NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Myrnyj (Krim)

Myrnyj (ukrainisch Мирний, russisch Мирный Mirny) ist eine Siedlung städtischen Typs in der Autonomen Republik Krim im Süden der Ukraine mit 4200 Einwohnern (2011). Geschichte Das 1961 im Zusammenhang mit der Anlegung eines Kanals vom Schwarzen Meer zum benachbarten Donuslaw-See und dem Bau eines Militärflugplatzes gegründete Siedlung besitzt seit 1977 den Status einer Siedlung städtischen Typs und ist ein Garnisonsstandort mit dem Seehafen Nowooserne, der Marinestützpunkt und bis zur Annexion der Krim durch die Russische Föderation Heimathafen von Schiffen der ukrainischen Marine war. Geographie Myrnyj liegt im Nordwesten der Halbinsel Krim zwischen dem Ufer des Schwarzen Meeres im Südosten und dem 47 km² großen Donuslaw-See im Nordosten und zählt administrativ zur Stadtratsgemeinde der 30 km südöstlich liegenden Stadt Jewpatorija. Im Süden grenzt das, zur Landratsgemeinde Schtormowe (Штормове) gehörende Dorf Popiwka an die Siedlung. Das Rajonzentrum Saky befindet sich 53 km südöstlich von Myrnyj. Weblinks
Myrnyi

Myrnyi (Ukrainian: Мирний; Russian: Мирный, romanized: Mirnyi; Crimean Tatar: Mirnıy) is an urban-type settlement in the Yevpatoria municipality of the Autonomous Republic of Crimea, a territory recognized by a majority of countries as part of Ukraine and incorporated by Russia as the Republic of Crimea. The town's population was 4,052 as of the 2001 Ukrainian Census. Population: 4,209 (2014 Census). The settlement was founded in 1969. It received the status of an urban-type settlement in 1977. References External links Media related to Myrnyi at Wikimedia Commons
Mirnij (Ukrajna)

Mirnij (ukrán betűkkel: Мирний, orosz betűkkel: Мирный, krími tatár írással: Mirnıy) városi jellegű település Ukrajnában, a Krími Autonóm Köztársaságban. A Krím félsziget nyugati részén, Jevpatorijától 28 km-re, a Fekete-tenger és a Donuzlav tó partján fekszik. Önálló önkormányzata nincs, a Jevpatorijai Városi Tanácshoz tartozik. Lakossága 2011. január 1-jén 4210 fő volt. A szovjet időszakban zárt katonai terület volt, a haditengerészeti légierő Donuzlav nevű bázisa működött a közelében. A települést csak 1969-ben hozták létre, amikor a Donuzlav tavat és a Fekete-tengert csatornával kötötték össze. Előtte csupán két, 1964–1967 között épített ház állt a jelenlegi település helyén, melyekben a jevpatorijai kikötőt építő munkásokat szállásolták el. 1965-ben a Donuzlav tavat katonai célokra a Szovjet Védelmi Minisztérium kezelésébe adták. Mirnijt a tó környékén létesített katonai egységekhez tartozó személyzet elhelyezésére hozták létre. Az első házak 1969-ben készültek el. 1969 szeptemberében a település melletti repülőtérre települt a 78. tengeralattjáró-elhárító helikopterezred Ka–25-ös helikopterekkel. A repülőtéren később Be–12 típusú haditengerészeti felderítő repülőgépek is állomásoztak. A település közelében, a Donuzlav tavon később haditengerészeti kikötő is létesült, ahová a 112. felderítő hajódandár több hajóját telepítették. A település közelében egy szélerőművet is létesítettek. Jegyzetek További információk Mirnij az Ukrán Legfelsőbb Tanács közigazgatási adatbázisában (ukránul) Mirnij hivatalos honlapja Archiválva 2021. január 18-i dátummal a Wayback Machine-ben
Mîrne, Ievpatoria

Mîrne (în ucraineană Мирне) este o așezare de tip urban din orașul regional Ievpatoria, Republica Autonomă Crimeea, Ucraina. În afara localității principale, nu cuprinde și alte sate. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației așezării de tip urban Mîrne era vorbitoare de rusă (88,06%), existând în minoritate și vorbitori de ucraineană (10,32%). Note
Мирний (Крим)

