NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Vesele, Sudak Municipality

Vesele or Vesyoloye (Ukrainian: Веселе; Russian: Весёлое) is a village in the Sudak Municipality of the Crimea, a territory recognized by a majority of states as part of Ukraine and annexed and claimed by Russia as the Republic of Crimea. Previously, the settlement was known as the Kutlak village (Crimean Tatar: Qutlaq). Following the forced deportation of the Crimean Tatars in 1944, the Presidium of the Supreme Soviet of the Russian SFSR published a decree on May 18, 1948 renaming the settlement along with many others throughout Crimea from their native Crimean Tatar names to their current variants. Vesele is located on Crimea's southern shore at an elevation of 126 metres (413 ft). Its population was 1,596 in the 2001 Ukrainian census. Its current population is 1,675 (2014 Census). References External links Media related to Vesele at Wikimedia Commons
Vesele, Sudak

Vesele (în ucraineană Веселе) este o comună în orașul regional Sudak, Republica Autonomă Crimeea, Ucraina, formată numai din satul de reședință. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Vesele era vorbitoare de rusă (58,15%), existând în minoritate și vorbitori de tătară crimeeană (24,87%) și ucraineană (10,28%). Note
Веселе (Феодосійський район)

Весе́ле (до 1945 року — Кутла́к, кримс. Qutlaq) — село в Україні, у складі Феодосійського району Автономної Республіки Крим. Географія Село Веселе розташоване за 6 км на захід від міста Судак, у долині річки Кутлак, з південної сторони від автодороги Р29 Алушта — Феодосія, висота центру села над рівнем моря 126 м. Найближчі населені пункти — Межиріччя на північному заході та Морське на південному заході. За 2,5 км на півд.-захід від нп Веселе — гора Кизил-Кая. Історичні пам'ятки Поблизу села, на березі моря, знаходяться законсервовані залишки боспорської фортеці. Історія 1520 року османська влада проводить перепис населення Південного берега Криму, у поселенні Кутлак проживає 277 людей — 10 мусульман і 267 християн. Станом на 1886 у селі Кутлак Таракташської волості Феодосійського повіту Таврійської губернії мешкало 735 осіб, налічувалось 161 дворове господарство, існували мечеть та 2 лавки. За переписом 1897 року кількість мешканців зросла до 1550 осіб (828 чоловічої статі та 722 — жіночої), з яких , 1548 — магометанської. У 1918 році встановлено радянську владу. В селі розташовувалась центральна садиба колгоспу «Веселовський», за яким було закріплено більше 1,2 тис. га сільськогосподарських угідь, з них 744 га орних земель, у тому числі 504 га під виноградниками. Основним напрямком господарства було виноградарство. 63 передовика господарства нагороджено орденами та медалями СРСР, серед них І. А. Черепененко — орденом Леніна. 47 жителів села перебували на фронтах німецько-радянської війни, всі вони нагороджені бойовими орденами та медалями, 19 осіб загинуло. Сучасний стан В наш час в селі розташовані сільська рада, восьмирічна школа, літній кінотеатр, бібліотека, фельдшерсько-акушерський пункт, пошта, 4 магазини, їдальня. Діють православний храм апостола Андрія Первозванного та мечеть Кутлак Джамісі. Знаходиться пам'ятка архітектури — Турецький фонтан. У 1926 році поблизу села виявлені «погрібальна урна» з двома ручками-вушками та клеймений піфос (діаметр — 0,63 м, висота — 0,78 м) з кришкою. Збереглись руїни середньовічної церкви. У селі розташоване виноробне підприємство ДП «Веселівське» (в 2010 році об'єднане з ДП «Морське») входить до складу НВАО «Масандра». За 4 км від морського узбережжя, на західному схилі гори Караул-Оба, поблизу руїн Боспорської фортеці будується пансіонат «Марианіда». Влітку 2000 року в селі, на узбережжі Кутлакської бухти, пройшов фестиваль «КаZантип». Джерела Міста і села України. Автономна Республіка Крим. Місто Севастополь. Історико-краєзнавчі нариси. — К: Український видавничий консорціум. Українське наукове товариство краєзнавства, геральдики та фалеристики. Українська академія геральдики, товарного знаку та логотипу. Українська конфедерація журналістів, 2009. — 480 с. — ISBN 978-966-8189-91-3 (стор. 53) Посилання Туристичний сайт села Веселого Примітки
Barsove, Sovietskîi

