat în comuna Uvarivka din raionul Nîjnohirskîi, Republica Autonomă Crimeea, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Simeane era vorbitoare de rusă (65,55%), existând în minoritate și vorbitori de tătară crimeeană (25,28%) și ucraineană (8,05%). Note
Semîsotka (Semîsotka), Lenine

Semîsotka (în ucraineană Семисотка) este localitatea de reședință a comunei Semîsotka din raionul Lenine, Republica Autonomă Crimeea, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Semîsotka era vorbitoare de rusă (66,21%), existând în minoritate și vorbitori de ucraineană (18,58%), tătară crimeeană (13,46%) și belarusă (1,09%). Note
Семисотка (Керченський район)

Семисо́тка (до 1948 — Сув-Агар, кримс. Suv Ağar) — село в Керченському районі Криму, центр Семисотської сільради. Населення — 1835 осіб за результатами перепису населення 2001 року. Географія Розташоване у західній частині Керченського півострова, на Акмонайському перешийку, за 15 км на південний-схід від райцентра Леніне. Висота над рівнем моря — 25 м. Через село проходить залізниця, станція Семисотка. Історія Вперше згадка про поселення зустрічається у «…Памятной книжке Таврической губернии на 1892 год», згідно з якої у присілку Семисотка Владиславської волості Феодосійского повіту, що не входив до жодного з сільських об'єднань, нараховувалося 25 жителів в 6 домогосподарствах. Згідно з енциклопедичним словником «Німці Росії», лютерансько-меннонітське поселення Меєра Джау-Тепе (він же Парпачі), або Семисотка, було засноване кримськими німцями на 1000 десятинах землі у 1901 році. У «…Памятной книжке Таврической губернии на 1902 год» зазначено, що в присілку Семисотка нараховується 83 мешканця у 6 домогосподарствах, а у 1904 році, згідно зі словником «Німці Росії», їх залишилося лише 14 (у 1911 році — 16). В статистичному довіднику Таврійської губернії «Ч.II-я. Статистический очерк, выпуск седьмой Феодосийский уезд, 1915 г.» у Владиславській волості Феодосійського повіту зазначена колонія Семисотка (вона ж Парпачі) з населенням 53 особи. За часів радянської влади, згідно з розпорядженням Кримревкому від 8 січня 1921 року, село включили до складу Старо-Кримського району. Декретом ВЦІК від 4 вересня 1924 року «Про скасування деяких районів Автономної Кримської РСР» Старо-Кримський район було ліквідовано і Семисотка увійшла до складу Феодосійського району. Згідно зі Списком населених пунктів Кримської АРСР за Всерадянським переписом населення 17 грудня 1926 року, село Семисотка з населенням 98 осіб (48 з яких були німцями) входило до складу Ак-Монайської сільради Феодосійського району. 15 вересня 1931 року Феодосійський район розформували і Семисотка знову опинилася у складі Старо-Кримського, а з 1935 року — Ленінського району. Невдовзі після початку німецько-радянської війни, а саме 18 серпня 1941 року, усіх кримських німців було виселено спочатку до Ставропольського краю, а згодом до Сибіру та північного Казахстану. Час створення сільради не встановлено, однак станом на 1968 рік вона вже існувала. Джерела 1892. Календарь и Памятная книжка Таврической губернии на 1892 год. Стр. 82 Энциклопедический словарь Немцы России Календарь и Памятная книжка Таврической губернии на 1902 год. стр. 158—159 Крым 1783—1998 гг., стр. 278 История Городов и Сёл. Том Крым, стр. 521 Крым 1783—1998 гг., стр.361 Этнография народов Крыма. Немецкие колонии в Крыму Крымская обл. — 1968 г. стр.28 Посилання с Семисотка Автономна Республіка Крим, Ленінський район (укр.). Верховна Рада України. Процитовано 11 листопада 2015.
Sywasch (Ort)

