NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Битумное

Би́тумное (укр. Бітумне, крымскотат. Bitumnoye, Битумное) — посёлок при железнодорожной станции Симферополь-Грузовой. Входит в городской округ Симферополь (согласно административно-территориальному делению Украины — Симферопольский горсовет в составе Грэсовского поселкового совета, подчинялся Железнодорожному району Симферополя). Расположен в 8 км на север от центра Симферополя, севернее Аграрного на автодороге 35А-002 граница с Украиной — Симферополь — Ялта (по украинской классификации М-18 Харьков — Симферополь), высота центра села над уровнем моря — 230 м. Население Население, по результатам переписи 2001 года, 221 человек, со следующим распределением по носителям языка: Решением Крымоблисполкома от 8 сентября 1958 года № 133, безымянному посёлку при станции Битумная (сейчас Симферополь-Грузовой) Каховского сельсовета, официально было присвоено название посёлок Битумное, при этом по данным всесоюзная перепись населения 1939 года в селе Битумное проживало 138 человек. Время переподчинения посёлка Симферопольскому горсовету пока не установлено: на 15 июня 1960 года село числилось в составе Мирновского сельсовета. По данным переписи 1989 года в селе проживало 365 человек. С 12 февраля 1991 года село в восстановленной Крымской АССР, 26 февраля 1992 года переименованной в Автономную Республику Крым. С 21 марта 2014 года в составе Крыма аннексировано Россией, с 5 июня 2014 года — в городском округе Симферополь. На 2018 год в посёлке числится 2 улицы: Внешняя и Перонная, объекты — 9, 11 и 12 километры Московского шоссе. На 2009 год, по данным горсовета, в посёлке проживало 0,2 тысячи человек. Транспорт Автобусы: 13А, 55, 95, 104, 178, 319-23, 360-23, 361-23, 385-20, 446-23, 292-23. Примечания Литература Город Симферополь // Города и села Украины. Автономная Республика Крым. Город Севастополь. Историко-краеведческие очерки. — Слава Севастополя, 2009. Ссылки с-ще Бітумне Автономна Республіка Крим, м Сімферополь, Залізничний район (укр.). Верховна Рада України. Дата обращения: 11 июля 2018. Карта Симферопольского района Крыма. Подробная карта Крыма - Симферопольский район . crimea-map.com.ua. Дата обращения: 11 июля 2018. Архивировано из оригинала 17 мая 2013 года.
Бітумне

Бітумне (кримс. Bitumne) — селище в Україні, у складі Сімферопольського району Автономної Республіки Крим. Підпорядковується Гресівській селищній раді. Відстань від райцентру до населеного пункта становить 11 кілометрів по прямій. Ієрархія КОАТУУ до 2023 року Автономна Республіка Крим → м. Сімферополь (Сімферопольська міськрада) → Залізничний район (Залізнична райрада м. Сімферополя) → смт. Гресівський (селищна рада) → селище Бітумне. Для поштової адреси використовується скорочений запис: Автономна Республіка Крим, Сімферопольська міськрада, селище Бітумне. Населення За даними перепису населення 2001 року, у селищі мешкало 221 особа. Мовний склад населення села був таким: Примітки Посилання Національні (державні) статистичні класифікації (класифікатори). КОАТУУ-2012 (для загрузки) [Архівовано 2 грудня 2012 у WebCite]
Voronțivka, Krasnoperekopsk

Voronțivka (în ucraineană Воронцівка) este un sat în comuna Illinka din raionul Krasnoperekopsk, Republica Autonomă Crimeea, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Voronțivka era vorbitoare de rusă (65,59%), existând în minoritate și vorbitori de ucraineană (24,44%) și tătară crimeeană (9,65%). Note
Veaznîkove, Lenine

Veaznîkove (în ucraineană В'язникове) este un sat în comuna Mariivka din raionul Lenine, Republica Autonomă Crimeea, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Veaznîkove era vorbitoare de rusă (63,08%), existând în minoritate și vorbitori de tătară crimeeană (27,69%), ucraineană (6,15%) și găgăuză (3,08%). Note
Heneralske, Alușta

Heneralske (în ucraineană Генеральське) este un sat în comuna Maloricenske din orașul regional Alușta, Republica Autonomă Crimeea, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Heneralske era vorbitoare de rusă (80,28%), existând în minoritate și vorbitori de tătară crimeeană (12,11%) și ucraineană (7,27%). Note
Голубка (дача)