Ми́рний (кримс. Mırnıy) — селище в Україні, у складі Євпаторійського району Автономної Республіки Крим. Розташоване в північно-західній частині Кримського півострова на південному березі озера Донузлав, за 30 км від міста Євпаторія. За 4 км від Мирного є військовий аеродромний комплекс Донузлав і морський порт. Зв'язок з містом Євпаторія здійснюється приміськими автобусами. За радянських часів селище Мирний — це військовий гарнізон, де проживали військовослужбовці Чорноморського флоту і члени їх сімей. У селищі розташовані: дитячий садок, загальноосвітня школа; лікувальна амбулаторія; клуб, 2 бібліотеки, дитяча школа мистецтв; готель, бари, кафе. До 2014 року працювало відділення Ощадбанку. Населення За даними перепису населення 2001 року, у селищі мешкало 4052 особи. Мовний склад населення села був таким: Примітки
Artemiwka (Krym)

Artemiwka (ukr. Артемівка, ros. Артёмовка, Artiomowka) – wieś na Ukrainie, w Autonomicznej Republice Krymu (de iure stanowiącej integralną część państwa ukraińskiego, w 2014 anektowanej przez Rosję i odtąd funkcjonującej jako Republika Krymu), w rejonie czornomorskim. W 2001 liczyła 238 mieszkańców, wśród których 33 wskazało jako ojczysty język ukraiński, a 205 rosyjski. Według spisu ludności przeprowadzonego przez okupacyjne władze rosyjskie populacja wsi w 2014 wynosiła 216 osób. Przypisy
Artemivka, Ciornomorske

Artemivka (în ucraineană Артемівка) este un sat în comuna Novosilske din raionul Ciornomorske, Republica Autonomă Crimeea, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Artemivka era vorbitoare de rusă (86,13%), existând în minoritate și vorbitori de ucraineană (13,87%). Note
Тока

Тока́ (кримс. Toqa, з 1948 по 2023 рік — Арте́мівка) — село Євпаторійського району Автономної Республіки Крим. Розташоване на заході району. За данними сільради на 2009 рік, площа села 143 га, населення 247 осіб, кількість дворів — 91. День села 17 травня. Географія Тока розташоване на заході району, на Тарханкутській височині, за 800 м на південь автодороги Т-0108 Євпаторія — Чорноморське, висота над рівнем моря — 93 м. Найближчі населені пункти — Кузнецьке розташоване за 4 км на схід, відстань до райцентру близько 10 км, найближча залізнична станція — Євпаторія — близько 60 км. Історія Село відоме з часів Кримського ханства, в останній його період Току входив до Тарханського кадилика Кєзлєвського каймаканства, перша документальна згадка села зустрічається в Камеральному Описі Криму… 1784 року. За Відомістю про волостя і селища, в Євпаторійському повіті зі свідченням кількості дворів і душ … від 19 квітня 1806, в селі Тока було 16 дворів і 99 жителів кримських татар. У середині XIX століття, внаслідок політики російської адміністрації щодо місцевого населення, село було спустошено й заселено колоністами з росії. За Статистичним довідником Таврійської губернії. Ч.ІІ-я. Статистичний нарис, випуск п'ятий Євпаторійський повіт, 1915 рік, в селі Ек-Токи було 26 дворів (усі двори безземельні) з російським населенням без приписних жителів, але з 181 — «стороннім» населенням, з яких 123 чоловіки. Мешканці землею не володіли, у господарствах було 35 коней, 228 волів, 93 корови та 763 голови дрібної худоби. Згідно зі Списком населених пунктів Кримської АРСР за Всесоюзним переписом 17 грудня 1926 року, в селі Токи було 33 двори, всі селянські, населення становило 154 особи, всі росіяни, діяла російська школа. 18 травня 1948 року Указом Президії Верховної Ради РРФСР село перейменували на Артемівку. У 2015 році село було внесено до переліку населених пунктів, які потрібно перейменувати згідно із законом «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки». 12 травня 2016 року постановою Верховної Ради України № 1352-VIII селу повернена назва Тока відповідно до вимог закону «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки». Постанова набрала чинности у 2023 році. Примітки
Полікурівський меморіал

