NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Фиолент (стадион)

«Фиолент» — футбольный стадион в городе Симферополь. Собственником стадиона является завод «Фиолент». Находится по адресу бульвар Франко, 30. Старейший стадион Симферополя. В разные годы стадион назывался «Синее поле», «Пищевик», «Авангард», «Метеор». После того, как стадион перешёл на баланс завода «Фиолент», изменил своё название. В эксплуатацию введён с 1935 года, «Фиолент» является первым стадионом в Симферополе. Одну из реконструкций стадиона выполнил архитектор Б. В. Кондрацкий. Вместимость стадиона 5000 зрителей. В 1967 году был построен крупный стадион «Локомотив», после чего «Фиолент» пришёл в упадок. На стадионе проходили матчи чемпионата СССР, чемпионата Украины, чемпионата Крыма и Симферополя. 28 октября 1986 года на стадионе проводился отборочный матч молодёжного чемпионата Европы между сборными СССР и Норвегии. Первый официальный матч в чемпионатах Украины футболисты «Динамо-ИгроСервис» провели 30 июля 2001 года против команды «Ригонда» из Белой Церкви. Матч закончился победой динамовцев — 1:0. Первый матч после реконструкции стадиона прошёл 27 марта 2005 года между «Динамо-ИгроСервис» — «Сталь» (Алчевск) (0:1). В 2012 году на «Фиоленте» проводила свои игры ялтинская «Жемчужина», которая выступала во Второй лиге Украины. На стадионе проводит игры дубль «Таврии», который выступает в молодёжном чемпионате Украины. На стадионе проводятся спортивные мероприятия, проводится учебно-тренировочный процесс «Специализированной детско-юношеской спортивная школы по легкой атлетике № 2 г. Симферополя». Примечания Ссылки Профиль на сайте footballfacts.ru (рус.)
Фіолент (стадіон)

«Фіоле́нт» — стадіон в Сімферополі. Власник — ВАТ «Завод „Фіолент“». В експлуатацію введено 1935 року. Місткість стадіону 5000 глядачів. Історія Протягом багатьох років на стадіоні проходили матчі чемпіонату СРСР, чемпіонату України, першості Криму та Сімферополя. 28 жовтня 1986 року на стадіоні проводився відбірковий матч молодіжного чемпіонату Європи між збірними СРСР і Норвегії. Перший офіційний матч у чемпіонатах України футболісти «Динамо-ІгроСервіс» провели 30 липня 2001 року проти команди «Ригонда» (Біла Церква). Матч закінчився перемогою динамівців — 1:0. Перший матч після реконструкції стадіону пройшов 27 березня 2005 року — «Динамо-ІгроСервіс» — «Сталь» (Алчевськ) — 0:1. Прийняв матч відбіркового турніру до жіночого чемпіонату Європи з футболу до 19 років 2011 року. Приймав матчі дівочої збірної України. Назви У різні роки стадіон називався «Синє поле», «Харчовик», «Авангард», «Метеор». Примітки Джерела Стадион «Фиолент» (рос.)
Tahtali-Jami Mosque

The Tahtali-Jami Mosque (Crimean Tatar: Tahtalı Cami; Ukrainian: Тахтали Джамі; Russian: Тахталы-Джами; Turkish: Tahtalı Cami) is located in Bakhchysarai, Crimea. In Crimean Tatar, Tahtalı Cami means "wooden mosque." History The mosque was built by Beyhan Sultan, a daughter of Selim I Giray, in 1707 or 1713-14. It can be seen from almost any point in the old city. It was constructed using wooden planks, later closed in stone masonry. The building was rebuilt by the local congregation in 1885 and used until it was closed in 1928. In 1989, it was restored and returned to the Muslim community. See also Religion in Crimea Islam in Ukraine Islam in Russia List of mosques in Russia List of mosques in Europe Notes
Mosquée Takhtaly-Djami de Bakhtchyssaraï

La mosquée Tahtaly-Djami (russe : Тахталы́-Джами́, ukrainien : Тахтали-Джамі, turc : Tahtalı Cami) est un bâtiment religieux en Crimée. Fondée au XVIIe siècle par Khan Sultan Beck beau-fils de Mengli Ier Giray, elle se trouve à Bakhtchissaraï. Notes et références Voir aussi Liste de mosquées d'Ukraine. Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de l'islam Portail de l’Empire ottoman Portail de l’Empire russe Portail de l’Ukraine Portail du XVIIe siècle
Moschea Tahtali-Jami

