NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Armiansk

Armiansk (en russe : Армянск ; en ukrainien : Армянськ ; en tatar de Crimée : Ermeni Bazar) est une ville située à l'extrême nord de la république autonome de Crimée, en Ukraine, occupée par la Russie depuis 2014, centre administratif de la municipalité d'Armiansk. Sa population s'élevait à 19 917 habitants en 2024. Géographie Armiansk est située dans le nord de la Crimée, sur l'isthme de Perekop, à 133 km au nord de Simferopol. Il donne sur le golfe de Karkinit. Administration La ville d'Armiansk fait partie de la municipalité d'Armiansk (en ukrainien : Армянська міськрада, Armians'ka mis'krada) qui comprend également les villages de Perekop (Перекоп), Souvorove (Суворове) et Volochyne (Волошине). Le canal de Crimée du Nord, qui approvisionne en eau la Crimée à partir du Dniepr, passe à Armiansk. Histoire Armiansk a été fondée au début du XVIIIe siècle par des Arméniens et des Grecs, venus de Or Qapı – l'actuel village de Perekop. La ville s'appela Ermeni Bazar — signifiant « marché arménien » en tatar de Crimée — jusqu'en 1921. Adoptées le 14 août 2008, les armoiries de la ville d'Armiansk reprennent celles de Perekop, qui remontent à 1844. Mais Perekop fut peu à peu abandonnée par ses habitants qui fondèrent Armiansk. La forteresse avec ses portes fermées symbolise la position stratégique de la ville sur l'isthme de Perekop. La forteresse de Perekop était ainsi la « clé » de la Crimée. Galerie Population Démographie Recensements (*) ou estimations de la population : Nationalités Économie L'économie de la ville repose sur l'usine chimique Krymskyï Tytan (en ukrainien : Кримський Титан), qui se trouve à 11 km au nord du centre-ville. Mise en service en 1971, cette usine est le principal producteur de dioxyde de titane d'Europe. Elle emploie près de 5 000 salariés en 2006. Elle est aussi une source de pollution pour la ville d'Armiansk. Notes et références Liens externes Sites officiels : www.armyansk-rada.gov.ua et armgov.ru (uk) Site d'information municipal "Armiansk" (uk) Statistiques officielles (ru) Cartes topographiques (uk) Carte routière (uk + en) Héraldique ukrainienne Portail de la Russie Portail de l’Ukraine
Armjansk

Armsjansk (Russisch: Армянск, Oekraïens: Армянськ, Krimtataars: Ermeni Bazar) is een stad en stadsrayon in het uiterste noorden van de Krim op de landengte van Perekop. Het Noord-Krimkanaal loopt net ten noorden van de stad. Tot het rayon behoren ook de dorpen Volosjino (Волошино), Perekop (Перекоп) en Soevorovo (Суворово). De M17 is de belangrijkste doorgaande weg. De grootste werkgever is het chemiebedrijf Krim Titan dat Titanium(IV)oxide, zwavelzuur en kunstmest produceert.
Armiańsk

Armiańsk (ukr. Армянськ, Armianśk, krm. Ermeni Bazar, ros. Армянск, Armiansk, orm. Արմիանսկ) –miasto wydzielone (na prawach rejonu) w Republice Autonomicznej Krymu, na Ukrainie, położone na Przesmyku Perekopskim. W 2014 liczył 21 987 mieszkańców, z czego Rosjanie stanowili 57,88%, Ukraińcy 27,27%, a Tatarzy krymscy 1,32% (pozostała liczba to przedstawiciele 8 innych narodowości). Założone na początku XVIII wieku przez emigrantów z Perekopu, głównie Ormian i Greków. Początkowo nosiło nazwę Ermeni Bazar (pol. Bazar Ormiański). Pod koniec października 1941 miasto zostało zajęte przez Niemców. Żydzi zostali zmuszeni do noszenia białych opasek z żółtymi gwiazdami Dawida. W okresie od listopada 1941 do marca 1942 40 Żydów zostało zamordowanych przez niemieckie wojska. 8 kwietnia 1944 Armiańsk został wyzwolony przez Armię Czerwoną. W marcu 2014 roku został zaanektowany przez Federację Rosyjską. Przypisy Linki zewnętrzne Armyansk.Info project (ros.)
Armyansk

