NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Піщанівська сільська рада

Піща́нівська сільська́ ра́да — адміністративно-територіальна одиниця та орган місцевого самоврядування в Бахчисарайському районі Автономної Республіки Крим. Адміністративний центр — село Піщане. Загальні відомості Населення ради: 1 808 осіб (станом на 2001 рік) Населені пункти Сільській раді підпорядковані населені пункти: с. Піщане с. Берегове Склад ради Рада складається з 16 депутатів та голови. Голова ради: Гаранін Олександр Миколайович Керівний склад попередніх скликань Примітка: таблиця складена за даними сайту Верховної Ради України Депутати За результатами місцевих виборів 2010 року депутатами ради стали: За суб'єктами висування За округами Примітки та джерела Піщанівська сільська рада // Облікова картка на офіційному вебсайті Верховної Ради України.
Comuna Svitle, Djankoi

Svitle (în ucraineană Світле) este o comună în raionul Djankoi, Republica Autonomă Crimeea, Ucraina, formată din satele Blahodatne și Svitle (reședința). Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației comunei Svitle era vorbitoare de rusă (82,53%), existând în minoritate și vorbitori de ucraineană (14,33%) și tătară crimeeană (1,91%). Note
Светловское сельское поселение (Крым)

Светловское се́льское поселе́ние (укр. Світлівське сільське́ посе́лення, крымскотат. Tamaq Qırğız köy yurtu, Тамакъ Къыргъыз кой юрту) — муниципальное образование в Джанкойском районе Республики Крым Российской Федерации. Административный центр — село Светлое. География Расположено на востоке Джанкойского района, в степной зоне полуострова, у границы с Нижнегорским районом. История В 1986 году был образован Светловский сельский совет, выделением из состава Просторненского. Статус и границы Светловского сельского поселения установлены Законом Республики Крым от 5 июня 2014 года № 15-ЗРК «Об установлении границ муниципальных образований и статусе муниципальных образований в Республике Крым». Население Численность населенияГод1400160018002000220024002600200020052010201520202025Светловское сельское поселение (Крым)Статистика населения.mw-chart-942620306e1dbfd75a874239fe6b904f85566736b90490a31af5aa9ccd552f8f9442747b3202196c2f8e90356c0ca43156b08f558bcfe989fff1c2227d7acaf7__zr190254-cls-983011:hover{pointer-events:none}.mw-chart-942620306e1dbfd75a874239fe6b904f85566736b90490a31af5aa9ccd552f8f9442747b3202196c2f8e90356c0ca43156b08f558bcfe989fff1c2227d7acaf7__zr190254-cls-983012:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,1)}.mw-chart-942620306e1dbfd75a874239fe6b904f85566736b90490a31af5aa9ccd552f8f9442747b3202196c2f8e90356c0ca43156b08f558bcfe989fff1c2227d7acaf7__zr190254-cls-983013:hover{cursor:pointer}.mw-chart-942620306e1dbfd75a874239fe6b904f85566736b90490a31af5aa9ccd552f8f9442747b3202196c2f8e90356c0ca43156b08f558bcfe989fff1c2227d7acaf7__zr190254-cls-983014:hover{cursor:pointer;fill:rgba(82,130,235,1)}.mw-chart-942620306e1dbfd75a874239fe6b904f85566736b90490a31af5aa9ccd552f8f9442747b3202196c2f8e90356c0ca43156b08f558bcfe989fff1c2227d7acaf7__zr190254-cls-983015:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,0)} Состав сельского поселения Примечания
Світлівська сільська рада (Джанкойський район)

Сві́тлівська сільська́ ра́да — адміністративно-територіальна одиниця та орган місцевого самоврядування у Джанкойському районі Автономної Республіки Крим. Адміністративний центр — село Світле. Загальні відомості Світлівська сільська рада утворена 16 вересня 1986 року. Населення ради: 2 519 осіб (станом на 2001 рік) Населені пункти Сільській раді підпорядковані населені пункти: с. Світле с. Благодатне Склад ради Рада складається з 16 депутатів та голови. Голова ради: Буякевич Геннадій Сергійович Секретар ради: Галюк Любов Петрівна Керівний склад попередніх скликань Примітка: таблиця складена за даними сайту Верховної Ради України Депутати За результатами місцевих виборів 2010 року депутатами ради стали: За суб'єктами висування За округами Примітки та джерела Світлівська сільська рада (Джанкойський район) // Облікова картка на офіційному вебсайті Верховної Ради України.
Сквер воинов-интернационалистов