Barsove (în ucraineană Барсове) este un sat în comuna Nekrasovka din raionul Sovietskîi, Republica Autonomă Crimeea, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Barsove era vorbitoare de rusă (55,56%), existând în minoritate și vorbitori de ucraineană (24,44%) și tătară crimeeană (17,78%). Note
Барсове

Ба́рсове (до 1948 року — Барасонівка; кримс. Bor Asan) — колишнє село в Україні, підпорядковувалося Некрасовській сільраді Совєтського району Автономної Республіки Крим. Виключене з облікових даних рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим від 28 листопада 2012 року. Примітки
Bilohlînka, Simferopol

Bilohlînka (în ucraineană Білоглинка) este un sat în comuna Mîrne din raionul Simferopol, Republica Autonomă Crimeea, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Bilohlînka era vorbitoare de rusă (74,69%), existând în minoritate și vorbitori de tătară crimeeană (15,8%) și ucraineană (8,21%). Note
Білоглинка (Україна)

Білогли́нка (до 1948 року — Актачи́-Кия́т, кримс. Aqtaçı Qıyat) — село Сімферопольського району Автономної Республіки Крим. Село витягнулося уздовж лівого берега річки Салгир, біля Євпаторійського шосе. Від шосе його відокремлює смуга старих яблуневих і грушевих садів, які в останні роки інтенсивно забудовуються. Нині село впритул наблизилося до північно-західної околиці кримської столиці. У селі значиться 2030 жителів. Історія Під час Кримського ханства, наприкінці XVIII століття, на північний захід від Акмєсджита (нинішнього Сімферополя), в долині Салгира, розташовувалося велике поселення Кият, що складалося з чотирьох відносно самостійних ділянок, записаних в Камеральному Описі Криму. 18 листопада 1993 року поблизу Білоглинки у дорожньо-транспортній пригоді загинув Народний депутат України 1-го скликання Яків Аптер. У 2012 році в селі побудували дерев'яну церкву Амвросія Оптинського, Московського патріархату, у 2018 році методом народного будівництва почали зводити мечеть. Релігія Актачи-Кият Джамі Населення Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки
Borîsivka, Lenine

Borîsivka (în ucraineană Борисівка) este un sat în comuna Mariivka din raionul Lenine, Republica Autonomă Crimeea, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, nu exista o limbă vorbită de majoritatea populației, aceasta fiind compusă din vorbitori de găgăuză (37,84%), rusă (21,62%) și ucraineană (13,51%). Note
Amurske (Krasnohvardiiske)

Amurske (în ucraineană Амурське) este localitatea de reședință a comunei Amurske din raionul Krasnohvardiiske, Republica Autonomă Crimeea, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Amurske era vorbitoare de rusă (55,53%), existând în minoritate și vorbitori de tătară crimeeană (33,02%) și ucraineană (8,92%). Note
Амурське