Armyansk (em russo: Армянск, em ucraniano: Армянськ, em armênio/arménio: Արմյանսկ, em tártaro da Crimeia: Ermeni Bazar) é uma cidade no norte da Crimeia, Ucrânia. Está localizada no Istmo de Perekop, na Ucrânia. Foi fundada no início do século XVIII por gregos e armênios. O primeiro nome da cidade foi Ermeni Bazar (que em tártaro da crimeia significa "mercado armênio"). A sua população em 2014 era de 21.987 pessoas. Referências Ligações externas Armyansk.Info project (em russo)
Armeansk

Armeansk (în ucraineană Армянськ) este oraș regional în Republica Autonomă Crimeea, Ucraina. Deși subordonat direct regiunii, orașul este și reședința raionului Armeansk. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației orașului Armeansk era vorbitoare de rusă (80,59%), existând în minoritate și vorbitori de ucraineană (16,7%) și tătară crimeeană (1,72%). Vezi și Lista orașelor din Rusia Lista orașelor din Ucraina Note
Армјанск

Армјанск (рус. Армянск, укр. Армянськ, кт. Ermeni Bazar, Эрмени Базар) град је на Криму (спорно подручје Русије и Украјине), у Републици Крим (према гледишту Русије) односно у Аутономној Републици Крим (према гледишту Украјине). Према процени из 2012. у граду је живело 22.468 становника. Становништво Према процени, у граду је 2012. живело 22.468 становника. Референце Спољашње везе
Armjansk

Armjansk (ukrainska: Армянськ ; ryska: Армянск; armeniska: Արմիանսկ; krimtatariska Ermeni Bazar) är en stad i den norra delen av Krim vid Karkinitviken på Perekopnäset, som förbinder Krimhalvön med Cherson oblast på det ukrainska fastlandet, med 21 987 invånare 2014. Administrativt är den en del av Armjansk kommun som också innefattar byarna Voloschyne (Волошине), Perekop (Перекоп) och Suvorovo (Суворове).. Stadens största arbetsgivare är «Krimski Titan» (Кримський Титан), som procedurer titandioxid (TiO2), svavelsyra och mineralgödsel. Staden har också ett stålbetongverk. Historia Armjansk grundlades på 1700-talet av armenier och greker, som hade kommit dit från den närliggande byn Or Qapı (idag Perekop). Det första namnet på byn var Ermeni Bazar (krimtatariska for «den armeniska marknaden»). Efter 1774, då Osmanska riket vid freden i Kutschuk-Kainardji tvingades avsäga sig överhögheten på Krim, kom området att bli ryskt protektorat fram till 1783, då hela Krim annekterades av Ryska Imperiet. År 1793 blev Perekop huvudstad i oblastet Taurien, som dock ersattes av provinsen Nya Ryssland (Novorossija) år 1796 eller 1797. Under krimkriget utvandrade många krimtatarer från regionen till Turkiet och bosättare från Ryska Imperiet flyttade in. Efter Sovjetunionens bildande kom Armjansk som resten av Krim först att tillhöra den ryska delrepubliken, men tillföll år 1954 den ukrainska och förblev ukrainskt vid landets självständighet 1991. Det regionala parlamentet i Krim bildade 2014 Republiken Krim och den inlemmades i mars 2014 de facto i Ryska federationen, efter militär ockupation från ryska och proryska styrkor och en kontroversiell folkomröstning som internationellt endast accepterats av Ryssland och en handfull allierade stater. Demografi Armjansk hade 2001 en befolkning på 22.592. Vid folkräkningen 2001 var befolkningens nationalitet följande: Befolkningsutveckling (för staden) 1926: 2 670 1939: 3 975 1970: 8 532 1989: 24.833 2001: 24 508 2007: 22 922 2011: 22 592 Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Armjansk.
Drujeliubivka, Novotroiițke

Drujeliubivka (în ucraineană Дружелюбівка) este un sat în comuna Vasîlivka din raionul Novotroiițke, regiunea Herson, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Drujeliubivka era vorbitoare de ucraineană (94,96%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (4,32%). Note
Дружелюбовка (Херсонская область)