Поліку́рівський меморіа́л — меморіал на Полікуровському пагорбі міста Ялти розташований на місці колишнього Масандрівського кладовища, яке було зруйноване в роки нацистської окупації. Його добре видно з Набережної і інших вулиць міста. Історія Меморіал створений в 1967 році як збірний некрополь видатних діячів історії і культури, які жили в Ялті і її околицях і були раніше поховані на Масандровському, Старому Аутському (нині сквер імені Батурина), Дворянському і інших знищених нині кладовищах Південного берега Криму. Центральний парадний вхід фанерований могильними плитами, викопаними із землі в 1960-х роках і перетвореними на матеріал для підпірних стін. Свого часу на кладовищі посаджено багато кипарисів, тому здалека воно видніється як темна пляма на схилі пагорба. В 1977–1982 роках некрополь був реконструйований за проектом архітектора Золотова. У 1982 році була встановлена ​​пам'ятна стела з іменами тих людей, місце поховання яких точно не встановлене. Поховання Меморіал складається з 18 надгробків, і стели з 7 іменами похованих на Масандровському кладовищі і 3 іменами похованих на Аутському кладовищі. Могили Пам'ятна стела Про поховання на Масандрівському кладовищі: Дерижанов Мартирос Семенович (1867—1900) — ялтинський лікар-демократ, громадський діяч; Ельтеков Олександр Павлович (1846—1894) — російський хімік, професор Київського і Харківського університетів, автор правила Ельтекова. Зібер Микола Іванович (1844—1886) — професор Київського університету; Зуєв Гаврило Володимирович (1873—1902) — організатор і перший керівник комітету РСДРП в Ялті в 1900—1902 роках; Средін Леонід Валентинович (1860—1909) — ялтинський лікар-демократ, громадський діяч; Усатов Дмитро Андрійович (1849—1913) — співак, артист Большого театру, вчитель Ф. І. Шаляпіна; Штангеєв Федір Тимофійович (пом. 1900) — лікар. Про поховання на Аутському кладовищі: Жевандрова Параска Федорівна (пом. 1907) — агент ленінської «Іскри» на півдні Росії; Радін Леонід Петрович (1860—1900) — революціонер, автор пісні «Смело товарищи в ногу», хімік, винахідник; Ребіков Володимир Іванович (1866—1920) — російський композитор, піаніст. Посилання Кримський віртуальний некрополь(рос.) Ялта, історія, пам'ятки(рос.) — стаття з путівника Воронцова С. В., Воронцов Е. А. Ялта: Путівник / Худож. В. Д. Фесенко; Пер. з рос. К. А. Понаморенко, Е. А. Томаровської. — Сімферополь: Таврія, 1987. — 208 с.: текст на рос., англ. та нім. мові
Кыз-Аульский маяк

Кыз-Аульский маяк находится на мысе Кыз-Аул на юге Керченского полуострова в Крыму. История Изначально маяк был установлен на юге пролива и был назван «Такильский» (по расположению на мысе Такиль). Однако тот маяк совершенно не решал проблему навигации в районе, насыщенном отмелями, рифами и банками, поэтому возникла необходимость возвести новый. В 1872 году градоначальником адмиралом А. П. Спицыным было найдено намного более удачное место на мысе Кыз-Аул на невысоком холме Томмаз-оба. В том же году новый маяк начали возводить из залегавшего рядом белого ракушечника. В 1875 году была завершена башня с чёрно-белой чередующейся раскраской восьми граней, имевшая высоту 24,4 м и винтовую чугунную лестницу внутри. 1 (13) мая 1876 года старый маяк был потушен (а позже разобран), а новый запущен. По сравнению со старым маяком новый был оснащён преломляющим осветительным аппаратом І разряда с френелевской оптикой и тремя секторами огня. В 1930-х годах маяк получил впервые радиоаппаратуру, которая была демонтирована во время Великой Отечественной войны и оккупации Крыма. После войны комплекс снова запущен, в 1960 году модернизирован, построено двухэтажное здание смотрителя. В 1973 году дополнен электрогенератором. В 1977 году маяк подключили к общей энергосистеме Крыма. Продолжает работу и по сей день. Примечания Литература Байцар Андрей. География Крыма: учеб.-метод. пособие / А. Л Байцар. — Львов: ЛНУ имени Ивана Франко, 2017. — 358 с. Ссылка Мерцающий свет Кыз-Аульского маяка — Зеркало Крыма Архивная копия от 23 июля 2019 на Wayback Machine (10) Крымъ 4К_ Кызъ-Аульскій маякъ и остовъ затонувшаго дока — YouTube Кыз-Аульский маяк _ Керчь
Militärflugplatz Katscha

