NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Naucsnij

Naucsnij (ukránul: Научний, oroszul: Научный, krími tatár nyelven: Nauçnıy) városi jellegű település de jure Ukrajnában, a Krími Autonóm Köztársaság Bahcsiszaraji járásában. Lakossága közel ezer fő. Önálló önkormányzata nincs, a Bahcsiszaraji Városi Tanácsnak van alárendelve. A Krím félsziget déli részén, a Krími-hegység fennsíkján, a tengerszint felett átlagosan 574 m magasan, a Bahcsiszaraj járási központtól 10 km-re, az autonóm köztársaság fővárosától, Szimferopoltól 32 km-re fekszik. A településen található az Ukrán Nemzeti Tudományos Akadémia Krími Asztrofizikai Obszervatóriuma. A település az obszervatórium körül jött létre, melynek építése 1946-ban kezdődött. Az első teleszkóp 1949-ben kezdte meg működését. A települést az obszervatórium munkatársai és a kiszolgáló létesítmények elhelyezésére hozták létre. A településen általános iskola, könyvtár, orvosi rendelő, óvoda is működik. Az obszervatórium egyik egykori igazgatója, Andrej Szevernij lakásából múzeumot alakítottak ki. Az obszervatórium első igazgatója, Grigorij Sajn tiszteletére mellszobrot, Szevernijnek emléktáblát állítottak. További információk Naucsnij az Ukrán Legfelsőbb Tanács közigazgatási adatbázisában (ukránul) Jegyzetek
Naucine

Naucine (în ucraineană Научне) este o așezare de tip urban din raionul Bahcîsarai, Republica Autonomă Crimeea, Ucraina. În afara localității principale, nu cuprinde și alte sate. Aici se află Observatorul astrofizic din Crimeea, la care au fost realizate numeroase descoperiri astronomice, în special de soții Nikolai și Liudmila Cernîh. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației așezării de tip urban Naucine era vorbitoare de rusă (92,12%), existând în minoritate și vorbitori de ucraineană (7,24%). Note Format:Raionul Bahcîsarai, Crimeea
Научный (Крым)

Нау́чный (укр. Научний, крымскотат. Nauçnıy, Научный) — посёлок городского типа в Бахчисарайском районе Крыма, является научным городком Крымской астрофизической обсерватории. В административном отношении входит в городское поселение Бахчисарай (Бахчисарайский городской совет). Численность населенияГод500600700800900100011001200195019601970198019902000201020202030Научный (Крым)Статистика населения.mw-chart-6ea185fa52b1dce74bc8871409a67dc3aab820eb6ba0bfd5e6e54b9b2218e15174658bc3bdf09e1dd26b44773c484737bd54ed49bcd8453b47bd91ee8b3bb0f2__zr181152-cls-937636:hover{pointer-events:none}.mw-chart-6ea185fa52b1dce74bc8871409a67dc3aab820eb6ba0bfd5e6e54b9b2218e15174658bc3bdf09e1dd26b44773c484737bd54ed49bcd8453b47bd91ee8b3bb0f2__zr181152-cls-937637:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,1)}.mw-chart-6ea185fa52b1dce74bc8871409a67dc3aab820eb6ba0bfd5e6e54b9b2218e15174658bc3bdf09e1dd26b44773c484737bd54ed49bcd8453b47bd91ee8b3bb0f2__zr181152-cls-937638:hover{cursor:pointer}.mw-chart-6ea185fa52b1dce74bc8871409a67dc3aab820eb6ba0bfd5e6e54b9b2218e15174658bc3bdf09e1dd26b44773c484737bd54ed49bcd8453b47bd91ee8b3bb0f2__zr181152-cls-937639:hover{cursor:pointer;fill:rgba(82,130,235,1)}.mw-chart-6ea185fa52b1dce74bc8871409a67dc3aab820eb6ba0bfd5e6e54b9b2218e15174658bc3bdf09e1dd26b44773c484737bd54ed49bcd8453b47bd91ee8b3bb0f2__zr181152-cls-937640:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,0)} История Строительство обсерватории было начато в 1947 году. Через три года был смонтирован и начал работу первый телескоп. Научный создавался как посёлок для сотрудников обсерватории. Сегодня в Научном существует обширная инфраструктура: общеобразовательная школа, медпункт, клуб, библиотека, детский сад, почта, гостиница, механическая, столярная и оптические мастерские. Также здесь расположена квартира-музей одного из директоров обсерватории академика А. Б. Северного. Создаётся музей истории обсерватории. На территории посёлка, на 1 этаже башни телескопа ЗТШ, находится бюст первого директора обсерватории Г. А. Шайна. На главном здании НИИ КрАО установлена мемориальная доска в честь А. Б. Северного. Название «Научный» было предложено учёным и заместителем директора НИИ КрАО П. П. Добронравиным. В 1957 году Научный стал посёлком городского типа. День посёлка празднуется ежегодно в первых числах сентября. Примечания Литература Город Бахчисарай // Города и села Украины. Автономная Республика Крым. Город Севастополь. Историко-краеведческие очерки. — Слава Севастополя, 2009. Под редакцией П. Т. Тронько. История городов и сёл Украинской ССР. Том 12, Крым. Научный. — Киев: Главная редакция УСЭ., 1974. — С. 202—206. — 623 с. — [Архивировано 23 декабря 2012 года.] Ссылки Научный на сайте Верховной рады Украины (укр.) Бахчисарайский горсовет
Nautjnyj