См. также Парк Воинов-интернационалистов (значения) Сквер воинов-интернационалистов — сквер в Ленинском районе Севастополя, на улице Ленина рядом с площадью Суворова. До 15 февраля 1999 года назывался сквером Ленинского комсомола. В сквере находится памятник воинам-«афганцам» по случаю 19-й годовщины вывода советских войск из Афганистана и памятник боевой машине пехоты, которая поставлена в сквере на постаменте. Она действительно принимала участие в боевых действиях в Афганистане, была подбита, а затем отремонтирована. В самом центре сквера расположен мемориал «Строителям Севастополя», открытый в 1984 году. Он напоминает жителям о том, что во время Великой Отечественной войны город был практически полностью разрушен, но вошел в число 15 городов, подлежащих восстановлению в первую очередь. И меньше чем десятилетие спустя после победы над Германией Севастополь полностью восстал из руин. Людям, которые за такой короткий срок возродили город, и посвящен памятник. На Аллее памяти в сквере посажено 19 кипарисов. Украшает сквер ротонда, что завершает природно-архитектурную композицию. Галерея Примечания Источники Севастополь. Два сквера на улице Ленина www.virtual.crimea.ua
Сквер воїнів-інтернаціоналістів (Севастополь)

Сквер воїнів-інтернаціоналістів — сквер в Ленінському районі Севастополя, на вулиці Леніна поруч з площею Суворова. До 15 лютого 1999 року називався сквером Ленінського комсомолу. У сквері знаходиться пам'ятник воїнам-афганцям, з нагоди 19-ї річниці виведення радянських військ з Афганістану і пам'ятник бойовій машині піхоти, яка поставлена в сквері ​​на постаменті. Вона дійсно брала участь у бойових діях в Афганістані, була підбита, а потім відремонтована. На Алеї пам'яті у сквері посаджено 19 кипарисів. Прикрашає сквер ротонда, що завершує природно-архітектурну композицію. Галерея Джерела www.virtual.crimea.ua(рос.)
Симферополь (кинотеатр)

Кинотеатр «Симферополь» — симферопольский двухзальный кинотеатр, построенный в 1956 году по типовому довоенному проекту разработанному архитектором В. П. Калмыковым и доработанному симферопольцем Борисом Исаевым. В настоящее время кинотеатр не работает. Описание Кинотеатр «Симферополь» имеет красивый фасад в стиле неоклассицизма, с двумя башнями. Два зрительных зала «Розовый» и «Голубой» по 400 мест каждый. С 2014 по 2016 гг. оба зала не функционировали. История Советский период В 1936 году московские архитекторы представили план строительства на месте городского сада нового кинотеатра. В основу проекта был положен типовой проект двухзального кинотеатра, разработанный в 1937 году московским архитектором В. П. Калмыковым. До наших дней сохранилось ещё три кинотеатра, построенных по этому проекту: «Звезда» в Твери, «Родина» в Москве и «Октябрь» в Смоленске. Вместе с тем, здание кинотеатра «Симферополь» получилось гораздо красивее, чем его «братья» в других городах. Проект был доработан с учетом местности местным архитектором Б. Ф. Исаевым. Здание планировали ввести в строй в 1939 году Реализации указанных планов помешало начало Великой Отечественной войны. В 1944 году в здание попала бомба, причинив ему значительный ущерб. После окончания войны строительство возобновили. Деньги на постройку выделил «Облкинопрокат». Первый сеанс состоялся 1 апреля 1956 года. Во время Чемпионата СССР по русским шашкам 1975, проходившем в Симферополе, его участник, многократный чемпион СССР, В. Р. Габриелян стал 1 000 000 посетителем кинотеатра. Симферопольский Дом кино В 1990-е здание отреставрировали, включили в госреестр архитектурных памятников Крыма и начали сдавать в аренду. В конце 2013 года Фонд коммунального имущества Симферополя сдал в аренду на 20 лет симферопольский «Дом кино». Победителем конкурса стало ООО «Симферополькино». Директора кинотеатра Котолупова Елена Георгиевна Громов Виктор Литвин Александр Примечания
Сімферополь (кінотеатр)