Sywasch (ukrainisch Сиваш; russisch Siwasch) ist eine Ansiedlung auf der Halbinsel Tschonhar inmitten des Sywasch mit etwa 250 Einwohnern. Die Siedlung Sywasch befindet sich im Süden der ukrainischen Oblast Cherson an der Südspitze der Halbinsel Tschonhar an der Grenze zur Autonomen Republik Krim. Die Siedlung mit einer Fläche von 4,082 km² wurde 1874 im Zusammenhang mit dem Bau einer Bahnstrecke gegründet. Sie liegt etwa 230 km südöstlich der Oblasthauptstadt Cherson und 50 km südwestlich vom Rajonzentrum Henitschesk verkehrsgünstig an der Bahnstrecke Sewastopol–Charkiw, die hinter der Ortschaft über eine Brücke auf die Krim führt. Nach der Annexion der Krim 2014 durch Russland wurde der Bahnverkehr zwischen dem Festland und der Krim stark eingeschränkt. Derzeit ruht der Bahnverkehr zwischen der Haltestelle Solone Osero (Солоне Озеро, km 189) und Nowooleksijiwka (Новоолексіївка, km 230) komplett. Nach dem russischen Überfall auf die Ukraine am 24. Februar 2022 wurde der Ort von russischen Truppen besetzt und steht seitdem nicht mehr unter ukrainischer Kontrolle. Am 12. Juni 2020 wurde der Ort ein Teil der neugegründeten Stadtgemeinde Henitschesk, bis dahin war es ein Teil der Landratsgemeinde Tschonhar im Süden des Rajons Henitschesk. Weblinks Daten zur Ortschaft Einzelnachweise
Syvash, Kherson Oblast

Syvash (Ukrainian: Сиваш) is a village at the southernmost point of the Chonhar Peninsula on the northern coast of the Syvash sea in the Henichesk Raion of Kherson Oblast, Ukraine. It has a population of 257. It belongs to Henichesk urban hromada, one of the hromadas of Ukraine. The Novooleksiivka–Dzhankoi railway line runs over a bridge and embankment across the sea near the village. History The village was founded in 1874 at the railway station of the same name, Syvash, that linked the village to Crimea. The railway station was laid as part of the Lozovo-Sevastopol railway. During the Great Patriotic War, the village was occupied by German troops from 15 September 1941 to 30 October 1943. In the present day, the village is home to the Scientific and Innovative Complex "Ecology", which produces fertilizers and nitrogen compounds, Dzhankoysko-Sivash Research and Experimental Plant for the production of pharmaceuticals, the Agricultural Small Enterprise "Halobiont" for the production of food, and Research and Experimental Enterprise for the production of carotene. Syvash was captured by Russian ground forces on the first day of the Russian Invasion of Ukraine phase of the Russo-Ukrainian War when they crossed the nearby border of the de facto Republic of Crimea. Demographics According to the 2001 Ukrainian Census, the only official census taken in post-independence Ukraine, the population of the village was 257 people. Of the people residing in the village, their mother tongue is as follows: Politics During the 2014 Ukrainian parliamentary election, 160 of the villagers voted in the election, a turnout of 26.25%. Of those that voted, 19.08% voted for Strong Ukraine and 14.28% was won each by the Liberal Party of Ukraine and Spade. References
Сиваш (Херсонская область)

Сиваш (укр. Сиваш) — посёлок в Генической городской общине Генического района Херсонской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 257 человек. Почтовый индекс — 75574. Телефонный код — 5534. Код КОАТУУ — 6522188008. В 2022 году в ходе Вторжения России на Украину посёлок был оккупирован Российскими войсками Местный совет 75570, Херсонская обл., Генический р-н, с. Чонгар, ул. Гагарина, 20а Ссылки Сиваш на сайте Верховной рады Украины
Sîmonenko, Krasnohvardiiske

Sîmonenko (în ucraineană Симоненко) este un sat în comuna Krasnoznameanka din raionul Krasnohvardiiske, Republica Autonomă Crimeea, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Sîmonenko era vorbitoare de rusă (52,51%), existând în minoritate și vorbitori de tătară crimeeană (37,07%) și ucraineană (9,27%). Note
Симоненко (село)