Аму́рське (до 1948 року — Алаба́ш-Конра́т; кримс. Alabaş Qoñrat) — село Курманського району Автономної Республіки Крим. Опис Відстань від райцентру до населеного пункта становить 26 кілометрів по прямій. Розташоване на південному заході району в степовому Криму, за 1 км від залізничної станції Елеваторна, в середній течії річки Салгир, висота над рівнем моря — 91 м. Площа 206 га, населення 2592 особи, з них 958 кримських татар, кількість дворів 811. У селі знаходилася центральна садиба СВК «Схід», за якою було закріплено 7,5 тис. га сільськогосподарських угідь, у тому числі 5,4 тис. га орних земель. В даний час землі розпайовано, створено 38 фермерських господарств. На території села розташовані загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів, в якій навчаються 267 дітей, спортивний комплекс, фельдшерсько-акушерський пункт, магазин будматеріалів, 4 магазини змішаних товарів. Вулиці асфальтовані, водопостачання централізоване. На території села працює ЗАТ «Октябрський винноконьячний завод». Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Історія Село відоме з часів Кримського ханства, в останній його період Алабаш-Конрат входив до Ташлинського кадилика Акмечетського каймаканства, перша документальна згадка села зустрічається в Камеральному Описі Криму… 1784 року. В результаті еміграції кримських татар внаслідок політики російської адміністрації, особливо масової після Кримської війни 1853—1856 років, село спустошене. У 1890 році тут з'являється німецька колонія. Згідно зі Списком населених пунктів Кримської АРСР за Всесоюзним переписом 17 грудня 1926 року, в селі Алабаш-Конрат було 45 дворів, з них 43 селянських, населення становило 200 осіб, з них 89 німців, 61 українець, 28 росіян, 13 чехів, 9 записано у графі «інші», діяла німецька школа. У 1941 році німці з села були депортовані, у 18 травня 1948 року Указом Президії Верховної Ради РРФСР Алабаш-Конрат перейменували на село Амурське. У 2023 році у проєкті Постанови Верховної Ради України «Про перейменування деяких населених пунктів Автономної Республіки Крим» селу запропоновано повернути назву Алабаш-Конрат. Примітки
Айгульское озеро

Айгу́льское о́зеро (укр. Айгу́льське озеро, крымскотат. Ayğul gölü, Айгъул голю) — солёное озеро, расположенное в северо-восточной части Красноперекопского района; 3-е по площади озеро Крыма. Площадь водного зеркала — 37,5 км², 37 км², 27,5 км². Тип общей минерализации — солёное. Происхождение — лиманное. Группа гидрологического режима — бессточное. Другие названия: Большо́е Айгу́льское, Кы́рское, Большо́й Кырк. География Входит в Перекопскую группу озёр, где является крупнейшим. Длина — 18 км. Ширина средняя — 2,0 км, наибольшая — 4,5 км. Глубина средняя — 2 м, наибольшая — 4,5 м. Высота над уровнем моря — −0,1 м (урез воды на северном берегу), −3,2 м. Озеро используется как хранилище рапы, которую перекачивают из залива Сиваш для нужд предприятий химической промышленности. Ближайшие населённые пункты: село Красноармейское расположено на западном берегу; сёла Новоалександровка и Богачёвка — южнее озера, Томашевка — восточнее. Также у озера расположено 4 исчезнувших села: Камышевка — северней озера, Якиш-Кашкара — западней, Днестровка, Ас и Найман — восточней. В озеро впадает река Источная. Озеро имеет неправильную продолговато-овальную форму, оно вытянуто в направлении с северо-запада на юго-восток. Западнее расположено Кирлеутское озеро, восточнее южной части водоёма — озеро Чайка. Южная часть котловины сужена, северная расширена. Протяжённость с севера на восток превышает протяжённость с запада на восток примерно в девять раз. По спрямлённым руслам рек Источная (ГК-19), Целинная (ГК-20), Сиваш (ГК-21) и балке Выгонная (СК-1) коллекторно-дренажные воды поступают в озеро Айгульское (его южную часть). Общая площадь водосбора озера 213 км². Береговая линия северной части озера и острова на севере озера местами обрывистые, без пляжей, высотой 2, 3 и 6 м. На берегах гнездятся птицы, поскольку оно как и Кирлеутское не загрязнено от деятельности химической промышленность, в отличие от других озёр Перекопской группы. По центру от центра к югу озера расположены острова Майорские, на крупнейшем из них расположен артезианский колодец мощность 5000 л/ч. Солёность на протяжении года колеблется от 140 до 220 ‰. Дно укрыто слоем ила толщиной 8-9 м. Среднегодовое количество осадков — менее 400 мм. Питание: атмосферные осадки, подземные воды Причерноморского артезианского бассейна, сбросные и дренажные воды. Этимология Айгульское или Кырское озеро: аи — луна; аи, айя — в древнетюркском языке «почитать» (созвучно с гр. аи — святой); кырк — РПИ ногайцев, каракалпаков; видимо, в названии Кырское утерян звук «к». Примечания Ссылки На сайте Рескомводхоза АРК (рус.). Архивировано из оригинала 18 апреля 2013 года. Озёра Крыма (рус.). vodnyjmir.wordpress.com. Дата обращения: 22 января 2022. Айгульське озеро / А. М. Оліферов // Енциклопедія Сучасної України [Електронний ресурс / Редкол.: І. М. Дзюба, А. І. Жуковський, М. Г. Железняк [та ін.] ; НАН України, НТШ. – К. : Інститут енциклопедичних досліджень НАН України, 2001.]
Айгульське озеро