Дружелюбовка (укр. Дружелюбівка) — село в Новотроицкой поселковой общине Генического района Херсонской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 278 человек. Почтовый индекс — 75355. Телефонный код — 5548. Код КОАТУУ — 6524480402. История В 1946 году указом ПВС УССР село Комрат переименовано в Дружелюбовку. Ссылки Дружелюбовка на сайте Верховной рады Украины (рус.). w1.c1.rada.gov.ua. Дата обращения: 18 мая 2020. Примечания
Дружелюбівка (Генічеський район)

Дружелю́бівка — село в Україні, у Новотроїцькій селищній громаді Генічеського району Херсонської області. Населення становить 278 осіб. Історія 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 713-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Запорізької області», увійшло до складу Новотроїцької селищної громади. 17 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Новотроїцького району, увійшло до складу Генічеського району. 24 лютого 2022 року село тимчасово окуповане російськими військами під час російсько-української війни. Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки Посилання Погода в селі Дружелюбівка [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.]
Jeni-Kale

Jeni-Kale (turc Yenikale; ucraïnes Єні-Кале; rus Ени-Кале; tàtar Yeñi Qale, també pronunciat com Jenikale i Eni-Kale) és una fortalesa construïda pels turcs otomans el 1699–1706 i situada a la part nord-est de Kertx, Rússia, llavors Kanat de Crimea. El nom Jenikale significa Nova Fortalesa en turc (yeni o jeni - nou, kale - fortalesa). La fortalesa va ser construïda sota la direcció de Goloppo, un italià convertit a l'islam. Diversos enginyers francesos també van participar en la construcció. Jeni-Kale estava armada amb potents canons i va prendre un lloc estratègic important a la costa de l'estret de Kertx. La zona de la fortalesa ocupava una àrea de 25.000 m² i va tenir dos polvorins, arsenal, dipòsit d'aigua, cases d'estada, hammans (banys públics) i mesquita. La seva finalitat era protegir el port de Kertx i constituir un contrapès a la fortalesa d'Azov ja en mans dels russos des de 1699 (Rússia la va conservar els següents 17 anys) Durant la guerra russo-turca del 1768–1774, les tropes russes van envair Crimea a l'estiu del 1771. Encara que havien arribat reforços a Jeni-Kale el governador otomà va decidir evacuar la fortalesa i Jeni-Kale i Kertx van caure en mans dels russos sense resistència. El general Nikolay Borzov va entrar a la fortalesa el 21 de juny del 1771. i el comandant otomà Abaza Muhammad Pasha va fugir cap a Sinope; el sultà el va condemnar a mort. Al final de la guerra el tractat de Küçük Kaynarca (1774) va concedir Kertx i Jeni-Kale a Rússia i la fortalesa fou part després de la municipalitat de Kertx-Jeni-kale al govern de Taurida. Notes Enllaços externs Fortalesa Jeni-kale, castells a Ucraïna (anglès)
Enikale

Enikale (ukrainsk: Єні-Кале; russisk: Еникале; tyrkisk: Yenikale; krimtatarisk: Yeñi Qale, også skrevet Yeni-Kale, Eni-Kale, Yeni-Kaleh og Yéni-Kaleb) er en ruin af en fæstning på kysten til Kertjstrædet ved byen Kertj på Krim. Historie Enikale blev opført af de osmanniske tyrkere mellem 1699 og 1706 på Kertj-halvøen, der tilhørte Krim-khanatet. Navnet Yenikale betyder Nye Borg på tyrkisk (yeni - ny, kale - borg, slot). Fæstningen blev bygget under ledelse af Goloppo, en italiener, der var konverteret til Islam. Flere franske ingeniører deltog i konstruktionen af fæstningen. Enikale havde kraftige kanoner og er placeret på et vigtigt strategisk sted ved kysten til Kertjstrædet. Udover krudtkamre og arsenaler rummede fæstningen beboelsesbygninger, badefaciliteter og en moske. Omkring 800 tyrkere og 300 krimtatarer var udstationeret ved fæstningen. Enikales svage punkt var manglen på drikkevand i området, så der måtte opføres en kilometer lang vandforsyning. Enikale var tillige residens for pashaen. Under den russisk-tyrkiske krig i 1768–1774 invaderede den russiske hær Krim i sommeren 1771. Selvom der var kommer forstærkninger fra Osmannerriget forinden, besluttede tyrkerne af forlade Enikale. Russiske enheder under general Nikolaj Borzov indtog fæstningen den 21. juni 1771. Den tyrkiske kommandant Abaza Muhammad Pasha flygtede til Sinope i Anatolien, hvor den sultan Mustafa 3. henrettede ham som følge af den militære fiasko. Ved Küçük Kaynarca-traktaten i 1774 overdrog sultanen Kertj og Enikale til Rusland. Fæstningen blev i 1800-tallet anvendt af Rusland som militærhospital. Efter 1880'erne var fæstningen forladt. Ruinen er i dag et turistmål. Galleri Referencer Eksterne henvisninger Yenikale Fortress, Castles in Ukraine 45°20′58″N 36°36′16″Ø
Jenikale