Дача «Голубка» — исторический особняк, расположенный в центре города Алушта, на улице Ленина, 20 (до революции — Кутузовской ул). Ныне — объект культурного наследия. История Здание построено страховым обществом в 1827 году из камня-ракушечника и диорита. В конце XIX в. его купил и переоборудовал под дачу отставной генерал Голубов. 10 октября 1894 года на даче «Голубка» произошла встреча цесаревича Николая Александровича и его невесты принцессы Алисы Гессен-Дармштадтской (в православии Александры Федоровны). В тот день Николай записал в своем дневнике: . В 1998 году по инициативе Дворянского собрания Крыма в честь этого события на здании дачи «Голубка» установлена памятная мемориальная доска. Также на фасаде здания, слева от входа, установлена мемориальная доска в память о содержавшихся под арестом членах правительства Социалистической советской республики Таврида. 20 апреля 1918 г. во время мятежа татарских буржуазных националистов и русских белогвардейцев под руководством поручика Мухтара Хайретдинова и штаб-ротмистра Селима Муфти-заде, сопровождавшегося арестами и расстрелами красногвардейцев и большевиков, в подвал здания были заключены члены Алуштинского ревкома. 21 апреля, после ареста у деревни Биюк-Ламбат к ним прибавились члены правительства Социалистической советской республики Таврида. Впоследствии заключенные были расстреляны в ночь на 24 апреля у подножия горы Демерджи. В феврале 1945 года по пути на Ялтинскую конференцию в здании дачи «Голубка» кратковременно останавливался Председатель СНК СССР И. В. Сталин. Имеется памятная табличка. Современное состояние По состоянию на 2016 год в здании дачи «Голубка» размещалась Центральная городская библиотека им. С. Н. Сергеева-Ценского. Примечания Литература Алушта (под редакцией В. Г. Ены, В. Г. Рудницкой, И. Б. Тесленко), К: Стилос, 2002, с. 157—159 Алушта. Карта-путеводитель. Симферополь, Научно-производительный центр «Союзкарта», 2012
Голубка (дача генерала Голубова)

«Голубка» — дача генерала Голубова в Алушті, Крим. Особняк кінця XIX століття, розташований в центрі міста Алушта. Будівля побудована страховим товариством в 1827 р з каменю-черепашнику і діориту. В кінці XIX ст. його купив і переобладнав під дачу відставний генерал Голубов. Тепер в будинку 18 кімнат загальною площею 477,5 кв. м. Три меморіальні дошки на фасаді старовинного особняка нагадують про найважливіші події XIX і XX ст., факти, що стосуються м. Алушти. Праве крило будівлі двоповерхове, ліве — одноповерхове, з підвалом. Восени 1894 в Лівадії доживав свої останні дні імператор Олександр III. Здоров'я його погіршувалося з кожним днем, і 7 жовтня в Крим була терміново викликана наречена спадкоємця престолу — принцеса Алісія Гессен-Дармштадтська, щоб помираючий цар зміг благословити їхній шлюб. Зустріч спадкоємця престолу Миколи Романова відбулася 10 жовтня 1894 р. на дачі «Голубка». На згадку про цю подію на початку XX ст. на будівлі була відкрита меморіальна дошка. Після 1917 р вона була знищена, а відновлена в 1998 р, дворянським зібранням Криму. Також на фасаді будівлі, зліва від входу, встановлено меморіальну дошку в пам'ять про заарештованих членів уряду Соціалістичної радянської республіки Тавриди. 20 квітня 1918 під час повстання кримських татар під керівництвом поручника Мухтара Хайретдінова і штабсротмістра С. М. Муфти-заде, у підвалі будівлі були ув'язненні члени Алуштинського ревкому. 21 квітня, після арешту біля села Бююк-Ламбат до них додалися члени уряду Соціалістичної радянської республіки Тавриди на чолі зі А. Й. Слуцьким. Згодом вони були розстріляні в ніч на 24 квітня біля підніжжя гори Демерджі. Будинок, що стояв неподалік від шосе Сімферополь-Ялта, був одним з «колійних будиночків», призначених для короткочасного відпочинку керівників делегацій, які прибували на Кримську конференцію 1945 Сталін, як відомо з документів, перебував у тій кімнаті, де зараз читальний зал бібліотеки. Нині в будинку розміщується Центральна міська бібліотека м. Алушти ім. С. Н. Сергєєва-Ценського. Примітки Джерела Дача генерала Голубова — особняк конца XIX столетия [Архівовано 4 лютого 2015 у Wayback Machine.]
Гончарне (село)