«Сімферополь» — кінотеатр у центрі Сімферополя. Історія Збудований на території Міського саду Сімферополя, який заснований на початку XIX ст. План кінотеатру представлений у 1936 році. Було використано проєкт найбільшого кінотеатру міста Твер — «Зірка» (архітектор В. П. Калмиков). Архітектор Володимир Ісаєв доробив проєкт на місцевості, будівництво мало бути завершеним в 1939, але до початку Другої світової кінотеатр не був закінчений. У 1944 будівля зазнала суттєвих пошкоджень після потрапляння в неї бомби. Будівництво було відновлено після завершення війни. Перший сеанс пройшов 1 квітня 1956 року. Опис будівлі Кінотеатр має форму бінокля — головний вхід виконано в вигляді глибокої ніші між двома баштами. Будівля кінотеатру «Сімферополь» відображає тогочасну тенденцію переходу від аскетичного конструктивізму до сталінського ампіру. Використано класичні архітектурні форми, декор (аркада, колони двох ордерів, пілястри). Над головним входом досі збереглося зображення радянської символіки. Таким чином, стиль будівлі можна визначити як еклектизм. Примітки
Сімферопольська ТЕЦ

Сімферо́польська ТЕЦ (кримс. Aqmescit esas elektrik stantsiyası) — теплоелектроцентраль України, в селищі Гресівський, на річці Салгир, в Автономній Республіці Крим, за 9 км від Сімферополя. ТЕЦ забезпечує тепловою електроенергією частину міста Сімферополя та житлові райони селищ Молодіжне, Гресівський, Бакачик-Кият, Аерофлотський, Кримгеологія і підприємства будівельної індустрії, ще тепличні господарства. Історія Будівництво ТЕЦ розпочалося у 1955 році, селище будівельників засноване 1956 року. Першу турбіну потужністю 50 МВт введено в дію 29 грудня 1958, другу — у серпні 1960 року. У 1961 році потужність станції планомірно доведено до проектної — 100 МВт. У 1981 в зв'язку з завершенням реконструкції турбін та переведенням їх у теплофікаційний режим, Сімферопольська ДРЕС перейменована на Сімферопольську ТЕЦ. Основне паливо — вугілля, газ та мазут. Усі виробничі процеси станції було автоматизовано у 1980-х роках. У зв'язку з завершенням реконструкції турбін та переведенням їх у теплофікаційний режим Сімферопольська ДРЕС 1981 року перейменована на Сімферопольську ТЕЦ. У січні 2009 року, під час «газової війни», «КримТЕЦ» працювала 1 з двох турбін станції (для стабільної роботи Кримської енергосистеми Сімферопольська ТЕЦ повинна була того часу підтримувати потужність 100 МВт, проте в тодішніх умовах забезпечувала лише 38-40 МВт). З 2010 року ТЕЦ орендує ТОВ «Кримтеплоелектроцентраль». У серпні 2012 року, відповідно з постановою Кабінету міністрів України, виключена з переліку об'єктів державної власності для подальшої приватизації. Тимчасово окупований Сімферополь став одним із головних майданчиків масштабної нічної демілітаризації Кримського півострова. Енергетичний об'єкт поблизу Сімферополя тривалий час перебуває під прицілом Сил оборони України як законна військова ціль, що живить інфраструктуру російських окупантів. У ніч на 12 червня 2026 року на території ТЕЦ вирувала масштабна пожежа внаслідок влучання БпЛА. Ураження цього об'єкта миттєво спровокувало лавиноподібні проблеми у Сімферопольському енергорайоні. Стало відомо про суттєві перебої з електропостачанням у самому Сімферополі, а також у прилеглих населених пунктах — селищах Аерофлотський, Бакачик-Кият, Гресівський, Молодіжне, для яких ця ТЕЦ є ключовим вузлом життєзабезпечення. 24 червня 2026 року, внаслідок точкової атаки ударних БпЛА, критичних пошкоджень зазнала Сімферопольська ТЕЦ. Див. також Українські ТЕЦ Примітки Посилання Сайт Сімферопольської ТЕЦ. (рос.) ТЕЦ розкуплять. [Архівовано 19 липня 2012 у Wayback Machine.] Сімферопольська ТЕЦ може зупинитися. Кабмін зобов'язав «Нафтогаз» передати акції чотирьох ТЕЦ для приватизації.
Тырке-Яйла