La moschea Tahtali-Jami (in ucraino Тахтали Джамі?, tataro della Crimea: Tahtalı Cami) si trova a Bachčisaraj, Ucraina. In tataro della Crimea: Tahtalı Cami significa "moschea di legno". Storia La moschea fu costruita nel 1707 da Khan Sultan Beck che sposò la figlia di Selim I Giray. È la moschea più antica della città e può essere vista da quasi ogni punto della città. È stata originariamente costruita con tavole di legno che sono state successivamente chiuse da blocchi di pietra e pareti in muratura. Il tetto della moschea è coperto da piastrelle di argilla. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su moschea Tahtali-Jami
Тахталы Джами

Тахталы́-Джами́ (крымскотат. Tahtalı Cami, рус. Дощатая мечеть) — мечеть XVIII века в Бахчисарае, Крым. Построена в 1707 году Бекхан Султанхани — дочерью хана Селима I Герая. Находится на улице Исмаила Гаспринского. Архитектура Мечеть является архитектурной доминантой старого города — её видно практически с любой точки старого Бахчисарая. Строилась из деревянных досок, которые потом закрывались каменными блоками при кладке стен. Примечания
Тахтали-Джамі

Тахтали́-Джамі́ (кримс. Tahtalı Cami, — «Дерев'яна»/«Дощата мечеть») — мечеть XVIII століття у Бахчисараї (Крим). Збудована 1707 року Бекхан Султанхани — донькою Селіма I Ґерая. Архітектурні особливості Мечеть є архітектурною домінантою старого міста — її видно практично з будь-якої його точки. Будівництво велося із застосуванням дерев'яних дощок, якими перекладалися кам'яні блоки при кладці стін (звідси й назва). Будівлю розташовано на дуже складній тісній ділянці крутосхилу, під кутом до лінії забудови (через потребу забезпечення канонічної орієнтації по сторонах світу), що змусило архітектора вдатися до ряду оригінальних архітектурних рішень. Історія Мечеть перебудована парафіянами у 1885 році, діяла до 1928 року. Після закриття її використовували як господарське приміщення. А у 1989 році відреставрували і однією з перших передали мусульманській громаді Джерела Байцар Андрій Любомирович. Географія Криму: навч.-метод. посібник / А. Л. Байцар. — Львів: ЛНУ імені Івана Франка, 2017. — 358 с. Пам'ятки містобудування, архітектури, історії, монументального мистецтва, археології та історико-культурні заповідники АР Крим Інформація з сайту Центру інформації та документації кримських татар Примітки
Петропавлівський собор (Севастополь)

Петропавлівський собор (Собор святих апостолів Петра і Павла) — пам'ятка архітектури 19 століття у Севастополі. Знаходиться на Центральному пагорбі, з боку Південної бухти. Історія У 1792 році на місці сучасного собору, у нетрях, була побудована одна з перших церков Севастополя — Петропавлівська. Вона була невеликою, дерев'яною, прямокутної форми. 1837-го під час бурі вона зруйнувалася. Саме тоді адмірал Михайло Лазарєв зробив замовлення міському архітектору В. А. Рульову на будівництво нової церкви. У той час архітектор був інженером-поручиком, професором архітектури він став вже після будівництва собору. Будівництво почалося у 1840 році й тривало чотири роки. Собор став архітектурною домінантою пагорба. Він руйнувався під час Першої та Другої оборон міста. У 1855 році будівля була перетворена на руїни, реконструкції проводилися коштом купців Максимова і Кундишева-Володіна (1888). Почала працювати церковноприходська школа. У 1931 році богослужіння в храмі були припинені. У будівлі було розміщено Міський архів, який істотно постраждав під час Німецько-радянської війни. Деякий час у приміщенні розташовувався театр ім. Луначарського, пізніше — Міський Будинок культури (з 1950). У 2006 році собор переданий церковній громаді, служби відновлені. Будівля потребує незначної реконструкції. Її фасад майже повністю схований у хащах дерев, які руйнують його архітектурний ансамбль. Перед храмом встановлено пам'ятник Кирилу і Мефодію. Богослужіння в храмі відбуваються у вихідні та святкові дні. Архітектура Храм є взірцем дорійського стилю. Він оточений колонадою (усього 44 колони) з канелюрами. Матеріалом слугував сарматський вапняк. У будові є риси афінських храмів Парфенону або Тезейона, проте оригінальний проєкт базувався лише на загальних класичних формах та елементах. Фасади завершуються трикутними фронтонами, над якими підносяться хрести. На Східному фронтоні розміщено скульптурний рельєф у вигляді всевидющого ока. По обидві сторони головного входу розташовані мозаїки зі святими Петром та Павлом. Оригінали були, можливо, створені італійцем Фердінандо Пеліччіо, але під час Першої оборони вони були вивезені з міста і зникли. Примітки Література Золотарев М. И., Хапаев В. В. Легендарный Севастополь: увлекательный путеводитель. — Севастополь, 2002. (рос.) Крым: православные святыни: путеводитель. Сост. Е. М. Литвинова. — Симферополь: «РуБин», 2007. (рос.) Знакомьтесь — Крым удивительный! Путеводитель по городам и окрестностям. — Симферополь, «РуБин», ЧП Бинькин, ЧП Литвинова, 2006. (рос.) Веникеев Е. В. Севастополь и его окрестности. — М.: «Искусство», 1986. (рос.)
RSC Lokomotiv Stadion