Jenikale (ukrainisch Єні-Кале; russisch Ени-Кале, krimtatarisch Yeñi Qale von türkisch: „Neue Festung“ Yeni für „neu“ und Kale für „Festung“, das wiederum abgeleitet vom arabischen „Qala“) ist eine Festung im östlichen Teil der Stadt Kertsch auf der Halbinsel Krim. Sie wurde 1699 bis 1706 unter türkischer Herrschaft errichtet. Die Festung wurde unter der Leitung von Goloppo, einem zum Islam konvertierten Italiener, für das türkisch beherrschte Khanat der Krim gegen das Russische Zarenreich errichtet. Außer ihm waren mehrere französische Ingenieure am Bau beteiligt. Jenikale war mit starken Geschützen bewaffnet und stand an einem strategisch wichtigen Ort an der Meerenge von Kertsch. Die Festung erstreckte sich über 25.000 m² und hatte zwei Pulverlager, ein Arsenal, ein Wasserreservoir, Unterkünfte, ein Badehaus und eine Moschee. Ungefähr 800 türkische Soldaten und 300 Tataren waren in Jenikale stationiert. Der Schwachpunkt der Festung war der Mangel an Süßwasser. Deshalb wurde eine unterirdische Versorgungsleitung von einer mehrere Kilometer entfernten Quelle in die Festung verlegt. Jenikale diente als Residenz des Paschas. Im Sommer des Jahres 1771 besetzte die Kaiserlich Russische Armee die Krim. Die Türken verließen Jenikale, und nach dem Vertrag von Kutschuk-Kainartschi aus dem Jahre 1774 wurden Kertsch und die Festung Jenikale von Russland übernommen. Im 19. Jahrhundert nutzten die Russen die Festung kurze Zeit als Militärkrankenhaus, aber bald wurde sie aufgegeben. Heute ist die Festung eine beeindruckende historische Sehenswürdigkeit. Der angrenzende Bezirk der Stadt Kertsch heißt ebenfalls Jenikale. Weblinks
Yeni-Kale

Yeni-Kale (Ukrainian: Єні-Кале; Russian: Еникале; Turkish: Yenikale; Crimean Tatar: Yeñi Qale, also spelled as Yenikale and Eni-Kale and Yeni-Kaleh or Yéni-Kaleb) is a fortress located on the shore of Kerch Strait in the city of Kerch. History In the ancient period in this area was the ancient Greek town of Myrmekion and many ancient remains have been found. Yeni-Kale was built by Ottoman Turks in 1699–1706 on the Kerch peninsula that belonged to the Crimean Khanate. The name Yenikale means New Castle in Turkish (yeni - new, kale - castle). The fortress was built under the guidance of Goloppo, who was an Italian convert to Islam. Several French engineers also took part in the construction. Yeni-Kale was armed with powerful cannons and took an important strategical place on the coast of Kerch Strait. The fortress occupied area of 25,000 m2 and had two powder-magazines, arsenal, water reservoir, living houses, bath-house and mosque. About 800 Turkish and 300 Crimean Tatar soldiers were garrisoned in Yeni-Kale. The weak spot of the fortress was a lack of drinking water in the area, so an underground water-pipe was made to bring water from a source located several kilometres away from the fortress. Yeni-Kale also served as a residence of the pasha. During the Russo-Turkish War of 1768–1774 the Russian Army invaded Crimea in the summer of 1771. Though reinforcements from the Ottoman Empire had arrived beforehand, the Turks decided to abandon Yeni-Kale. Russian units under command of general Nikolay Borzov entered the fortress on 21 June 1771. Abaza Muhammad Pasha who was a commandant of Yeni-Kale fled to Sinop and the sultan sentenced him to death for the number of military failures. After the Treaty of Küçük Kaynarca in 1774, Kerch and the fortress of Yeni-Kale were ceded to Russia. The fortress became a part of the Kerch-Yenikale city municipality of the Taurida Governorate. In the 19th century the fortress was used by Russians as a military hospital. Since the 1880s Yeni-Kale was completely deserted. Today ruins of Yeni-Kale are often visited by tourists. The neighboring district of Kerch also is named Yeni-Kale. Gallery References External links Yenikale Fortress, Castles in Ukraine
Yeni-Kale