Тырке́-яйла́, Тирке-яйла (укр. Тирке-яйла, крымскотат. Tirke yayla, Тирке яйла) — яйла, столовая возвышенность в Крыму, часть Главной гряды Крымских гор. Иногда рассматривается как возвышение более крупной и низкой Долгоруковской яйлы. Описание Этимология — тирке низкий столик с крымскотатарского. Высота 1100—1287 метров над уровнем моря. Протяжённость с запада на восток 6 км, с севера на юг 500—1500 м в разных участках. Сложена в основном, мрамороподобными известняками. Самые высокие вершины Тырке-яйлы с запада на восток: западная оконечность Тырке — гора Замана (1067), высота 1278, гора Хапхал-Баш (1287), гора Тырке (1283), гора Долгая (1283), Стол-Гора (1240). Восточная оконечность яйлы — обрывы Нос Тырке. Юго-восточные обрывы яйлы нависают на Хапхальским ущельем реки Улу-Узень Восточный. Перевал Курлюк-Баш-Богаз переходит в ущелье реки Курлюк-Су, которое является южными и западными склонами яйлы Тырке. На севере яйла полого переходит в более низкую Долгоруковскую яйлу. По всей длине яйлы с запада на восток проходит полевая автомобильная дорога и сеть пешеходных троп. Хотя для всех яйл Крыма характерен карст, из вскрытых пещер на Тырке известна только неглубокая пещера (грот) Тырки-Хоба на южных обрывах плато.По яйле проходят тропы туристских маршрутов № 136 и № 143, а также 26 этап Большой Крымской тропы. Основные туристические стоянки из-за отсутствия на плато круглогодичных источников воды расположены на склонах яйлы. Для охраны экосистемы северного лесистого макросклона был организован ботанический заказник местного значения, расположенный на территории Симферопольского района (Крым). Создан 11 ноября 1979 года. Площадь — 1 500 га. Землепользователь — Министерство экологии и природных ресурсов Республики Крым и государственное автономное учреждение Республики Крым «Симферопольское лесоохотничье хозяйство». Природа заказника представлена лесом (доминирование бука) с участием тиса ягодного (Taxus baccata), волчеягодника крымского (Daphne taurica). Примечания Литература Ена В. Г., Ена Ал. В., Ена Ан. В. Тырке (Тирке) яйла // Краткий географический словарь Крыма. — Симферополь: Бизнес-Информ, 2009. — 264 с. — ISBN 978-966-648-222-1.
Тирке-яйла

Тирке́-яйла́, Тіркє́-яйла́ (кримс. Tirke yayla) — височина в Криму, структурний масив Субаткан-яйли. Висоти 1000—1287 метрів над рівнем моря, складені, в основному, мармуроподібними вапняками. Найвищі гори Тіркє-яйли: Хапхал-Баш (1287), Тирке (1283), Довга гора (1283), Стіл-Гора (1240). Північно-західний відріг Тіркє-яйли — гора Юкі-Тепе. Західний відріг Тіркє — гора Замана. Посилання (рос.) Довгоруківська яйла. Література Горный Крым. Атлас туриста / ГНПП «Картографія», Укргеодезкартографія ; ред.: Д. И. Тихомиров, Д. В. Исаев, геоинформ. подгот. Е. А. Стахова. — К. : ДНВП «Картографія», 2010. — 112 с.
Фороський парк