Симоне́нко (до 1948 року — Ільґері́-Абла́м; кримс. İlgeri Ablam) — село Курманського району Автономної Республіки Крим. Відстань від райцентру до населеного пункта становить 38 кілометрів по прямій. Примітки
Сімферопольське водосховище

Сімферопольське водосховище (кримс. Aqmescit suv anbarı) — водосховище на річці Салгир. Утворено в 1954. Довжина — 7 км, Ширина — до 1,5 км, Найбільша глибина — 38 м Середня — 11 м, Об'єм 36 млн м³ Використовується для меліорації та водопостачання міста Сімферополь. Риба: щука звичайна, окунь звичайний, судак звичайний, верховодка звичайна, плотва, карась, короп, лящ, чехоня, головень, плоскирка, бички. Сімферопольське водосховище є джерелом питної води для міста Сімферополя. Однак у деякі роки наповненість водосховища становить до 50 %, що загрожує нормальному водопостачанню міста. Примітки Література Росіяни повідомляють, що провели прісну воду в Сімферополь [Архівовано 21 квітня 2021 у Wayback Machine.] // Українська правда, 10 серпня 2020. Водний фонд України: Штучні водойми — водосховища і ставки: Довідник [Архівовано 11 грудня 2020 у Wayback Machine.] / За ред. В. К. Хільчевського, В. В. Гребеня. — К.: Інтерпрес, 2014. — 164 с.
Славновское сельское поселение

Сла́вновское се́льское поселе́ние — упразднённое муниципальное образование в составе Калининского района Тверской области, существовавшее в 2005 — 2023 годах. Центр поселения — деревня Славное. Географические данные Общая площадь: 418,3 км². Нахождение: северная часть Калининского района. Граничит: на севере — с Рамешковским районом, СП Кушалино и СП Ильгощи на юго-востоке — с Каблуковским СП на юго-западе — с Аввакумовским СП на западе — с Михайловским СП внутри поселения — территория городского поселения пгт Орша. Главная река — Орша. Восточную часть поселения занимает болотный массив «Оршинский Мох» (торфоразработки). Транспорт На северо-западе поселение пересекает автодорога «Тверь—Бежецк—Весьегонск—Устюжина». По территории поселения проходит железнодорожная ветка АО «Тверьторф» на посёлок Орша. История С образованием в 1796 году Тверской губернии территория поселения входила в Тверской уезд (в середине XIX-начале XX века деревни поселения относились к Арининской и Белекушальской волостям). В 1929 году Тверская губерния ликвидирована и территория поселения вошла в Тверской (с 1931 — Калининский) район Московской области. С 1935 по 1956 год территория поселения относится к Кушалинскому району Калининской области. C 1956 года территория поселения входит в Калининский район. Славновское сельское поселение образовано в 2005 году, включило в себя территории Беле-Кушальского и Славновского сельских округов. Законом Тверской области от 26.05.2023 № 25-ЗО муниципальное образование было упразднено с включением всех населённых пунктов в состав Калининского муниципального округа. Экономика Основное хозяйство: СПК «Романовский». Население На 01.01.2008 — 1787 человек. Населенные пункты На территории поселения находятся следующие населённые пункты: На территории поселения находятся 8 садоводческих товариществ. Бывшие населенные пункты На территории поселения исчезли деревни Долгово, Дубровка, Козлово, Омелино, Передельново, Раменье и другие. Известные люди В деревне Погорельцы родился Герой Советского Союза Николай Васильевич Кошелев. В деревне Григорьево родился в 1918 году Салтыков Михаил Андреевич.В годы В.О.войны в 1942 году он был награждён орденом адмирала Ушакова за участие в потоплении "непотопляемого" немецкого линкора "Тирпиц" в водах Северного Заполярья.Сейчас их подлодка находится в Североморске,как музей-экспонат боевых побед подводников в годы В.О.войны Примечания
Snijne (Crimea)

Snijne (en ucraïnès: Сніжне, rus: Снежное, Snéjnoie) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 83 habitants. Pertany al districte de Txornomórske. Fins al 1948 la vila es deia Karlav Russki. Referències
Snijne, Ciornomorske