Yeni-Kale es una fortaleza localizada en Crimea.​ Yeni-Kale fue construido por los turcos otomanos en 1699-1706 en la península de Kerch, que perteneció al kanato de Crimea.​ Historia La edificación fue construida bajo la dirección de Goloppo, un italiano converso al islam. Varios ingenieros franceses también participaron en la construcción.​ Durante la guerra ruso-turca de 1768-1774 el ejército ruso invadió Crimea, en el verano de 1771. A pesar de los refuerzos del Imperio otomano, los turcos decidieron abandonar Yeni-Kale. Las unidades rusas bajo el mando del general Nikolai Borzov entraron en la fortaleza el 21 de junio de 1771.​ Muhammad Abaza Pasha, un comandante de Yeni-Kale huyó a Sinop y el sultán le condenó a muerte por el número de fracasos militares. Después del Tratado de Küçük Kaynarca en 1774, Kerch y la fortaleza de Yeni-Kale fueron cedidas a Rusia. La fortaleza se convirtió en una parte de la municipalidad de la ciudad de Kerch-Yenikale. En el siglo XIX la fortaleza fue usada por los rusos como un hospital militar. Desde 1880, Yeni-Kale estaba completamente desierta.​ Referencias
Ieni-Kale

La forteresse de Ieni-Kale ou Yeni-Kale (russe : Еникале ; ukrainien : Єнікале ; tatar de Crimée : Yeñi Qale, Енъи Къале) est une forteresse située dans la péninsule de Kertch en Crimée. Elle est construite entre 1699 et 1706, à l'époque où la contrée était administrée par l'empire ottoman. Durant la guerre russo-turque de 1768-1774, Ieni-Kale est prise par l'Empire russe. Le traité de Küçük Kaynarca confirme cette prise de possession. Voir aussi Forteresse d'Arabat Liens externes Portail de la Russie Portail de l’Ukraine Portail de la protection du patrimoine
Jenikale

Jenikale (ukránul: Єні-Кале; oroszul: Еникале; törökül: Yenikale; tatárul: Yeñi Qale) erődítmény a vitatott hovatartozású Krím félszigeten a Kercsi-szoros partján Kercs városának keleti határában. Története Jenikalét az OszmánBirodalom építtette 1699–1706 közt a Krími Tatár Kánsághoz tartozó Kercsi-félszigeten. Az eredeti Yenikale név törökül új erődöt jelent (yeni - új, kale - erőd). Az erődítményt Goloppo vezetésével építették, aki egy olasz származású, de iszlámhitre áttért építész volt. Több francia mérnök is részt vett az építési munkálatokban. Az erődöt nagy tűzerejű ágyúkkal szerelték fel, és fontos stratégiai pontot foglalt el a Kercsi-szoros partján. Az erőd a meredek, pusztuló tengerparti sziklák felső peremén, 25 000 m²-es szabálytalan négyszög alakú alapterületen terült el, és két lőporraktárral, arzenállal, víztározóval, lakóházakkal, fürdőházzal és egy mecsettel is ellátták. A létesítmény körülbelül 800 török és 300 krími tatár katona befogadására volt alkalmas. Az erőd gyenge pontja az ivóvíz hiánya volt a környéken, ezért egy földalatti vízvezetéket készítettek, amely a vártól több kilométerre lévő forrásból szállította a vizet. Jenikale emellett a pasa rezidenciájaként is szolgált. Az 1768–1774-es orosz–török háború idején az orosz hadsereg 1771 nyarán betört a Krím félszigetre. Bár az Oszmán Birodalomból érkeztek erősítések, a törökök úgy döntöttek, hogy elhagyják Jenikalét. A Nyikolaj Vlagyimirovics Borzov tábornok parancsnoksága alatt álló orosz egységek 1771. június 21-én hatoltak be az erődbe. Abaza Mehmed pasa, aki az erőd parancsnoka volt, Sinopba menekült, de a szultán a katonai kudarcok miatt halálra ítélte. Az 1774-es kücsük-kajnardzsi béke után Kercset és a Jenikale erődöt az Orosz Birodalomnak engedték át. Az erőd a Taurida Kormányzóság Kercs-Jenikale városi önkormányzatának része lett. A 19. században az erődöt az oroszok katonai kórházként használták. Az 1880-as évek óta a létesítmény teljesen elhagyatott. Az erőd ma már szabadon látogatható történelmi látványosság. Kercs városának szomszédos kerületét róla elnevezve Jenikalénak hívják. Ennek ellenére az építmény állaga leromlott, átfogó felújítást nem végeztek rajta, ráadásul a szovjet időkben a part menti vasútvonalat is keresztülvezették rajta. Az erőd jövőjét tovább bizonytalanítja a Krím 2014-es orosz annexiója. Galéria Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Yeni-Kale című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Jenikale