Das RSC Lokomotiv Stadion (russisch Республиканский спортивный комплекс «Локомотив»; ukrainisch Республіканський спортивний комплекс «Локомотив») ist ein Fußballstadion mit Leichtathletikanlage in der Stadt Simferopol auf der Krim. Es bietet Sitzplätze für 19.978 Zuschauer und dient dem Verein Tawrija Simferopol als Heimstätte. Geschichte Das im Jahr 1967 eröffneten Stadion wurde 2006 renoviert und ist bis auf die VIP-Räume (40 Plätze) gänzlich unüberdacht. Die Ränge sind mit blauen Kunststoff-Sitzen ausgestattet. Es stehen 122 Plätze für die Journalisten bereit. In der Nordkurve ist eine elektronische Anzeigetafel aufgestellt. Die Laufbahn um das Spielfeld aus Naturrasen ist siebenspurig angelegt. Die Scheinwerfer der Flutlichtanlage mit 1.600 Lux thronen auf vier massiven Stahlmasten. Das RSC Lokomotiv Stadion war eines von zwei ukrainischen Stadien in der die Fußballnationalmannschaft der UdSSR Spiele austrug. Das andere Stadion war das Olympiastadion in Kiew. So fanden u. a. Qualifikationsspiele für die Fußball-Europameisterschaft 1988 und die Fußball-Weltmeisterschaft 1990 in Simferopol statt. 29. Oktober 1986: Sowjetunion Sowjetunion – Norwegen Norwegen 4:0 (Qualifikation für die EM 1988) 28. Oktober 1987: Sowjetunion Sowjetunion – Island Island 2:0 (Qualifikation für die EM 1988) 15. November 1989: Sowjetunion Sowjetunion – Turkei Türkei 2:0 (Qualifikation für die WM 1990) Weblinks sctavriya.com: Informationen und Bilder auf der Website von Tawrija Simferopol (ukrainisch) fpl.ua: Infos auf der Website des ukrainischen Verbandes (ukrainisch) stadionwelt.de: Bildergalerie Einzelnachweise
Lokomotiv Republican Sports Complex

Lokomotiv Stadium (Tavriya, Ukrainian: РСК «Локомотив» / Таврія) is a multi-purpose stadium in Simferopol, Crimea. It is currently used mostly for football matches as the home of FC TSK Simferopol and formerly SC Tavriya Simferopol. The stadium holds 19,978 people and was built in 1967, renovated in 2004. The stadium hosted a friendly between the USSR and Bulgaria in 1979. Remarkably, the stadium was the base stadium during UEFA Euro 1988 qualifying for the USSR. The stadium hosted two of the four home games of the qualifying campaign with matches against the national teams of Norway and Iceland. Both games gathered crowds of more than 30,000 people. One other game was played in Kiev and the other one in Moscow. Later, on 15 November 1989, the stadium also hosted a game of the 1990 FIFA World Cup qualification against the national team of Turkey. The stadium was one of three Ukrainian-based home stadiums for the USSR. The other stadiums used were Republican stadium in Kyiv (12 matches) and Central Stadium of the Black Sea Shipping Company in Odesa (one match). In 2015, TSK-Tavria played a home cup match with SKChF Sevastopol at the stadium. Soviet national team results in Simferopol References
Estadio Lokomotiv (Simferópol)