Der Militärflugplatz Katscha ist ein Militärflugplatz auf der Halbinsel Krim. Er befindet sich etwa 10 Kilometer nördlich vom Flughafen Sewastopol. Geschichte Der Flugplatz wurde als Übungsflugplatz für die erste Flugschule im Russischen Kaiserreich eröffnet, der Sewastopoler Offizierschule für Piloten der Kaiserlich Russischen Luftstreitkräfte (russisch Офицерская школа авиации Отдела воздушного флота). Die ersten Flüge wurden zuerst in der Nähe von Sewastopol durchgeführt, schon zwei Jahre später wurde die Ausbildung auf dem jetzigen Standort weiter nördlich der Stadt verlegt. Der Aufbau der Offizierschule erfolgte mit der Unterstützung von Großfürst Alexander Michailowitsch, der als Ausbilder den Piloten Michail Nikiforowitsch Jefimow einlud. Krieg Russland gegen die Ukraine Während des russischen Überfalls auf die Ukraine 2022 wurde am 12. Dezember 2025 eine Antonow An-26 der russischen Luftwaffe auf mit laufenten Propellern auf der Startbahn stehend von einer Drohne der ukrainischen Armee in ein Triebwerk getroffen, ein Teil der Besatzung wurde getötet und die Maschine brannte aus. Einzelnachweise
Kacha (air base)

Kacha is an airbase of the Russian Black Sea Fleet located in Kacha, Sevastopol, in Russian occupied Crimea. It is located 10 km north of Belbek Air Base. History The base is used by the 318th Independent Composite Aviation Regiment flying the Antonov An-26KPA, Beriev Be-12 and the Tupolev Tu-134A and the 25th Independent Shipborne Anti-submarine Helicopter Regiment which flies the Mil Mi-8, Kamov Ka-27 and the Kamov Ka-29. The base was used by the: 53rd Fighter Aviation Regiment between 1945 and 1946. 306th Fighter Aviation Regiment between 1945 and 1947. 859th Training Center for Naval Aviation between 1981 and 2009. In September 2025 the Defense Intelligence of Ukraine (HUR MOU) claimed that a drone attack on 21 September destroyed two Be-12 amphibian planes and one Mi-8 helicopter. The Be-12 is an anti-submarine warfare platform that can patrol for sea drones. The serviceability of the two targeted Be-12 is unclear with one of them appearing to be missing its propellers. On 5 December 2025, a drone attacked a MiG-29KR detached from the 100th Separate Shipborne Fighter Aviation Regiment. See also List of military airbases in Russia References
Кача (аеродром)

Кача — військовий аеродром на Кримському півострові, розташований в межах міста Севастополь, в північній його частині. З 2014 тут базується 318-й окремий змішаний авіаційний полк Чорноморського флоту РФ, який має на озброєнні літаки Ан-26, Бе-12, а також гелікоптери Ка-27, Ка-29 та Мі-8. Історія Аеродром почав функціонувати 1912 року. Спочатку створювався для навчання курсантів при офіцерській школі авіації на річці Кача (Севастопольська школа морських льотчиків, майбутнє Качинське вище військове авіаційне училище льотчиків). В 1950-х на ньому базувались 6-й та 241-й винищувальні авіаполки 4-ї винищувальної авіадивізії. 15 жовтня 1995 318-й Червонопрапорний Констанцький протичовновий авіаційний полк переформується в 318-ту окрему протичовнову авіаційну ескадрилью і перебазується з Донузлаву на аеродром Кача. У вересні 1996 318-та окрема протичовнова авіаційна ескадрилья зворотно переформується в 318-й окремий змішаний Червонопрапорний Констанський авіаційний полк, що складається з протичовнової авіаційної ескадрильї з літаків Бе-12 і транспортної авіаційної ескадрильї з літаків Ан-26. Російсько-українська війна Аеродром щонайменше двічі був атакований безпілотниками — 5 жовтня 2022 та 20 травня 2023 року. 21 вересня 2025 року спецпідрозділ ГУР МО України «Примари» вперше в історії спалили два російські протичовнові літаки-амфібії Бе-12 «Чайка». Вночі проти 4 грудня 2025 року на аеродрому спецпідрозділ ГУР МО України «Примари» уразив російський винищувач МіГ-29, цієї ж ночі під удар «Примар» потрапив і аеродромний радіолокаційний комплекс «Іртиш» поблизу тимчасово окупованого Сімферополя. 18 квітня 2026 року в Севастополі вночі лунали вибухи, було атаковано порт та об'єкти інфраструктури, також сталася серія вибухів у районі аеродрому «Саки» в Новофедорівці, на аеродромі «Кача». 28 квітня 2026 року в окупованому Криму дрони атакували військові аеродроми «Саки», «Кача», «Бельбек», а також об'єкти в Севастополі та Феодосії. Атака тривала всю ніч хвилями, на об'єктах працювало ППО. Вибухи також охопили Севастополь та околиці, Фіолент, Сапун-гору, центр міста, Бахчисарайський район. Примітки
Botanischer Garten Nikita