Гонча́рне (до 1945 року Варнау́тка, кримс. Varnautka) — село в Україні, у Бахчисарайському районі Автономної Республіки Крим. Населення становить 644 осіб. Повз село проходить побудований на початку 1970-х автошлях Н 19 Севастополь-Ялта. В Гончарному є фонтан з чистою водою, а поруч з селом — ставок. Навпроти села розташоване німецьке кладовище, де поховані солдати Вермахту, які загинули в Криму в роки Другої світової війни. Історія Гончарне — одне із найдавніших в цьому районі. Під час археологічних розкопок у 60-ті роки минулого століття тут були виявлені сліди поселення VIII—IX століть та християнський храм, що занепав на рубежі IX—X століть, але відродився у XIV столітті. Готи, алани, уруми, кримські татари, греки протягом століть населяли Варнутку. Село Гончарне розташоване в Варнутській долині між Севастополем і Форосом. Відоме з 1783 року як селище Варнітка в складі Кримського ханства. Входило до Бахчисарайського каймаканства Мангупського кадилика. З 1865 року згадується в документах як татарське село Варнутка в складі Ялтинського повіту. Кримський краєзнавець Василь Христофорович Кондаракі записав у середині ХІХ століття легенду, відповідно до якої якийсь грек із Варни знайшов скарб у фундаменті старої церкви та на честь цієї знахідки спорудив фонтан у місці, де вже було джерело. Назвав він фонтан Варнали. І нібито назва села пішла звідси — Варнітка, Варнаутка, Варнутка. Після депортації останніх 1945 року село перейменували на Гончарне — до війни там було гончарне виробництво. В радянські часи, коли Севастополь був закритим містом, на трасі поблизу села знаходився КПП. У 2023 році у проєкті Постанови Верховної Ради України «Про перейменування деяких населених пунктів Автономної Республіки Крим» село запропоновано перейменувати на Варнаутка. Примітки
Horlînka, Bilohirsk

Horlînka (în ucraineană Горлинка) este un sat în comuna Bahate din raionul Bilohirsk, Republica Autonomă Crimeea, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, nu exista o limbă vorbită de majoritatea populației, aceasta fiind compusă din vorbitori de tătară crimeeană (42,17%), rusă (39,76%), ucraineană (13,25%), armeană (3,61%) și română (1,2%). Note
Горлинка

Го́рлинка (до 1948 року — Бій-Елі́; кримс. Biy Eli) — село в Україні, у Білогірському районі Автономної Республіки Крим. Підпорядковане Багатівській сільській раді. Населення Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 78 осіб, з яких 32 чоловіки та 46 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкала 81 особа. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Примітки
Hryhoriwka (Krym)

Hryhoriwka (ukr. Григорівка, ros. Григорьевка, Grigorjewka) – wieś na Ukrainie, w Autonomicznej Republice Krymu (de iure stanowiącej integralną część państwa ukraińskiego, w 2014 anektowanej przez Rosję i odtąd funkcjonującej jako Republika Krymu), w rejonie krasnohwardijskim. W 2001 liczyła 395 mieszkańców, wśród których 52 wskazało jako ojczysty język ukraiński, 311 rosyjski, a 32 krymskotatarski. Według spisu ludności przeprowadzonego przez okupacyjne władze rosyjskie populacja wsi w 2014 wynosiła 288 osób. Przypisy
Hrîhorivka, Krasnohvardiiske

Hrîhorivka (în ucraineană Григорівка) este un sat în comuna Iantarne din raionul Krasnohvardiiske, Republica Autonomă Crimeea, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Hrîhorivka era vorbitoare de rusă (78,73%), existând în minoritate și vorbitori de ucraineană (13,16%) și tătară crimeeană (8,1%). Note
Григорівка (Курманський район)

Григо́рівка (до 1857 року — Маме́к; кримс. Mamek) — село Курманського району Криму, входить до складу Янтарненської сільської ради. Населення — 395 осіб, станом на 2001 рік. Географія Відстань від райцентру до населеного пункта становить 16 кілометрів по прямій. Григорівка — село у центрі району, у степовому Криму, висота над рівнем моря — 57 м. Найближче сусіднє село — Дібрівське за 2,5 км на південь, відстань до райцентру — близько 19 кілометрів, найближча залізнична станція — Борангар за 10 км. Примітки
Грот Пушкина