Snijne (în ucraineană Сніжне) este un sat în comuna Mijvodne din raionul Ciornomorske, Republica Autonomă Crimeea, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, nu exista o limbă vorbită de majoritatea populației, aceasta fiind compusă din vorbitori de tătară crimeeană (41,43%), rusă (35,71%), ucraineană (21,43%) și belarusă (1,43%). Vezi și Lista orașelor din Ucraina Note
Сніжне (Євпаторійський район)

Сні́жне (до 1948 року — Карлав, кримс. Qarlav) — село Євпаторійського району Автономної Республіки Крим. Розташоване на півночі району. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 66 осіб, з яких 31 чоловік та 35 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкали 73 особи. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки
Soniatxnogirske

Soniatxnogirske (en (ucraïnès): Сонячногірське, rus: Солнечногорское, Solnetxnogórskoie) és un poble de la República Autònoma de Crimea, a Ucraïna, que el 2014 tenia 1.150 habitants. Pertany al districte rural d'Aluixta. Referències
Soneacinohirske, Alușta

Soneacinohirske (în ucraineană Сонячногірське) este un sat în comuna Maloricenske din orașul regional Alușta, Republica Autonomă Crimeea, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Soneacinohirske era vorbitoare de rusă (77,41%), existând în minoritate și vorbitori de tătară crimeeană (15,35%) și ucraineană (6,58%). Note
Старое (озеро, Крым)

Ста́рое, а также Тузла́ (укр. Старе озеро, крымскотат. Tuzla gölü, Тузла голю) — солёное озеро, расположенное на территории Красноперекопского горсовета. Площадь водного зеркала — 12,2 км², 11,3 км². Тип общей минерализации — солёное. Происхождение — лиманное. Группа гидрологического режима — бессточное. География Входит в Перекопскую группу озёр. Длина — 6 км. Ширина средняя — 2 км, наибольшая — 2,5 км. Глубина средняя — 1,5 м, наибольшая — 3 м. Высота над уровнем моря — −3,9 м. Используется в качестве накопителя сырья (восточный отсек) и отходов химпроизводства (западный отсек) Перекопского бромного завода. Ближайшие населённые пункты: Красноперекопск и село Почётное расположены непосредственно на берегу, Таврическое и Совхозное — западнее и юго-западнее озера. Озеро имеет неправильную продолговато-овальную форму, оно вытянуто в направлении с северо-востока на юго-запад. Южная часть котловины сужена, северная расширена. Общая площадь водосбора озера 37,2 км². На севере к озеру примыкает канал, откуда поступают дренажные воды. Также на севере расположены камышовые заросли. Почти вся береговая линия озера обрывистая: без пляжей на севере, с пляжами на юге. Озеро разделено земляной дамбой на два водоёма: западный и восточный. В толще донных отложений Старого озера залегают погребённые залежи поваренной соли серого цвета в виде отдельных линз. Корневая залежь поваренной соли состоит из отдельных солевых прослоек различной мощности, чередующихся с тёмно-сероватыми илами. Средняя концентрация солей рассола озера достигает 22-23 ‰. В ноябре 1955 года были взяты пробы солей и их удельный вес составлял 1,214. Содержание солей (в весовых %) NaCl 14,64, MgCl2 9,24, CaCl2 1,63, CaSO4 0,10, Ca(HCO3)2 0,005, их общая сумма 25,60. MgSO4/MgCl2 0,17. В озере к концу лета происходит кристаллизация хлористого натрия, а в отдельные годы хлористый магний переходит в твёрдую фазу в форме бишофита MgCl2·6(H2O). Юго-западнее озера расположена ж/д Джанкой—Херсон и магистральная дорога М-24 Е-97. Среднегодовое количество осадков — менее 400 мм. Питание: сырье и отходы Перекопского бромного завода, подземные воды Причерноморского артезианского бассейна, дренажные воды. Примечания Ссылки Топографическая карта. Листы: L-36-081, L-36-069. Издание 1993 года. ГНПП Картография (Атлас географии Украины), 2003 г. Ресурсы поверхностных вод СССР. Том 6: Украина и Молдавия. Выпуск 4: Крым. Под. ред. М. М. Айзенберга и М. С. Каганера. — Л. Гидрометеоиздат. 1966. 344 с. Озёра Крыма . vodnyjmir.wordpress.com. Дата обращения: 8 февраля 2020.
Старе озеро