Nautjnyj (ukrainska: Научний; ryska: Научный) är en by på Krim, som ligger i Krimbergen, 10 kilometer öster om staden Bachtjysaraj och 32 kilometer söder om Simferopol och tillhör administrativt staden Bachtjysaraj. Byn byggdes 1946 vid Krims astrofysiska observatorium, här finns också Margo-observatoriet.
Научний (Україна)

Нау́чний (кримс. Nauçnıy; до 1957 — Академбуд) — селище в Україні, у Бахчисарайському районі Автономної Республіки Крим. Виникло як спеціалізоване наукове містечко Кримської астрофізичної обсерваторії. Опис Розташоване на плоскогір'ї Кримських гір (висота — 600 м над рівнем моря) в центрі півострова, за 3 км від села Прохладне і за 10 км від районного центру. Відстань асфальтованою дорогою до Сімферополя — 32 км, до райцентру — 25 км. З цими містами є регулярний автобусний зв'язок. Населення У селищі проживають росіяни, українці, євреї, білоруси. Динаміка чисельності населення: 1959 рік: 528 осіб 1970 рік: 686 осіб 1979 рік: 990 осіб 1989 рік: 1157 осіб 2001 рік: 864 особи 2009 рік: 809 осіб 2010 рік: 810 осіб 2011 рік: 821 особа 2012 рік: 807 осіб 2013 рік: 783 особи Історія Будівництво обсерваторії розпочате в 1946 році. Селище Научний від початку проєктувалося та розбудовувалося як житловий масив для наукових співробітників та персоналу обсерваторії. У 1949 році був змонтований і почав роботу перший телескоп. У 1957 році Научний отримав чинну назву та статус селища міського типу. Назву поселення запропонував учений, заступник директора КрАО П. П. Добронравін. День селища місцева громада святкує щороку на початку вересня. Нині обсерваторія бере участь в створенні великого космічного телескопа «Спектруф». З 2024 року — селище. Соціальна сфера У селищі є загальноосвітня школа, медпункт, клуб, бібліотека, музична школа, дитячий сад, пошта, готель, квартира-музей одного з директорів обсерваторії А. Сєверного, його меморіальна дошка. На території селища встановлений бюст першому директору обсерваторії Г. Шайну. Галерея Див. також 11788 Научний — астероїд, названий на честь поселення. Примітки Додаткова література Научний — Інформаційно-пізнавальний портал | Кримська область у складі УРСР (На основі матеріалів енциклопедичного видання про історію міст та сіл України, том — Історія міст і сіл Української РСР. Кримська область. — К.: Головна редакція УРЕ АН УРСР, 1970. — 992 с.)
Пантикапей