Форо́ський парк — ландшафтний парк у селищі міського типу Форос. Загальний опис Заснований у 1834 році. Площа 70 гектарів, з яких 30 зайняті культурними насадженнями (нижня і середня зони), а 40 є лісопарковою (верхньою) зоною. Оголошений пам'яткою садово-паркової архітектури і перебуває під охороною закону. Найгарнішою вважається центральна частина парку — «Райський куточок». Тут облаштований мальовничий каскад водоймищ. Нижня частина парку плавно переходить у пляж. У нижній частині парку міститься братська могила воїнів радянської армії і могила Олександра Терлецького — радянського партизана. В 1963 році на ній встановлено обеліск. Рослинність У парку росте понад 200 видів і форм дерев і чагарників, більшість з яких складають екзотичні породи. Серед них секвойядендрон гігантський; сосни алепська, італійська, приморська, Сабінова; ялиці грецька, іспанська, німідійська, кавказька; кедри алтайський, гімалайський, ліванський; кипариси Аризона, великоплідний; пальми, магнолії, платан та інші породи. Історія Парк позначений на картах ще з 1834 року. Він був закладений генералом М. Раєвським-старшим. У 1887 році маєток «Форос» площею 254 десятини (300 га) придбав з торгів московський купець 1-ї гільдії Олександр Кузнецов — найбільший російський торговець чаєм і фарфорозаводчик. Кузнєцов вирішив повністю перепланувати парк. Для цієї мети він запросив відомого в той час художника-пейзажиста, професора академії мистецтв Ю. Клевера і садівника Є. А. Альбрехта. Догляд за насадженнями вів кандидат агрономії, керуючий маєтком І. І. Янін. Завдяки посадці дерев, привезених із різних куточків Європи, Азії та Америки, Кузнєцов за 5—6 років на порожньому місці створив один із найкращих парків Південнобережжя. За різноманітністю дивовижних рослин парк змагався з Нікітським ботанічним садом, а за красою ландшафтної композиції — з парком Алупкінського палацу графа Воронцова. За часів О. Г. Кузнєцова парк був заселений безліччю рідкісних птахів і тварин, аж до антилоп. За наказом Кузнєцова тут також побудували садибний будинок в стилі італійського класицизму, де нині розташовується адміністративний корпус санаторію «Форос». У ньому збереглись елементи дореволюційних інтер'єрів і відділки: паркет, мармурові сходи, дубові двері, вітальня з голландськими печами, 15 настінних панно, виконаних Ю. Ю. Клевером, а також тераса, прикрашена чавунними вазами роботи демидівських металургів. Галерея Примітки Джерела Крым экскурсионный. Путеводитель. 50 популярных маршрутов. Харків. 2009. Библєкс. ISBN 978-966-2161-08-3. стор. 113(рос.) krim.biz.ua [Архівовано 17 липня 2011 у Wayback Machine.](рос.)
Церковь Константина и Елены (Симферополь)

Храм Святых Равноапостольных Константина и Елены (Екатерининская церковь) — православный храм в Симферополе. Старейший храм города, в 1787 году в нём молилась Екатерина II. В советское время был разрушен. Восстановлен к 2001 году. История За свою 230 летнюю историю старейший храм Симферополя был свидетелем важнейших исторических событий Симферополя. Несколько раз храм перестраивали и меняли его облик. В советский период был полностью разрушен, оставалась только одна арка, но в 1991 году было принято решение восстановить памятку местного значения, место посещения императрицы Екатерины ІІ. Этот факт перешёл и в городской обиход. Церковь часто называют «Екатерининская», хотя в городе расположен другой храм, носящий официальное название «Храм святой великомученицы Екатерины». Основание и дореволюционный период Только что основанный молодой городок Симферополь бурно рос, но первое время православных храмов не было. Спустя несколько лет, в 1785 году командир полка Б. А. Тищев купил жилой дом и устроил в нём для полка домовую церковь во имя равноапостольных царей Константина и Елены. После ухода военных из города, церковь некоторое время пустовала, но в 1786 году правитель Таврической области Василий Каховский дал распоряжение на создание иконостаса и богослужения в церкви возобновились. 27 мая 1787 года, проезжая из Бахчисарая в Белогорск храм посетила императрица Российской Империи Екатерина ІІ, где совершила обеденную молитву. Свидетельством данного события является мемориальная доска, которая расположена у входа в храм. Императрица была удивлена простотой единственной церкви в городе и издала распоряжение построить просторный храм (современный Петро-Павловский собор). После открытия нового собора в 1806 году церковь потеряла свой статус главной. Во второй половине XIX века перешла в собственность как домовая церковь генерал-майора Василия Попова. В 1880-х годах церковь существенно преобразилась. Была построена двухъярусная колокольня. В 1887 году обновленный храм был освящен. В 1914 году, в военное время, церковь вновь стала полковой. До настоящего времени на потолке храма можно видеть изображения гербов полков. Советский период В 1917—1921 годы церковь была приписана к Петропавловскому собору. В этот же период советские власти предприняли попытки закрыть все домовые церкви города. Но окончательно церковь была закрыта и приведена в «гражданский вид» путем демонтажа куполов и крестов в 1929 году. Некоторое время здание храма использовалось аэроклубом, после — служило архивом областного ЗАГСа. Возрождение В 1991 году первый православный храм Симферополя был возвращён церкви. До этого времени сохранились отдельные элементы декора и арочные проемы. Благодаря стараниям Митрополита Лазаря (Швец) церковь была возрождена и в 2001 году в ней провели первое, после многолетнего перерыва, богослужение. См. также Петропавловский собор (Симферополь) Храм Трёх Святителей (Симферополь) Храм Всех Святых (Симферополь) Примечания
Храм Святих Рівноапостольних Костянтина та Олени