Айгу́льське о́зеро або Айгу́л-Ґолю́ (кримс. Ayğul gölü, також Велике Айгульське, Кирське, Великий Кирк) — солоне озеро, розташоване в північно-східній частині Перекопського району; 3-е за площею озеро Криму. Площа водного дзеркала — 37,5 км². Тип загальної мінералізації — солоне. Походження — лиманове. Група гідрологічного режиму — безстічне. Географія Входить до Перекопської групи озер, де є найбільшим. Довжина — 18 км. Ширина середня — 2,0 км, найбільша — 4,5 км. Глибина середня — 2 м, найбільша — 4,5 м. Висота над рівнем моря — −0,1 м (уріз води на північному березі). Озеро не використовується. Найближчі населені пункти: село Мирза-Кояш розташоване на західному березі; села Новоолександрівка та Багачівка — південніше від озера, Томашівка — східніше. Також біля озера розташовано 4 зниклі села: Комишівка — північніше від озера, Якіш-Кашкара — західніше, Дністрівка, Ас та Найман — східніше. Озеро має неправильну довгасто-овальну форму, витягнуто в напрямку з північного заходу на південний схід. Південна частина улоговини звужена, північна розширена. Протяжність з півночі на схід перевищує протяжність із заходу на схід приблизно в дев'ять разів. Живлення: підземні води Причорноморського артезіанського басейну, скидні та дренажні води. Загальна площа водозбору озера 213 км². Води надходять в озеро Айгульске по спрямлених руслах річок Неточна (ГК-19) (площа водозбору 105 км²), Цілинна (ГК-20), Сиваш (ГК-21) та балці Вигонна (СК-1). Берегова лінія північної частини озера та острови на півночі озера місцями обривисті, без пляжів, висотою 2, 3 і 6 м. На берегах гніздяться птахи, оскільки воно як і Кирлеуцьке не забруднене відходами хімічної промисловості, на відміну від інших озер Перекопської групи. По центру від центру на південь озера розташовані острова майорська, на найбільшому з них розташований артезіанський колодязь потужністю 5000 л/ч. Етимологія Айгульское або Кирське озеро:АІ — місяць; ай, Айя — в древнетюркської мові «почитати» (співзвучно з гр. АІ — святий); кирк — РПІ ногайців, каракалпаків; мабуть, у назві Кирське загублений звук «к». Примітки Джерела та посилання Топографическая карта. Листы: L-36-081, L-36-069. Видання 1993 року. ГНПП Картография (Атлас географии Украины), 2003 р. На сайті Рескомводхоза АРК[недоступне посилання з лютого 2019] Озёра Крыма [Архівовано 22 січня 2018 у Wayback Machine.] Посилання Айгульське озеро [Архівовано 14 лютого 2022 у Wayback Machine.] // ВУЕ
Айкаван (Крым)