Der Botanische Garten Nikita (ukrainisch Нікітський ботанічний сад Nikitskyj botanitschnyj sad, „Nikitaer botanischer Garten“) wurde 1812 von Christian von Steven gegründet und liegt ca. 7,5 km östlich von Jalta in der Siedlung Nikita. Der Garten untersteht der Ukrainischen Akademie für Landwirtschaft und beherbergt zwölf Institute. Hauptaufgabe ist es die Fauna und Flora im subtropischen Klima der Krim und deren industriellen Nutzung zu erforschen. Auf einer Fläche von 1100 ha werden hier rund 50.000 Pflanzen aus aller Welt gezeigt. Berühmt ist die Rosensammlung mit mehr als 2000 Arten. Es gibt zahlreiche einzigartige Pflanzen, darunter seltene Exemplare der Himalaya- und Libanon-Zeder, Rhododendren, seltene Heilpflanzen und einen tausendjährigen Pistazienbaum. Angeschlossen an den Botanischen Garten sind eine der ältesten botanischen Bibliotheken, ein Museum und eines der weltgrößten Herbarien. Der am 24. August 1985 entdeckte Asteroid (4480) Nikitibotania wurde 1994 nach dem Garten benannt. Quellen Weblinks
Nikitsky Botanical Garden

Nikita Botanical Garden (Ukrainian: Нікітський ботанічний сад; Russian: Никитский ботанический сад) is one of the oldest botanical gardens in Europe. It is located in Crimea, close to Yalta, by the shores of the Black Sea. History It was founded in 1812 and named after the settlement Nikita, Crimea, in the Russian Empire. Its founder and first director was Christian von Steven. The garden and its collections were greatly expanded by Nicolai Anders von Hartwiss, who was director from 1827 to 1860. Description The total area is 11 square kilometres (4.2 sq mi). It is a scientific research centre, a producer of saplings and seeds, and a tourist attraction. The garden opened a representative office in Damascus in 2022. The garden was the part of the Ukrainian Academy of Agrarian Sciences. It has subsidiaries in Crimea and Kherson Oblast. Its collection counts over 50,000 species, sorts and hybrides. Its scientific work consists in study of natural flora, collection of gene fund, selection and introduction of new agricultural plants for southern Ukraine, Russia, and other countries. Gallery References
Jardín botánico Nikitski

El Jardín botánico Nikitski (en ucraniano: Нікітський ботанічний сад; en ruso: Никитский ботанический сад) es un centro de investigación, un centro productor de vástagos y un jardín botánico de 1,1 kilómetros cuadrados de extensión. Se encuentra localizado en la península de Crimea, próximo a Yalta, en la orilla del mar Negro. Es miembro del BGCI y presenta trabajos para la Agenda Internacional para la Conservación en los Jardines Botánicos, su código de identificación internacional como institución botánica es YALT. Localización Tiene una extensión total de 1100 hectáreas, extendiéndose desde la montaña hasta la costa de la península de Crimea, Ucrania, anexionada a Rusia desde marzo de 2014, próximo a Yalta, en la orilla del mar Negro. Es un centro de investigación científica, donde se producen pimpollos y semillas, además es una atracción turística de primer orden. State Nikita Botanical Gardens 334267, Yalta, Crimea. Historia Se fundó en 1812 y nombrado por el asentamiento de Nikita. Su fundador y primer director fue el botánico ruso Christian Steven de ascendencia sueca. Colecciones Sus colecciones cuentan con más de 50 000 especies, silvestres e híbridos. Siendo de destacar, Colección de especies del género Pinus, Berberis, Cotoneaster, Colección de especies de plantas relícticas de coníferas, Clematis, Rosaleda, Chrysanthemum, Árboles frutales y de frutos secos. Actividades Sus actividades científicas consisten en el estudio de la flora silvestre, una fundación de banco de germoplasma, selección e introducción de nuevas plantas de cultivo en el sur de Ucrania, Rusia, y en otros países. Tiene anexos en Crimea y en el óblast de Jersón. Notas Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Jardín botánico Nikitski. Página oficial (ruso) Página del botánico en el BGCI
Jardin botanique Nikitski