Пушкинский грот — памятник архитектуры и истории. Сооружён в начале XIX века для отдыха и защиты от непогоды в г. Феодосии. Находится на территории бывшей дачи губернатора Феодосии, С. М. Броневского, а ныне — Центра медицинской реабилитации и санаторного лечения Министерства обороны России сохранилось небольшое каменное сооружение с колоннами. Феодосийцы называют это место Пушкинским гротом, так как именно тут в августе 1820 отдыхал, когда останавливался на несколько дней у губернатора, великий русский поэт Александр Сергеевич Пушкин. История По дороге с Кавказа в Гурзуф поэт заехал на несколько дней в Феодосию. А. С. Пушкин путешествовал вместе с семьей генерала Н. Н. Раевского. В письме своему брату поэт писал о пребывании в Феодосии и знакомстве с бывшим градоначальником Феодосии Броневским: «Из Керчи приехали мы в Кефу (Феодосию), остановились у Броневского, человека почтенного по непорочной службе и по бедности. Теперь он под судом и, подобно старику Вергилию, разводит сад на берегу моря, недалеко от города … Он не ученый человек, но имеет большие сведения о Крыме, стороне важной и запущенной». Из Феодосии в Гурзуф А. С. Пушкин отправился на парусном сторожевом судне «Мингрелия». На борту судна он написал своё первое стихотворение, посвящённое морю: В память о пребывании А. С. Пушкина в Феодосии установлены мемориальные доски, на ул. Генерала Горбачёва они находятся на зданиях, принадлежащих военному санаторию. Надпись на мраморе гласит: «Тут 16-18 августа 1820 останавливался проездом в Гурзуф великий русский поэт Александр Сергеевич Пушкин». Фотогалерея Примечания Литература Коцюбинский С. Д. Пушкин в Крыму. Госиздат Крым, АССР, Симферополь, 1937, заказ № 4364 — 15 000 экз. Ссылки Официальный сайт министерства обороны Украины, санатории министерства.
Грот Пушкіна

Пушкінський грот На території Феодосійського військового клінічного санаторію Міністерства оборони у місті Феодосія збереглася невелика споруда у вигляді грота з колонами. Феодосійці називають це місце Пушкінським гротом. Тут колись знаходилася дача губернатора Феодосії, Броневського С. М., у якого в серпні 1820 року на кілька днів зупинявся російський письменник О. С. Пушкін. Історія У Феодосію Пушкін заїхав разом з родиною генерала Раєвського по дорозі з Кавказу в Гурзуф. Поет так писав своєму братові про перебування у Феодосії і знайомство з Броневським: «З Керчі приїхали ми в Кафу (Феодосію), зупинилися біля Броневського, людини поважної по непорочній службі і по бідності. Тепер він під судом і, подібно старому Вергілію, розводить сад на березі моря, недалеко від міста … Він не вчена людина, але має великі відомості про Крим, сторону важливу і занедбану». З Феодосії в Гурзуф Пушкін відплив на вітрильному сторожовому судні «Мінгрелія». На кораблі він написав свій перший вірш, присвячений морю рос. «Погасло дневное светило». Про перебування О. С. Пушкіна в Феодосії нагадує меморіальна дошка, встановлена при вході до військового санаторію. На мармурі висічено: «Тут 16-18 серпня 1820 зупинявся проїздом в Гурзуф великий російський поет Олександр Сергійович Пушкін». Фотогалерея Див. також Феодосійський військовий клінічний санаторій Примітки Посилання • Офіційний сайт міністерства оборони України, санаторії міністерства.
Гурзуф (винодельческое предприятие)