El Complejo Deportivo Republicano Lokomotiv (en ucraniano: Республіканський спортивний комплекс «Локомотив», Respublikansʹkyy̆ sportyvnyy̆ kompleks «Lokomotyv»),​ más conocido simplemente como estadio Lokomotiv (Стадион Локомотив) es un estadio multiusos en la ciudad de Simferópol (Crimea), territorio oficialmente (de iure) parte de Ucrania, el cual, sin embargo, desde marzo de 2014 es administrado de facto por la Federación Rusa. En la actualidad se utiliza sobre todo para partidos de fútbol y es el campo del SC Tavriya Simferopol. Tiene capacidad para 19 978 personas, fue construido en 1967 y renovado en 2004.​ Historia El estadio Albergó un amistoso entre la URSS y Bulgaria en 1979. Fue sede de la selección de la Unión Soviética durante la fase de clasificación para la UEFA Euro 1988 en los partidos ante Noruega e Islandia. En ambos partidos asistieron más de 30 000 espectadores. Más tarde, el 15 de noviembre de 1989 el estadio también fue anfitrión de un partido de clasificación para la Copa Mundial de Fútbol de 1990 contra el equipo nacional de Turquía. El estadio Lokomotiv fue uno de los tres estadios ucranianos que sirvió de base de la selección nacional de fútbol soviético. Los otros estadios fueron el Estadio Republicano de Kiev (doce partidos) y el Estadio Central de la Compañía Naviera del Mar Negro de Odesa (un partido). En 2015, el TSK-Tavria disputó un partido de copa en casa contra el SKChF Sebastopol en el estadio.​ Véase también Anexo:Estadios de fútbol de Ucrania Notas Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Estadio Lokomotiv. Sitio web oficial
Respublikanskij sportivnyj kompleks Lokomotiv

Il Respublikanskij sportivnyj kompleks (in ucraino Республіканський спортивний комплекс «Локомотив»?, Respublikans'kyj sportyvnyj kompleks «Lokomotiv»), noto anche come RSC Lokomotiv o Stadio Lokomotiv di Sinferopoli, è uno stadio della città di Sinferopoli, in Crimea. Storia È stato inaugurato nel 1967 e ristrutturato nel 2004. Utilizzo È stato usato per le gare della nazionale di calcio dell'Unione Sovietica per le qualificazioni al campionato europeo di calcio 1988; è il campo di gara per le partite interne del Tavrija. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Respublikanskij sportivnyj kompleks Lokomotiv Collegamenti esterni (RU, EN) RSC Lokomotyv Russia, Simferopol, su wildstat.com. (RU) Respublikanskij sportivnyj kompleks Lokomotiv, su FootballFacts, FootballFacts.ru.
RSC Lokomotivstadion

Het RSC Lokomotivstadion (Russisch: Республиканский спортивный комплекс «Локомотив»; Oekraïens: Республіканський спортивний комплекс «Локомотив») is multifunctioneel stadion in Simferopol, een stad op de Krim, een betwist gebied. Het stadion wordt vooral gebruikt voor voetbalwedstrijden, de voetbalclub FC TSK Simferopol maakt gebruik van dit stadion. Tussen 1967 en 2004 maakte Tavrija Simferopol gebruik van dit stadion. Het stadion biedt plaats aan 19.978 toeschouwers. Het werd gebouwd in 1967 en gerenoveerd in 2004. Het nationale elftal van de Sovjet-Unie speelde 4 keer in dit stadion. De eerste keer was, in 1979, een vriendschappelijk duel tegen Bulgarije, die wedstrijd eindigde in een 3–1 overwinning voor Sovjet-Unie. Ook speelde het 2 kwalificatiewedstrijden voor het EK voetbal 1988. Het speelde tegen Noorwegen (4–0) en IJsland (2–0). Ten slotte speelde het land nog eenmaal WK-Kwalificatiewedstrijd tegen Turkije (2–0).
Stadion Łokomotyw w Symferopolu