Jenikale (Oekraïens: Єнікале, Russisch: Еникале; [Jenikale]) of Jeni-Kale (Russisch: Ени-Кале; [Jeni-Kale]; Turks voor "nieuw fort"; kale is afgeleid van het Arabische 'qala'; "fort") is een fort in het noordoostelijk deel van de Oekraïense stad Kertsj, dat werd gebouwd door het Krimkanaat tussen 1699 en 1706 tegen het Russische Rijk. Bouw Het fort werd gebouwd onder leiding van de Italiaan Goloppo, die zich tot de islam had bekeerd. Bij de bouw waren ook een aantal Franse ingenieurs betrokken. Jenikale werd bewapend met zware kanonnen en was strategisch gesitueerd op de kust van de Straat van Kertsj tussen de Zee van Azov en de Zwarte Zee. Het fort had de vorm van een onregelmatige vijfhoek, besloeg een oppervlakte van 25.000 m² en was verdeeld over meerdere lagen, als gevolg van het scherpe reliëf van de ondergrond. Op de vijf uithoeken bevonden zich bastions, die bestand waren tegen een lange belegering en zwaar artillerievuur. Doordat de bastions een eind uitstaken over de muur, hadden de verdedigers in deze bastions een groter schietveld en konden belegeraars bij de muren van bovenaf bestoken. Als een extra verdediging werd het fort aan drie zijden (alleen de kustzijde niet) omringd door een gracht. In het fort bevonden zich twee kruitmagazijnen, een arsenaal, waterbekken, woonverblijven, de residentie van de Turkse pasja, een badhuis en een moskee. In het fort waren ongeveer 300 Krim-Tataarse en 800 Turkse soldaten gelegerd. De schaarste van drinkwater in de omgeving vormde een probleem voor het fort. Om die reden werd er een ondergrondse waterpijp aangelegd, die water vanaf kilometers ver aanvoerde naar het fort. Geschiedenis In de zomer van 1771 veroverde het Russische leger de Krim tijdens de Vierde Russisch-Turkse Oorlog. De Turken evacueerden het fort daarop. Bij het Vredesverdrag van Küçük Kaynarca in 1774 moesten de stad Kertsj en het fort Jenikale worden overgedragen aan de Russen. Aan het einde van de 18e eeuw verloor het fort echter haar militaire betekenis. De Russen bouwden daarop in 1835 een militair ziekenhuis in het fort. Tijdens de Krimoorlog werd het fort gerepareerd en werd het versterkt met enkele kustbatterijen. Op 12 mei 1855 raakte het fort in de strijd betrokken door een Engels eskader dat de Straat van Kertsj binnenvoer. De kanonnen hadden echter een te klein schootsbereik, waarop de Russische commandant opdracht gaf om de geschutstukken vast te nagelen, de kruitkamers op te blazen en het fort te verlaten. In 1880 werd het militaire ziekenhuis opgeheven en werd het fort definitief verlaten. Het fort raakte daarop langzaam in verval. In de tweede helft van de 20e eeuw zagen de autoriteiten echter weer de waarde van het fort en werd het hersteld en tot beschermd architectonisch monument verklaard. Tegenwoordig is het een van de toeristische bezienswaardigheden van de Krim. Een van de districten rond Kertsj is naar het fort vernoemd.