Госуда́рственное предприя́тие «Гурзу́ф» (ГП «Гурзуф») ранее Совхоз-завод «Гурзуф» — предприятие первичного и вторичного виноделия, основанное в 1921 году. Предприятие входит в состав ФГУП ПАО «Массандра». Информация Предприятие основано в 1921 году. В настоящее время основным видом деятельности предприятия является виноделие. Площадь виноградников составляет 326 га. Сортовой состав насаждений представлен сортами: Каберне Совиньон, Мускат белый, Пино серый, Саперави, так называемые «токайские сорта» (Фурминт, Харшлевелю). В ГП «Гурзуф» выращивают табак сорта «Дюбек Южнобережный» (площадь насаждений 45 га) и овощи. На предприятии расположен дегустационный зал . Вина Предприятие специализируется в основном на производстве десертных вин. На территории насаждений предприятия в посёлке Краснокаменка в окрестностях скалы Красный Камень, произрастает виноград сорта «Мускат белый», из которого производят вино «Мускат Белый Красного Камня». Вино получило высокие награды на международных конкурсах (Кубок «Супер Гран-при», 3 кубка «Гран-при», 22 золотые и серебряная медаль). 1880 — «Пино-гри Ай-Даниль» (10 золотых и 3 серебряных медали) 1932 — «Токай Южнобережный» (Кубок «Гран-при», 18 золотых и 3 серебряных медали) 1944 — «Мускат Белый Красного Камня» (Кубок «Супер Гран-при», 3 кубка «Гран-при», 22 золотые и серебряная медаль) Интересные факты В 1948—1949 году на предприятии проходил практику Скурихин Игорь Михайлович, ставший впоследствии доктором технических наук и соавтором книг «Химия виноделия» (профессор Нилов В.И) и «Химия вина» (профессор Кишковский З.Н). Примечания Литература Березюк В.М, Митяев В.В. Солнечная Массандра. — Массандра: Гриф-фонд, 1996. — С. 127—128, 150—151. — 414 с. — ISBN 5-85867-105-5. Русанов И.В. Винный туризм в Крыму. — Севастополь: Библекс, 2008. — С. 133—135. — 216 с. — ISBN 978-966-2950-16-8. Ссылки ГП «Гурзуф» на сайте «Бизнес-Гид» ГП «Гурзуф» на сайте «Вина Крыма» ГП «Гурзуф» на сайте «Вечерний Гурзуф» ГП «Гурзуф» на сайте «Ai-Petri.info» Экскурсия по предприятию
Дальнее (село, Севастополь)

Да́льнее (укр. Дальнє, крымскотат. Dalneye, Дальнее, ранее Посёлок ВИР) — село в Нахимовском районе города федерального значения Севастополя, входит в состав Верхнесадовского муниципального округа (согласно административно-территориальному делению Украины — Верхнесадовского сельсовета Нахимовского района Севастопольского горсовета). География Расположено на высоком, южном (левом) склоне долины реки Бельбек в северной части территории горсовета, примерно в 12 км (по шоссе), от Севастополя, высота центра села над уровнем моря 40 м. В селе находится железнодорожная платформа 1518 километр, ближайшие населённые пункты: Поворотное и Фруктовое — в 700—800 метрах к западу. Площадь села 20,2 гектара. Постановлением правительства Севастополя 614-ПП от 14 декабря 2023 года растущие на окраине села, на берегу Бельбека два дуба черешчатых, оценочным возрастом более 500 лет объявлены памятником природы регионального значения с названием «Стражи Бельбека». История Крымская помологическая станция — центр плодовых и орехоплодных культур Всесоюзного Института Растениеводства в долине Бельбека была создана в 1937 году, научный посёлок ВИР (впоследствии — имени Вавилова), административно входил в состав села Камышлы. Указом Президиума Верховного Совета РСФСР от 21 августа 1945 года, селу Камышлы было присвоено название Дальнее, на 15 июня 1960 года в составе Верхнесадовского сельсовета Бахчисарайского района числилось одно село Дальнее. С 1965 года считается начало истории нынешнего села (23 октября 1992 года село Камышлы было восстановлено, как самостоятельный населённый пункт). По данным переписи 1989 года в селе проживало 529 человек. С 21 марта 2014 года в составе Севастополя аннексировано Россией. Население Численность населения по данным переписи населения по состоянию на 14 октября 2014 года составила 498 человек, по оценке на 1 января 2010 года — 554 человека. Динамика численности населения 1989 год — 529 чел. 1995 год — 621 чел. 2001 год — 517 чел. 2009 год — 517 чел. 2010 год — 554 чел. 2014 год — 498 чел. Инфраструктура В Дальнем действуют детский сад № 103, отделение почты. Транспорт С Севастополем и другими населёнными пунктами города село связано автобусным и железнодорожным сообщением. Примечания Литература Верхнесадовский сельсовет // Города и села Украины. Автономная Республика Крым. Город Севастополь. Историко-краеведческие очерки. — Слава Севастополя, 2009. Административно-территориальные преобразования в Крыму. 1783—1998 гг. Справочник / Под ред. Г. Н. Гржибовской. — Симферополь: Таврия-Плюс, 1999. — 464 с. — ISBN 966-7503-22-4. Ссылки с Дальнє м Севастополь, Нахімовський район район (укр.). Верховна Рада України. Дата обращения: 20 июля 2016. Совет Верхнесадовского муниципального округа . Верхнесадовский муниципальный округ города Севастополя. Дата обращения: 20 июля 2016. Карта территории Севастопольского горсовета. Старые и новые названия
Дальнє (Бахчисарайський район)