Айкава́н (укр. Айкаван, крымскотат. Aykavan, Айкаван, арм. Հայկավան) — посёлок в Симферопольском районе Крыма, входит в состав Трудовского сельского поселения (Трудовского сельского совета). Население Современное состояние В Айкаване 28 улиц и 2 переулка, площадь, по данным сельсовета на 2009 год, занимаемая селением, 55,5 гектаров, на которой в 500 дворах числилось 104 жителя. На 2011 год, по данным Симферопольской райгосадминистрации — 160 жителей, площадь в пределах поселковой черты 85,5504 гектара. География Посёлок Айкаван расположен в центре района, практически — северо-восточная окраина Симферополя, в 1 км севернее шоссе Симферополь — Феодосия . Примыкает к бывшему селу Белое, входящему в состав города. Высота центра над уровнем моря 295 м. Связан с Симферополем автобусным маршрутом 22А Бородина - Айкаван - Каменка - Бородина . История Решением 15 сессии Симферопольского районного Совета 21 созыва от 3 сентября 1993 года на землях второго отделения совхоза «Дубки» Трудовского сельсовета выделен участок для создания населенного пункта Айкаван площадью 54 га, из которых 51 га пашни и 3 га лесополос. Официальной датой образования посёлка считается 23 марта 1995 года, когда, постановлением Совета Министров АР Крым, село было поставлено на учёт под наименованием Айкаван, что в переводе с армянского означает «армянский посёлок» (арм. Հայկավան), так как данный населённый пункт является местом компактного проживания армян; так, согласно Всеукранской переписи населения 2001 года, 34,15 % населения посёлка указали своим родным языком армянский. Кадастровое деление В границах посёлка образован кадастровый квартал с кадастровым номером 90:12:170701 (согласно российской публичной кадастровой карте) и 0124787000:07:001 (согласно публичной кадастровой карте Украины). Примечания Литература Трудовский сельсовет // Города и села Украины. Автономная Республика Крым. Город Севастополь. Историко-краеведческие очерки. — Слава Севастополя, 2009. Ссылки с Айкаван Республіка Крим, Сімферопольський район (укр.). Верховна Рада України. Дата обращения: 21 января 2015. Карта. Симферопольский район, старые и новые названия
Айкаван (Україна)

Айкава́н (кримс. Aykavan, вірм. Հայկավան) — селище в Україні, в Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим. Географія Селище Айкаван розташоване в центрі району, практично є північно-східною околицею Сімферополя, в 1 км на північ від шосе Сімферополь — Феодосія. Примикає до колишнього села Біле, що входить до складу міста. Висота над рівнем моря над рівнем моря становить 295 м. Історія Офіційною датою утворення селища вважається 23 березня 1995 року, коли постановою Ради Міністрів АР Крим село було поставлено на облік під найменуванням Айкаван, що в перекладі з вірменської означає «вірменське селище». Вулиці В Айкавані 28 вулиць і 2 провулка, площа селища 85,5 гектара. Примітки
Ак-Бурун

Ак-Буру́н (укр. Ак-Бурун, крымскотат. Aq Burun, Акъ Бурун) — мыс в Крыму на побережье Керченского пролива. Замыкает с юга Керченскую бухту. Название в переводе с крымскотатарского означает «белый мыс» (aq — белый, burun — мыс). Ак-Бурун, лежащий у переправы через Боспор Киммерийский, несёт на себе следы древнего городища. В середине XIX века для охраны Керченского пролива была построена Керченская крепость. Причиной строительства послужила Крымская война. На оконечности Ак-Буруна, тоже на вершине древнего кургана, была оборудована отдельная батарея, защищённая рвом. Примечания
Ак-Бурун

Ак-Буру́н (кримс. Aq Burun) — мис чорноморського узбережжя поблизу Керчі. На Ак-Буруні з 1862 року провадились археологічні розкопки некрополя 4—3 ст. до н. е. Виявлено численні поховання членів аристократичних родин міста Пантікапея. Під час розкопок знайдено скіфські і грецькі дорогоцінні прикраси, панафінійську амфору, золоту монету Александра Македонського, скіфську зброю в могилі грецького воїна, а також кінські поховання тощо. Ці знахідки свідчать про тісні зв'язки скіфської і грецької аристократії у Боспорському царстві, про взаємовплив грецької та місцевої культур. Література Українська радянська енциклопедія : у 12 т. / гол. ред. М. П. Бажан ; редкол.: О. К. Антонов та ін. — 2-ге вид. — К. : Головна редакція УРЕ, 1974–1985.
Ак-Мечетское озеро