Republikański Stadion Łokomotyw (ukr. Республіканський Спортивний Комплекс „Локомотив”, ang. Lokomotiv Stadium) – wielofunkcyjny stadion w Symferopolu na Ukrainie. Historia Chronologia nazw: 1967: Stadion Łokomotyw (ukr. Стадіон «Локомотив») 2001: Republikański Stadion Tawrija (ukr. Республіканський стадіон "Таврія") 07.2004: Republikański Stadion Łokomotyw (ukr. РСК «Локомотив») Stadion "Łokomotyw" w Symferopolu został zbudowany w 1967 roku. Był domową areną klubu Tawrija. W latach 1979–1989 cztery spotkania w roli gospodarza rozegrała na tym stadionie piłkarska reprezentacja Związku Radzieckiego. 6 marca 1992 roku na stadionie odbył się pierwszy oficjalny mecz na najwyższym szczeblu Mistrzostw Ukrainy pomiędzy miejscową Tawrija|Tawriją i zaporoskim Torpedo (2:0). Ostatnia renowacja obiektu nastąpiła w 2004 roku. Przypisy Bibliografia Informacja o stadionie na stronie Tawrii Symferopol (ros.) Stadion Łokomotyw w Symferopolu w bazie Football Facts (ros.) Informacja o stadionie na worldstadiums.com. worldstadiums.com. [zarchiwizowane z tego adresu (2009-09-23)]. (ang.). Informacja o stadionie na stronie Premier-lihi. fpl.ua. [zarchiwizowane z tego adresu (2013-08-15)]. (ukr.).
Республіканський спортивний комплекс «Локомотив»

Республіканський спортивний комплекс «Локомотив» — багатофункціональний стадіон у місті Сімферополь. Відкритий у 1967 році і реконструйований у 2004 році. Вміщує 20000 глядачів. Був домашнім стадіоном СК «Таврія» до її розформування в 2014 році в зв'язку з анексією Криму Росією. Міжнародні матчі Жіноча збірна України Посилання Офіційний сайт СК «Таврія» (рос.) Сайт уболівальників (рос.) «Локомотив» — кузня перемог Стадион Локомотив (Симферополь) (рос.) Примітки
Матросский клуб (Севастополь)

Матросский клуб — здание клуба моряков главной базы Черноморского флота, в стиле сталинский ампир, построенное в ходе масштабной программы восстановления Севастополя после разрушений Великой Отечественной войны. Расположено в Севастополе, на Площади Ушакова, 1. База Драматического театра Черноморского флота РФ имени Б. А. Лавренева и Ансамбля песни и пляски Черноморского флота. История Проект в стиле классицизма в поздней форме сталинского ампира, работы проводили архитекторы И. В. Богданов, А. С. Гольдин, Л. Т. Киреев, при участии главного конструктора Военпроекта-30 А. П. Шумилова, главный руководитель проекта А. И. Гегелло. Первоначальный проект включал также амфитеатр на склоне. Строительство завершено в 1954 году к столетию первой обороны. Здание является доминантой площади Ушакова и улиц Большая Морская и Ленина. Асимметрия удачно учитывает высотные перепады рельефа, за счёт чего башня главенствует над Южной бухтой . Основное здание трёхэтажное, с восточной стороны через понижения рельефа устроен цокольный этаж. Второй этаж пересекает бар с колоннадой ионического ордера. С востока пристроена башня со шпилем. Её первый ярус украшают коринфские колонны. Основным строительным материалом стал местный инкерманский камень. На башне установлены куранты Севастополя с четырьмя циферблатами (с каждой стороны). Традиция иметь в Севастополе куранты была заложена ещё в 20-е годы XIX века командующим Черноморским Флотом, губернатором Севастополя Алексеем Грейгом. Каждый час куранты играют мелодию гимна города «Легендарный Севастополь». Шпиль для башни первоначально создавался для Дворца культуры и науки в Варшаве. Однако для этой высотки он оказался маленьким, поэтому его отдали Матросскому клубу, а варшавский дворец получил другой шпиль. С начала 1982 года является зданием Драматического театра Черноморского флота РФ имени Б. А. Лавренева. Кроме того, здание использует как репетиционную базу Ансамбль песни и пляски ЧФ и многочисленные детские кружки. 25 августа 1999 года башня была захвачена сторонниками национал-большевизма. Пятнадцать нацболов заварили дверь на смотровую площадку башни изнутри и вывесили баннер «Севастополь – русский город!» Охранный статус Объект культурного наследия регионального значения Примечания Литература Васильев Николай Юрьевич, Овсянникова Елена Борисовна. О статусе здания Матросского клуба в Севастополе и авторстве его проекта // AMIT. — 2020. — № 1 (50). — С. 65-78. Ссылки Матросский клуб на Sevastopollibraua.com Событие в башне 1999 года
Матроський клуб (Севастополь)