Пантикапей (на гръцки: Παντικάπαιον, Pantikápaion) е древен град на полуостров Крим. Той се намирал на мястото на днешния град Керч в Украйна. Градът е наричан също Боспорус (Bosporus, на гръцки Bosporos) по наименованието на Кимерийския Боспор за Керченския проток). Градът е основан като колония от древните гърци от Милет в края на 7 – началото на 6 век пр.н.е. и става столица на Боспорското царство. Градът се намирал в територията на скитите. След Боспорското царство гръцките градове са управлявани от царете на Понтийското царство, докато територията е превзета от римляните и става римски протекторат. През 63 пр.н.е. Митридат VI, владетел на Царство Понт и един от най-големите врагове на Рим, се самоубива на Пантикапей. Хълмът, където се намирала крепостта на Пантикапей, се нарича през 18 век от руснаците на него Митридат-планина. През късната античност градът губи от значението, заради все по-честите нападения на варварите. През 3 век Пантикапей, както и цялото Боспорско царство, е нападнат от остготите. Малко преди средата на 4 век се прекратява сеченето на монети по времето на цар Рескупорис VI. През 370-те години хуните унищожават градовете на Боспорското царство. През 5 и 6 век градът, наричан тогава Боспорос, е в Източноримската империя. Тогава там са заселени кримските готи, което е доказано с намерени останки от 5 до 7 век. През 534 г. Юстиниан I заповядва на готски помощни войски да завоюват обратно града, който бил завладян от хуните. През 576 г. Турксант, владетелят на гьоктюрките, завладява града чрез утигурския вожд Ангай. През 7 век градът е под контрола на хазарите. Разкопките на града започват през 1830 г. През 19 и 20 век се открива некропол и множество добре запазени монети, стели и вази. Източници Vladimir P. Tolstikov, Pantikapaion. Ein archäologisches Porträt der Hauptstadt des Kimmerischen Bosporus. In: Jochen Fornasier, Burkhard Böttger: Das Bosporanische Reich. Der Nordosten des Schwarzen Meeres in der Antike. von Zabern, Mainz 2002, ISBN 3-8053-2895-8, S. 39 – 58 Alexander V. Podossinov, Am Rande der griechischen Oikumene. Geschichte des Bosporanischen Reiches. In: Jochen Fornasier, Burkhard Böttger: Das Bosporanische Reich. Der Nordosten des Schwarzen Meeres in der Antike. von Zabern, Mainz 2002, ISBN 3-8053-2895-8, S. 21 – 38 Noonan, Thomas, „The Origins of the Greek Colony at Panticapaeum“, American Journal of Archaeology, Vol. 77, No. 1. (1973), pp. 77 – 81 Външни препратки Perseus Digital Library Iconicarchive Photo Gallery Архив на оригинала от 2021-09-22 в Wayback Machine. Decree honoring Diophantos, general of the Pontic king Mithridates VI Similarities between Panticapaeum and the City of Atlantis as described by Plato. Eagle/Wind 2005
Panticapea

Panticapea o Panticapèon (en grec antic: Παντικάπαιον o Παντικαπαία, llatí: Panticapaeum) era una important ciutat grega del Bòsfor Cimmeri a prop de l'entrada de la llacuna Meòtida (Mar d'Azov), a la desembocadura del riu Tànais. El seu nom derivaria del riu Panticapes, segons Esteve de Bizanci, però això sembla un error, atès que aquest riu (esmentat per Heròdot) no era a la mateixa zona i la ciutat no era a la vora de cap riu: segons Flavi Arrià, era a 60 estadis del lloc on el riu arribava al mar. Esteve diu que, segons la tradició, la ciutat la va fundar un fill d'Aetes, que va rebre el districte del rei escita Agaetes. En realitat, era una colònia de Milet, una de les primeres fundades a la zona segons Estrabó, sense data de fundació coneguda però que probablement entre el 541 aC i el 481 aC. Ammià Marcel·lí l'anomena la mare de totes les ciutats milèsies al Bòsfor. Els grecs relacionaven el nom de la ciutat amb el deu Pan, la figura del qual i la de Sàtir apareixen a les seves monedes, però el nom probablement era escita adaptat a la forma grega. Panticapea va ser la capital dels reis del Bòsfor Cimmeri. El seu port era Teodòsia. Justinià I en va restaurar les muralles. Durant el període romà d'Orient la ciutat va agafar el nom de Bòsforos, que ja abans rebia ocasionalment i encara modernament els habitants de Kertx l'anomenaven Bospor. A l'edat mitjana els genovesos l'anomenaven Pandico o Pondico però també com Bospro o Vospro. Estrabó diu que la ciutat estava situada en un turó de 20 estadis de circumferència, totalment cobert d'edificis per totes bandes. Cap a l'est hi havia un port amb un moll apte per trenta naus, i també una ciutadella. A la moderna ciutat, a l'anomenat turó de Mitridates i rodalia, s'han trobat restes d'edificis, i túmuls rodons amb nombroses obres d'art; els túmuls dels reis, a la muntanya anomenada Altun-Obo (muntanya daurada) descobert el 1832, són els principals. Altres túmuls s'han trobat a diversos llocs de la zona tots considerats de molta importància per la història antiga del país. Referències
Panticapée