Церква Святих Рівноапостольних Костянтина та Олени — перший православний храм Сімферополя. Має назву на честь Костянтина Великого та його матері Олени. Опис храму Храм Святих рівноапостольних Костянтина та Олени — одноповерхова будівля з 7 вікнами, центральні три з яких — напівциркульні. Карниз храму прикрашають яруси зубчиків, що поділяють будівлю на три частини. Історія храму Після анексії Кримського ханства Російською імперією стара частина Сімферополя (Ак-Мечеть) була зайнята російськими військами. Командир полку Б. Тищев купив будинок у кримського татарина, що втік до Османської імперії, й влаштував там полкову церкву. Після відходу військ храм деякий час залишався пустим. У 1786 році правитель губернії В. Каховський надав розпорядження зробити іконостас. Тоді в храмі поновилися богослужіння. 26 травня 1787 році в цьому храмі молилася російська імператриця Катерина ІІ, що перебувала в Сімферополі проїздом із Бахчисарая до Карасубазару (зараз — Білогірськ). Її здивувала бідність храму, тому наказала вислати з Петербурга церковне начиння. Її наказ було виконано лише в 1794 році. У 1796 році чисельність прочан храму становила 1119. Із часом він перестав вміщати усіх бажаючих відвідати богослужіння. Тоді мешканці Сімферополя звернулися до Новоросійського архієпископа Афанасія із проханням створити храм Святих Петра і Павла в місті. Храм Костянтина та Олени увійшов до комплексу маєтку генерала В. Попова. До храму був добудований одноповерховий будинок, біля якого розміщувалася дзвіниця. Храм було оформлено елементами русько-візантійського стилю. Онук генерала-майора, Юрій Васильович Попов, провів реконструкцію храму. Було збудовано нову дзвіницю, змінився декор будівлі. З'явилися елементи, характерні для російської храмової архітектури XVIII століття. У 1914 році храм обслуговував піхотний полк. У 1917 році храм приєднали до Петро-Павловського собору. У 1929 будівлю передали під аероклуб. Верхній поверх дзвіниці зруйнували, церковне начиння було передано до Свято-Троїцької церкви. У 1990-х роках від храму залишалися тільки арки, проте храм було відновлено. Галерея Джерело Надія Проскуріна «Православні святині Криму. Храми Сімферополя», Сімферополь, 1997 (рос.)
Stadion Chimik w Armiańsku

Stadion Chіmіk (ukr. Стадіон «Хімік») – wielofunkcyjny stadion w Armiańsku na Ukrainie. Domowa arena klubu Tytan Armiańsk. Stadion "Chіmіk" w Armiańsku został zbudowany w 1975 roku i reprezentował miejscowy Krymski Zakład pigmentowego dwutlenku tytanu (ukr. Кримський завод пігментного двоокису титану). Na stadionie występuje miejscowy klub Tytan Armiańsk. Stadion zapisał się do historii tym, że 15 marca 2001 roku na stadionie rozegrała swój mecz domowy piłkarska drużyna Tawrija Symferopol z CSKA Kijów. Mecz 15 kolejki Wyższej Ligi Ukrainy zobaczyło 6 tys. widzów. W 2012 stadion został rekonstruowany: ustanowiono 3500 krzeseł indywidualnych z tworzyw sztucznych, zbudowana VIP-trybuna dla gości honorowych. Przypisy Bibliografia Informacja o stadionie na stronie Tytan Armiańsk. fctitan.titanexport.com. [zarchiwizowane z tego adresu (2014-01-07)]. (ros.). Zdjęcia stadionu na stronie fstadium.com (ros.) Informacja o stadionie na worldstadiums.com. worldstadiums.com. [zarchiwizowane z tego adresu (2014-07-17)]. (ang.).