Ак-Мече́тское о́зеро (укр. Ак-Мечетське озеро, крымскотат. Aqmeçit gölü, Акъмечит голю) — пресное озеро в Черноморском районе. Площадь — 0,15 км². Тип общей минерализации — пресное. Происхождение — лиманное. Группа гидрологического режима — бессточное. География Входит в Тарханкутскую группу озёр. Длина — 0,4 км. Ширина средняя — 0,3 км. Глубина средняя — 0,4 м, наибольшая — 0,75 м. Используется для рекреации. Озеро расположено в пределах жилой застройки пгт Черноморское (восточнее улицы Озёрная, южнее улицы Сигнальная, севернее улицы Парковая западнее улицы Некрасова) и отделено от Узкой бухты перешейком. Имеет вытянутую форму в направлении с севера на юг, к югу сужается. С юга в озеро впадает сухоречье балки Кель-Шейх. Берега и частично водное зеркало заняты высшей растительностью (тростниковой). Берега пологие. В северной части западный и восточный участки берега крутые вследствие антропогенного влияния. Также сократилась площадь озера: северо-восточный угол водоёма занят насыпью, где построены коттеджи; участок (Кадастровый номер: 90:14:010101:170, улица Сигнальная, 2б), где расположены коттеджи частично накладывается на водное зеркало. Является единственным пресным озером в Тарханкутской группе озёр, так как уровень его всегда выше уровня моря и воды озера фильтруются через пересыпь в море, тогда как в других озёрах происходит обратное. Ак-Мечетское озеро, наряду с Лиманом, обеспечено питанием за счёт поверхностного и подземного стока относительно больше других, причём уровень их может повышаться настолько, что происходит перелив вод в море. Перелив вод озера осуществляется посредством трубы под искусственно закреплённой пересыпью, где проходит автодорога. Среднегодовое количество осадков — менее 350 мм. Питание: поверхностные и подземные воды Причерноморского артезианского бассейна. Примечания Литература Атлас автомобильных дорог Крыма. — ГНПП Картография, 2004. Атлас географии Украины. — ГНПП Картография, 2003. Лист карты L-36-90 Черноморское. Масштаб: 1 : 100 000. Состояние местности на 1989 год. Издание 1993 г. Под. ред. М.М. Айзенберга и М.С. Каганера. Ресурсы поверхностных вод СССР. — Ленинград: Гидрометеоиздат, 1966. — Т. 6: Украина и Молдавия. Выпуск 4: Крым. Республиканский комитет Автономной Республики Крым по водохозяйственному строительству и орошаемому земледелию (рус.). Дата обращения: 28 сентября 2012. Архивировано 27 октября 2012 года.
Ак-Мечетське озеро

Ак-Мече́тське озеро (кримс. Aqmeçit gölü) — прісне озеро в Євпаторійському районі. Площа — 0,15 км². Тип загальної мінералізації — прісне. Група гідрологічного режиму — безстічне. Географія Входить в Тарханкутську групу озер. Довжина — 0,4 км. Ширина: середня — 0,3 км. Глибина: середня — 0,4 м, найбільша — 0,75 м. Використовується для рекреації. Озеро розташоване в межах житлової забудови селища Чорноморське (на схід вул. Озерна і північніше Паркової) і відокремлене від Вузької бухти перешийком. Має витягнуту форму у напрямку з півночі на південь, на південь звужується. З півдня в озеро впадає сухоріччя балки Кель-Шейх. Береги заболочені, пологі. Ак-Мечетське озеро, поряд з Лиманом, забезпечено живленням за рахунок поверхневого і підземного стоку більше інших, причому рівень їх може підвищуватися настільки, що відбувається перелив води в море. Є єдиним прісним озером в Тарханкутській групі озер, оскільки рівень його завжди вище рівня моря й води озера фільтруються через пересип в море, тоді як в інших озерах відбувається зворотня реакція. Середньорічна кількість опадів — менше 350 мм. Живлення: поверхневі і підземні води Причорноморського артезіанського басейну. Посилання Озера Криму. vodnyjmir.wordpress.com. 2011–05–3. Архів оригіналу за 28 серпня 2018. Процитовано 13 листопада 2021.: Обслуговування CS1: Сторінки з неправильним форматом в діапазонах дат (посилання)