Panticapée (en grec Παντικάπαιον, Pantikápaion), aujourd'hui Kertch en Crimée, est une cité grecque de Tauride. Histoire Fondée en 575 av. J.-C. par des colons grecs de Milet sur la rive criméenne du Bosphore cimmérien (aujourd'hui, détroit de Kertch), la ville a été construite sur les pentes du mont Mithridate. L'acropole abritait un palais à péristyle, des temples d'Apollon, Artémis, Zeus et Déméter. En 480, elle devient la capitale du royaume du Bosphore. Située sur une importante voie commerciale, le passage entre le Pont Euxin et le liman Méotide, la ville exporte principalement des céréales, du poisson salé et du vin. Au IVe siècle av. J.-C., elle fournit Athènes en grains. Panticapée passa sous domination romaine au Ier siècle, devenue byzantine au VIe siècle, jusqu'au VIIe ; conquise alors par les Khazars; ces derniers la renommèrent Kartcha ou Tcharcha (voir Kertch). Honneur L'astéroïde (5990) Panticapaeon porte son nom. Notes et références Annexes Articles connexes Liste des ports antiques : Mer Noire Royaume du Bosphore Liens externes Ressource relative à la géographie : Digital Atlas of the Roman Empire Ressource relative aux beaux-arts : Grove Art Online Portail de la Grèce antique Portail de la Russie Portail de l’Ukraine
Panticapeo

Panticapeo o Panticapea (in greco antico Παντικάπαιον?, Pantikápaion, "strada del pesce"), fu fondata da coloni greci di Mileto nella seconda metà del VI secolo a.C., edificata sul monte Mitridate nei pressi dell'attuale Kerč'. Fu un'importante città e porto del Regno del Bosforo Cimmerio. Storia Nel V e IV secolo a.C., la città divenne la residenza della monarchia del Bosforo e veniva chiamata anche con questo nome. La sua importanza economica, fondata sulle esportazioni di grano, pesce salato e vino, declinò nel due secoli successivi a causa delle invasioni dei Sarmati e la crescente competizione dell'Egitto nella produzione di grano. Infine cadde sotto l'influenza di Mitridate re del Ponto. Il generale Diofanto attorno a 110 a.C. venne inviato da Mitridate in missione diplomatica nel Bosforo per convincere il re Perisade V a cedergli il regno. Durante questa visita una insurrezione dei Sciti guidata da Saumaco mise in fuga il generale. Durante questa insurrezione Perisade venne ucciso. Diofanto raccolte forze sufficienti ritornò sulla penisola e sconfisse gli insorti e il Bosforo Cimmerio divenne un regno vassallo del Ponto. Nel 63 a.C. la città venne in parte distrutta da un terremoto. Nel I secolo d.C. la regione subì invasioni ostrogote, più tardi venne incorporata nell'Impero bizantino sotto Giustino I. Gli scavi archeologici hanno portato alla luce importanti reperti in ceramica e metallo. La città aveva monete d'argento fin dal VI secolo a.C. nel I secolo a.C. vi compaiono anche monete d'oro e di bronzo. Bibliografia Noonan, Thomas S. "The Origins of the Greek Colony at Panticapaeum", American Journal of Archaeology, Vol. 77, No. 1. (1973), pp. 77–81. Voci correlate Satiro di Panticapeo Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Panticapeo Collegamenti esterni Panticapeo, su Treccani.it – Enciclopedie on line, Istituto dell'Enciclopedia Italiana. Perseus Digital Library, su perseus.tufts.edu. Decree honoring Diophantos, general of the Pontic king Mithridates VI Similarities between Panticapaeum and the City of Atlantis as described by Plato. Eagle/Wind 2005, su atmo.info.
Panticapeu