Да́льнє (до 1945 року — Ескі́-Камишли́, кримс. Eski Qamışlı, Старий Камишли́) — село в Україні, у Бахчисарайському районі Автономної Республіки Крим. Підпорядковане Верхньосадівській сільській раді. Відстань від райцентру становить 20 кілометрів по прямій. Розташоване за 6 км на захід від села Верхньосадового. Площа села 20,2 га, дворів — 204, населення становить 517 осіб. Історія У 1937 році була створена Кримська помологічна станція — центр плодових та горіхоплідних культур Всесоюзного Інституту Рослинництва в долині Бельбека. Наукове селище ВІР (згодом імені Вавилова), адміністративно входило до складу села Камишли. У 1945 році перейменовано в Дальнє. Як окреме село утворене у 1965 році. 7 вересня 2023 року село перейшло зі складу міста зі спеціальним статусом Севастополь до Бахчисарайського району Автономної Республіки Крим. Примітки
Отрада (вилла)

Особняк, расположенный в городе Алушта в ландшафтном парке на берегу моря. Памятник архитектуры. Современный адрес: Алушта, ул. Перекопская, д. 1. История Построен в 1880-х гг. ялтинским архитектором Н. П. Красновым по заказу миллионера и мецената Николая Дмитриевича Стахеева. По приглашению владельца в особняке гостили его дядя — художник И. И. Шишкин и двоюродный брат — писатель-романтик Дмитрий Иванович Стахеев. В советское время здесь располагался дом отдыха инженеров-металлистов. В настоящее время в особняке располагается Центр детского творчества (бывший Дворец пионеров). Парк Заложен в второй половине XIX века, насчитывает 99 видов деревьев и кустарников. В парке растёт мемориальное дерево платан-динозавр. См. также Династия Стахеевых Примечания Ссылки Дача купца Н. Д. Стахеева
Дача купця М. Д. Стахєєва

Дача купця М. Д. Стахєєва — пам'ятка архітектури 80-х рр. XIX ст. у місті Алушта. Історія Особняк, розташований у ландшафтному парку на березі моря. Побудований ялтинським архітектором Н. П. Красновим на замовлення мільйонера і мецената Миколи Дмитровича Стахєєва. На запрошення власника, в особняку гостювали його дядько — художник І. І. Шишкін і двоюрідний брат — письменник-романтик Дмитро Іванович Стахєєв В даний час в особняку розташовується Центр дитячої творчості (колишній Палац піонерів), знаходиться за адресою Алушта, вул. Перекопська, 1. Парк Закладений у другій половині XIX століття, налічує близько 60 видів дерев і чагарників. Посилання Дача купця Н. Д. Стахєєва (рос.)
Harax

Harax est un palais construit par le grand-duc Georges Mikhaïlovitch de Russie à Haspra, en Crimée. Histoire En 1869, le grand-duc Michel Nikolaïevitch de Russie acquiert un domaine à Haspra, en Crimée. Des années plus tard, en 1909, son fils, le grand-duc Georges Mikhaïlovitch de Russie demande à l'architecte Nikolaï Krasnov d'y édifier un palais, baptisé Harax en référence à un ancien camp romain trouvé non loin. Pendant quelques années, le grand-duc, sa femme Marie de Grèce et leurs deux filles y séjournent une partie de l'année. Après la Révolution russe, le palais est nationalisé. En 1922, le régime soviétique transforme Harax en sanatorium. Lourdement endommagé durant la Seconde Guerre mondiale, le palais est rebaptisé Dnieper en 1955. En 1987, le palais est finalement transformé en musée archéologique. Article connexe Palais de Livadia Portail de l’Empire russe Portail de l’Ukraine Portail des châteaux