Матроський клуб — будівля театру в Севастополі, на Площі Ушакова, 1. Будівництво завершено 1954 року в стилі класицизму, архітектори М. Богданов, Л. Кірєєв, А. Шумілов. Основна будівля триповерхова, зі східної сторони через пониження рельєфу влаштований цокольний поверх. Другий поверх перетинає тераса з колонадою іонічного ордера. Зі сходу прибудована башта зі шпилем. Її перший ярус прикрашають коринфські колони. На башті встановлений годинник з чотирма циферблатами (з кожної сторони). Кожну годину куранти грають мелодію гімну міста «Легендарний Севастополь». Шпиль для башти первісно створювався для Палацу культури та науки у Варшаві. Проте для цієї висотки він виявився малим, тому його віддали Матроському клубу, а варшавський палац отримав інший шпиль. Нині є будівлею Драматичного театру ЧФ РФ ім. Лавреньова. Крім того, будівлю займають Ансамбль пісні та танцю ЧФ та численні дитячі гуртки. Примітки Джерела Матроський клуб на Sevastopollibraua.com [Архівовано 17 березня 2015 у Wayback Machine.]
Красноперекопски район

Красноперекопски район (на руски: Красноперекопский район) се намира в северната част на Крим. Административен център е гр. Красноперекопск. Ива площ 1231 км² и население 31 843 души (2001). Етнически състав (2001) 43,4% – украинци 33,2% – руснаци 17,2% – кримски татари 1,2% – беларуси 0,6% – молдовци 0,3% – поляци
Krasnoperekopský rajón

Krasnoperekopský rajón (ukrajinsky Красноперекопський район, rusky Красноперекопский район) je rajón v Autonomní republice Krym na Ukrajině. Hlavním městem, které ale do rajónu nepatří, je Krasnoperekopsk / Jany Kapu. Rajón má přibližně 27 tisíc obyvatel. Od Krymské krize území fakticky ovládá Rusko, které rajón považuje za součást svého federálního subjektu Republika Krym. Sídla v rajónu Do rajónu nepatří žádné město ani městys, pouze vesnice. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Красноперекопський район na ukrajinské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Krasnoperekopský rajón na Wikimedia Commons
Rajon Krasnoperekopsk

Der Rajon Krasnoperekopsk (ukrainisch Красноперекопський район/Krasnoperekopskyj rajon – ukrainisch offiziell seit dem 12. Mai 2016 Rajon Perekop/Перекопський район; russisch Красноперекопский район/Krasnoperekopski rajon, krimtatarisch Orkapi rayonı) ist ein ukrainischer Rajon in der Autonomen Republik Krim. Er besitzt insgesamt eine Bevölkerung von etwa 31.000 Einwohnern und hat eine Fläche von 1.231 km². Zu ihm gehören 38 Dörfer, die in 12 Landratsgemeinden organisiert sind. Geographie Der Rajon liegt im Norden der Autonomen Republik Krim, er grenzt im Nordwesten an die Stadt Armjansk, im Norden an den Sywasch mit den dahinter in der Oblast Cherson liegenden Rajonen Kalantschak, Tschaplynka und Nowotrojizke, im Osten an den Rajon Dschankoj, im Süden an den Rajon Perwomajske, im Südwesten an den Rajon Rosdolne und Westen an das Schwarze Meer. Im Westen wird die namensgebende Stadt Krasnoperekopsk umschlossen, diese ist aber selbst kein Teil desselben. Dörfer Bevölkerung Zusammensetzung der Bevölkerung nach der Volkszählung 2001 Weblinks Offizielle Website Einzelnachweise