Panticapeu (em grego clássico: Παντικάπαιον; romaniz.: Pantikápaion) é uma antiga cidade na Crimeia. Foi colónia da Grécia Antiga e um importante porto da Táurica (Quersoneso Táurico), situada no lado ocidental do Bósforo Cimério (o antigo nome do estreito de Querche, entre o Mar Negro e o Mar de Azov). Foi fundada por colonos milésios, na entrada do Lago Meótis (o Mar de Azov), no segundo quartel do século VI a.C. na encosta de uma escarpada montanha que hoje tem o nome de monte Mitrídates. A fundação da cidade ocorreu durante o período histórico onde o movimento colonial grego dirigia a sua atenção para as férteis costas do mar Negro. Panticapeu, a oeste, e Fanagória (fundada pelos habitantes de Teos), a leste, controlavam o estreito de Querche, e portanto a passagem dos mercadores estrangeiros, que se viam obrigados a pagar direitos de portagem. A península táurica tinha exercido sempre profunda atracção sobre os gregos, já que tinha una agricultura muito florescente (em especial o cultivo de cereais), uma criação de gado muito desenvolvida e pesca em abundância, que era a base de uma florescente indústria de salga. O século IV a.C. foi para Panticapeu o período de maior prosperidade económica e artística. No decurso do século III a.C., a economia da cidade entrou em rápida decadência por causa da conquista das estepes por parte dos sármatas e pela concorrência dos cereais do egípcios nos mercados. A cidade foi governada por tiranos, de nomes "Leuco", "Sátiro" e "Parisades", que, em sua maioria, foram bons governantes. O último rei, de nome Parisades, não resistiu aos ataques dos bárbaros, e se rendeu a Mitrídates Eupátor. Depois de Mitrídates, a cidade passou ao domínio romano. No ano 63, foi destruída parcialmente por um violentíssimo sismo, do qual recuperou com dificuldade. A invasão dos godos, e mais tarde dos hunos (em 248), infringiram-lhe golpes ainda mais duros. Finalmente, Justino I (518-527), incorporou-a no Império Bizantino. Hoje é local de escavações arqueológicas. Referências
Pantikapej

Pantikapej (grško Παντικάπαιον, Pantikapaion, iz skitskega *Pantikapa, 'ribja pot', rusko Пантикапей, Pantikapej) je bil starogrško mesto na vzhodni obali polotoka Krima, ki so ga Grki imenovali Tavrika. Mesto je ležalo na zahodni obali Kimerskega Bosporja. Ustanovili so ga kolonisti iz Mileta v poznem 7. ali zgodnjem 6. stoletju pr. n. št. na hribu, ki so ga kasneje imenovali Mitridat. Ruševine Pantikapeja so v sodobnem mestu Kerč. Zgodnja zgodovina V prvih stoletjih obstoja mesta so prevladovali uvoženi grški predmeti: keramika, terakota in kovinski predmeti, verjetno iz delavnic na Rodosu, Korintu, Samosu in v Atenah. Istočasno se je razvijala lokalna proizvodnja, ki se je zgledovala po uvoženih predmetih. V Atenah se je za Pantikapej izdelovala posebna vrsta posode, zdaj znana kot kerška posoda. Lokalni lončarji so posnemali helenistične posode v tako imenovanem gnatskem slogu in izdelovali tudi reliefne izdelke – megarske posode. Mesto je od 5. stoletja pr. n. št. kovalo svoje srebrnike in od 4. stoletja zlate in bronaste kovance. Mesto je v svojem največjem obsegu zavzemalo površino sto hektarjev. Predmete, najdene med arheološkimi raziskavani, hranita muzeja Ermitaž v Sankt Peterburgu in muzej v Kerču. Mesto še vedno izkopavajo. 5. do 1. stoletje pr. n. št. V 5.–4. stoletju pr. n. št. je mesto postalo rezidenca najprej grških Arheanaktidov in nato Spartokidov, dinastije tračanskih kraljev Bosporskega kraljestva. Gospodarsko propadanje mesta v 4.–3. stoletju pr. n. št. je bilo posledica sarmatskega osvajanja step in vse večje konkurence egipčanskega žita. Mitidat VI. Pontski Zadnji vladar iz dinastije Spartokidov, Perisad VI., je očitno zapustil svoje kraljestvo Mitridatu VI. Evpatorju, kralju Pontskega kraljestva. Prenos oblasti je uredil Diofant, eden od Mitridatovih generalov, ki je pred tem na Tavriki pomagal lokalnim grškim mestom v vojni proti Palaku, kralju Male Skitije na Krimu. Diofantova misija ni potekala gladko: Perisada so umorili Savmaskovi Skiti, Diofant pa je pobegnil in se kasneje vrnil z okrepitvami, da bi zadušil upor (okoli 110 pr. n. št.). Pol stoletja kasneje si je Mitridat v Pantikapeju vzel življenje, ko ga je v tretji Mitridatovi vojni proti Rimski republiki porazil njegov sin in dedič Farnak II. Pontski. Po porazu so se proti njemu obrnili tudi državljani. Sklici
Pantikapaion