Le Jardin botanique Nikitski, ou jardin botanique de Nikita (en russe : Никитский ботанический сад, Nikitski botanitcheski sad), est un conservatoire et un jardin botanique situé près de Yalta, en Crimée, sur le littoral de la mer Noire. Fondé en 1812, il porte le nom de la localité dans laquelle il se trouve, Nikita. Son fondateur et premier directeur fut Christian von Steven, un botaniste d'origine suédoise, sujet de l'Empire russe en l'honneur duquel un monument a été érigé dans le jardin botanique. Nikolai von Hartwiss, fameux obtenteur de roses, lui succède ensuite pendant trente ans. Youri Pilenko (père de la résistante française Marie Skobtsova) en a été nommé directeur au début du XXe siècle. Nikolaï Kouznetsov l'a dirigé entre 1915 et 1918 et le géobotaniste Evgueni Wulff y a travaillé de 1914 à 1926. La superficie totale du jardin botanique est de 11 kilomètres carrés. Il bénéficie du climat pontique local et comprend par conséquent de nombreux végétaux exotiques. C'est à la fois un centre de recherches scientifiques et de production de plantes et de semences, et une attraction touristique. Depuis 1956 le jardin dépendait de l'Académie ukrainienne des sciences agraires, mais à la suite de l'annexion de la Crimée par la Russie en 2014, il dépend de l'Académie des Sciences de Russie, et a des filiales ailleurs en Crimée. Sa collection compte plus de 50 000 espèces dont une roseraie avec des cultivars anciens, comme Comtesse Woronzow (Hartwiss, 1828). Son travail scientifique consiste dans l'étude de la flore naturelle, la collecte de fonds génétiques, la sélection et l'introduction de nouvelles plantes agricoles. Le jardin botanique est desservi par le trolleybus de Crimée. Références Source (ru) Grande Encyclopédie soviétique Liens externes Page du Jardin botanique Nikitski sur le site du BGCI Site officiel Ressource relative au tourisme : Botanic Gardens Conservation International Portail de l’Ukraine Portail de la Russie Portail de la botanique Portail du jardinage et de l’horticulture
Naütxni

Naütxni (en ucraïnès: Научний, tàtar de Crimea: Nauçnıy, rus: Научный) és un assentament de tipus urbà (un possiólok) de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2019 tenia 666 habitants. Pertany al districte de Bakhtxissarai. Referències
Nautschnyj

Nautschnyj (ukrainisch Научний; russisch Научный/Nautschny) ist eine Siedlung städtischen Typs in der Autonomen Republik Krim. Geografie Die Siedlung liegt in den Bergen, 10 Kilometer östlich der Stadt Bachtschyssaraj und 32 Kilometer südlich von Simferopol und gehört verwaltungstechnisch zur Stadt Bachtschyssaraj. Geschichte Die Siedlung entstand offiziell 1946 um das Krim-Observatorium. Seit 1957 hat sie den Status einer Siedlung städtischen Typs. Einzelnachweise
Naoutchnyï

Naoutchnyï (en ukrainien : Научний) ou Naoutchny (en russe : Научный ; en tatar de Crimée : Nauçnıy) est une commune urbaine ukrainienne de la république autonome de Crimée, en Ukraine, occupée par la Russie depuis 2014. Sa population s'élevait à 783 habitants en 2013. Géographie Naoutchnyï s'étend sur 92,6 ha, sur le versant nord des monts de Crimée, à une dizaine de kilomètres à l'est de la ville de Bakhtchyssaraï. Par la route, elle est distante de 25 km de Bakhtchyssaraï et de 32 km de Simferopol. Histoire La fondation de Naoutchnyï est liée à celle de l'Observatoire d'astrophysique de Crimée, dont la construction démarra en 1946. Trois ans plus tard, le premier télescope commença à fonctionner. Naoutchnyï a le statut de commune urbaine depuis 1957 et dépend administrativement de la ville de Bakhtchyssaraï. Population Recensements (*) ou estimations de la population : Notes et références Liens externes (uk) Informations officielles (ru) Cartes topographiques (ru) Carte routière Portail de la Russie Portail de l’Ukraine