Старе́ о́зеро, також Тузла́ (кримс. Tuzla gölü, Тузла голю) — солоне озеро, розташоване на території Перекопського району. Площа водного дзеркала — 12,2 км². Тип загальної мінералізації — солоне. Походження — лиманове. Група гідрологічного режиму — безстічне. Географія Входить до Перекопської групи озер. Довжина — 6 км. Ширина середня — 2 км, найбільша — 2,5 км. Глибина середня — 1,5 м, найбільша — 3 м. Висота над рівнем моря — -3,9 м. Використовується в якості накопичувача сировини (східний відсік) і відходів хімвиробництва (західний відсік) Перекопського бромного заводу. Найближчі населені пункти: Яни Капу і село Почетне розташовані безпосередньо на березі, Таврійське і Каракуль — на захід і південний захід від озера. Озеро має неправильну довгасто-овальну форму, витягнуте в напрямку з північного сходу на південний захід. Південна частина улоговини звужена, північна розширена. Загальна площа водозбору озера 37,2 км². На півночі до озера примикає канал, звідки надходять дренажні води. Також на півночі розташовані очеретяні зарості. Майже вся берегова лінія озера стрімчаста: без пляжів на півночі, з пляжами на півдні. Озеро розділене земляною дамбою на два водоймища: західне і східне. У товщі донних відкладень Старого озера залягають поклади кухонної солі сірого кольору у вигляді окремих лінз. Кореневий поклад кухонної солі складається з окремих сольових прошарків різної потужності, які чергуються з темно-сірим мулом. Середня концентрація солей розсолу озера сягає 22-23 ‰. У листопаді 1955 року було взято проби солей і їх питома вага становила 1,214. Вміст солей (у вагових %) NaCl 14,64, MgCl2 9,24, CaCl2 1,63, CaSO4 0,10, Ca(HCO3)2 0,005, їх загальна сума 25,60. MgSO4/MgCl2 0,17. В озері до кінця літа відбувається кристалізація хлористого натрію, а в окремі роки хлористий магній переходить в тверду фазу в формі бішофіту MgCl2·6(H2O). На південний захід від озера розташована залізниця Джанкой-Херсон і магістральна дорога М-24 Е-97. Середньорічна кількість опадів — менше 400 мм. Живлення: сировина і відходи Перекопського бромного заводу, підземні води Причорноморського артезіанського басейну, дренажні води. Примітки Джерела і посилання Топографічна карта. Листи: L-36-081, L-36-069. Видання 1993 року. ДНВП Картографія (Атлас географії України), 2003 р Ресурси поверхневих вод СРСР. Том 6: Україна і Молдова. Випуск 4: Крим. Під. ред. М. М. Айзенберга і М. С. Каганера. — Л. Гидрометеоиздат. 1966. 344 с. На сайте Рескомводхоза АРК.: Обслуговування CS1: Сторінки з параметром url-status, але без параметра archive-url (посилання) Озёра Крыма. vodnyjmir.wordpress.com. Процитовано 8 лютого 2020.: Обслуговування CS1: Сторінки з параметром url-status, але без параметра archive-url (посилання)
Stxaslíve

Stxaslíve (en (ucraïnès): Щасливе, en rus: Счастливое) és un poble de la República Autònoma de Crimea, a Ucraïna, que el 2019 tenia 348 habitants. Pertany al districte de Bakhtxissarai. Fins al 1945 la vila es deia Biiük-Ozenbaix. Referències
Șceaslîve, Bahciîsarai

Șceaslîve (în ucraineană Щасливе) este un sat în comuna Zelene din raionul Bahciîsarai, Republica Autonomă Crimeea, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Șceaslîve era vorbitoare de rusă (52,53%), existând în minoritate și vorbitori de tătară crimeeană (42,17%) și ucraineană (3,13%). Note