Pantikapaion (klassisk grekiska: Παντικάπαιον; latin: Panticapaeum) var en viktig grekisk hamnstad under antiken, belägen på en kulle ("Mithridates' berg") vid Kertjsundets västra strand på Kertjhalvöns östpunkt på sydöstra Krim, motsvarande den nutida staden Kertj. Den grundades av milesier (joner) på 700-talet f.Kr. Under 400-talet f.Kr. blev staden residens åt archaianaktiderna och senare åt spartokiderna. Pantikapaion blev den viktigaste staden i det bosporanska riket (som fått sitt namn efter Kertjsundet, som då kallades Kimmeriska bosporen) med stor betydelse som hamn- och handelsstad. Pantikapaion gav namn åt den sista attiska konststilen (370–320 f.Kr.). Staden ekonomiska förfall under 300- och 200-talen f.Kr. var ett resultat av sarmaternas erövring av stäpperna norr om Krim och den ökande konkurrensen från egyptiskt spannmål. Den siste spartokiden tillike kungen av det bosporanska riket, Paerisades V, satte sig år 114 f.Kr. i protektoratställning under kung Mithridates VI Eupator av Pontos på grund av trycket från skyterna. Kung Paerisades mördades emellertid av skyterna; Mithridates' general Diofantos kunde senare underkasta sig Krim. Sedan kung Mithridates besegrats av romarna och Pantikapaions invånare vänt sig emot honom tog han sitt liv i staden år 63 f.Kr. Samma år förstördes delar av staden i en jordbävning. Senare räder av goter och hunner försvagade staden ytterligare. Den införlivades i det bysantinska riket av Justinus I på 500-talet e.Kr. Litteratur Noonan, Thomas Schaub "The Origins of the Greek Colony at Panticapaeum", American Journal of Archaeology, Vol. 77, Nr. 1. (1973), pp. 77–81. Externa länkar Odessas numismatiska museums sida om Pantikapaion
Seyit-Settar Mosque

The Seyit-Settar Mosque (Crimean Tatar: Seyit-Settar Cami) is a mosque in Old Simferopol neighborhood of Simferopol, Crimea. History Records indicate that the mosque was funded in 1850 by the then Simferopol city mayor, merchant Seyit Settar Çelebi. During the Great Purge, the mosque was abandoned by the religious community under fear of reprisals by the Bolsheviks. In 1990s during the massive return of Crimean Tatars from the exile the mosque was reopened. In 2014 the old building was demolished. Before that, in 2013 the city council allocated 0.4452 hectares of territory adjacent to the mosque to the Spiritual Administration of the Muslims of Crimea for the reconstruction of the building and the construction of a madrasah, an administrative building and a building for students. The new mosque, constructed over the old basement, was inaugurated in 2016. References
Сеїт-Сеттар

Сеїт-Сеттар Джамі (кримс. Seit-Settar Cami) — мечеть у Старому місті Сімферополя, в Центральному районі, за адресою вул. Клари Цеткін, 34. Історія Історична довідка свідчить, що в 1850 році мечеть побудував колишній міський голова Сімферополя, купець Сеїт Сеттар Челебі. Навколо мечеті свормувався район Сеїт Сеттар Мааллеси (кримс. Seit Settar maallesı). У 1889—1891 роках за розпорядженням губернатора інспектори губернського правління склали опис всіх вцілілих мусульманських культових споруд. 22 січня 1891 року духовенство і парафіяни приходу Сеїт Сеттар Челебі повідомили прибулого інспектора, що «… мечеть соборна, кам'яна, під назвою „Сеїт Сеттар мааллесі“ існує з 1849 року, побудована вона місцевим городянином Сеіт Сеттаром…». Отже, з часу будівництва минуло лише 40 років, змінилося лише два покоління, а парафіяни вже на той час забули, ким був благодійник і меценат Сеїт Сеттар Челебі. Після революції 1917 року мечеть продовжувала функціонувати. У 1922 році її передали мусульманській громаді. Договір про її використанні діяв до 1935 року. У 1936—1938 релігійні служителі та парафіяни, переслідувані за переконання, під страхом репресій закрили мечеть і в наступні роки її використовували в господарських цілях. На початку 1990-х після масового повернення кримських татар на півострів мечеть передали в користування мусульманській громаді. Рішення про початок реконструкції взяли в 2006 році. Однак фактично роботи почалися через 8 років. Будівництво велося на кошти Міністерства у справах релігії Туреччини і приватних інвесторів. Від старої споруди тут частково зберігся тільки фундамент. Мечеть відкрили напередодні мусульманського свята Курбан-байрам у вересні 2016 року. Мінарет зводили під час реконструкції. Його висота — близько 20 метрів. Інфраструктура Молитовна зала Медресе Адміністративна будівля Галерея Примітки