NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Анатровські стави

Анатровські стави (крим. Anatra avitlar), Міські стави (крим. Şeer avitlar) — стави на річці Слов'янка, притоки Салгиру. Знаходяться в місцевості Анатра міста Сімферополь. Опис Верхній став Верхній ставок відокремлює від Нижнього Гренажний провулок і заплава Слов'янки. Це маленький рай для сімферопольських рибалок та для містян, що хочуть влаштувати пікнік — все довкола потопає у зелені. Зараз ставок обмілів і заріс, а колись водоймою ходили човни. Нижній став Слідом за Верхнім йде Нижній ставок, який виходить прямо до Радіоринку. Відомий як «Шкіркомбінатівський ставок» та «ставок Славича». Найбільша і, мабуть, найдавніша штучна водойма міста. Був облаштований на річці Слов'янка у 20-і роки XIX століття. На його березі розташований радіоринок і давно зачинене підприємство «Шкірвзуття». Колись Нижній ставок був одним з улюблених місць відпочинку сімферопольців. Історія Найбільший ставок на Слов'янці (нині в районі радіоринку) відомий з 1820-х років. В 1830-х роках генерал Славич купив цей ставок і сад навколо нього, побудувавши пізніше на його березі невелику дачу для своєї дружини Славич-Сосногорової Марії Олександрівни, авторки одного з перших путівників Кримом. Можливо, на прізвище генерала річка й дістала назву Слов'янка. Ставок згодом став міським ставком. Славич збудував там невелику пристань і першу у місті човнову станцію: тут можна було брати човни напрокат, і ця розвага здобула безліч шанувальників серед городян. Після переїзду Марії Олександрівни до Професорського куточка під Алуштою її сімферопольська дача та ставок прийшли у запустіння. Хоча ставок, як і раніше, називався ставком Славича. 22 лютого 1892 року Сімферопольська дума ухвалила рішення про проведення ще одного водопроводу вже зі ставка Славича. Ще у Генеральному плані Сімферополя 1960-х років архітектор Крикун та інженер Липський намітили винос із Заводського промислових підприємств та створення біля річки Слов'янки лісопаркової зони відпочинку. Частково доброустрій було виконано, особливо до «200-річчя Сімферополя» у 1984 році. Наприклад, було створено набережну навколо Нижнього ставка (біля Радіоринку).[неавторитетне джерело] Зображення Примітки
Сквер Республіки

Сквер Респу́бліки (кримс. Cumhuriyeti şeer bağçası) — сквер у Сімферополі, у Центральному районі. Розташований між вулицями Карла Маркса та Сєрова, біля площі Республіки та будівлі Верховної Ради Автономної Республіки Крим. Опис У сквері встановлено бювет із питною водою, великий дитячий майданчик, лави для відпочинку, висаджено дерева, чагарники та квіти. У центрі невеликого парку розташований фонтан у вигляді земної кулі, що обертається, і Кримського півострова. Сквер зіпсовано пам'ятником, що встановили окупанти. Історія Сквер відкрили 1 червня 2013 року на місці аварійно-небезпечного муру, який залишився від фасаду колишнього готелю «Асторія». Міський голова Віктор Агєєв пообіцяв відкрити сквер, тому роботи з будівництва нового місця відпочинку почалися ударними темпами буквально за два тижні до зазначеного кінцевого терміну. На все це влада витратила майже мільйон гривень. Сквер одразу привернув увагу городян, перехожим одразу впало в око відсутність на карті більшої частини міст АРК. Через сквер Республіки в темряву поринула вулиця Пушкіна: ліхтарі та ліхтарні стовпи демонтували та відвезли їх у сквер. Міський голова події пояснив просто: на центральних вулицях Пушкіна і Карла Маркса планується велике будівництво і саме під цим приводом прогулянкову територію позбавили освітлення. Щоправда, коли розпочнеться обіцяна реконструкція, мер не уточнив. Першого ж дня після відкриття вандали зіпсували сквер. Спочатку невідомі примудрилися зламати деталі на фонтані, потім потопталися клумбами. Плафони на фонтані, що зображують кримські міста, першого ж дня хтось відкрутив і забрав із собою. Знайшлося три запасні, але їх знову відламали. У 2016 році у сквері окупанти встановили пам'ятник російському військовому. Примітки
Ак-Мечит Джамі

Ак-Мечит Джамі (кримс. Aq Meçit Cami) — мечеть у Сімферополі, в мікрорайоні Ак-Мечит в Центральному районі міста. Режим роботи згідно з графіком намазів. В наявності є навчальні класи та приміщення для омивання. Історія Мечеть побудована у 2000-ті роки. 18 травня 2014 року біля мечеті відбувся Всекримський траурний мітинг пам'яті жертв депортації, який окупаційна адміністрація заборонила проводити у центрі міста. У той день біля місцевої мечеті під кримськотатарськими прапорами зібралися близько 10 тисяч осіб. При цьому над мітингувальниками упродовж усього заходу баражували вертольоти. Примітки
Акшейх Меркез Джамі

Акшейх Меркез Джамі (кримс. Aqşeyh Merkez Cami) — мечеть у місті Акшейх (Роздольне) Перекопського району, Автономна Республіка Крим. Рнаходиться на розі вулиць Космонавтів та Миру. Режим роботи згідно з графіком намазів, в наявності є приміщення для омивання. Примітки
Бор-Чокрак Джамісі

Бор-Чокрак Джамісі (кримс. Bor Çoqraq Camisi) — мечеть в Сімферополі, в мікрорайоні Яни Бор-Чокрак (Фонтани) в Центральному районі міста. Мечеть побудована у 2000-ті роки. З 2014 року в мечеті регулярно проходять обшуки окупаційних органів ФСБ. Примітки
7-й мікрорайон Джейхан

7-й мікрорайон Джейхан (кримс. 7 mikrorayonı Ceyhan) — район в Бахчисараї. Опис Мікрорайон розташований в північно східній частині міста, названий на честь міста-побратима Бахчисараю Джейхан в Туреччині. Основні вулиці: Бахчисарайська, Достлук, Бахчали. Історія 23 травня 2008 року відбулася урочиста церемонія перейменування 7 бахчисарайського мікрорайону в мікрорайон Джейхан. У церемонії взяли участь Голова Бахчисарайської райдержадміністрації Ільмі Умеров, Голова Бахчисарайської районної ради Олександр Тарянник, мер Джейхана Хюсеїн Сезлю, заступник мера, голова Товариства культури та взаємодопомоги кримських татар у Джейхані Ісмаїл Таймаз. Ільмі Умеров, виступаючи на церемонії відкриття району Джейхан, сказав: «Минулого року ми були в Джейхані, і підписали там договір про братерство та співпрацю між адміністраціями двох міст. Ми дали слово, що один із районів Бахчисараю буде перейменований у район Джейхан, і зараз ми стримуємо це слово». Мер Джейхана Хюсеїн Сезлю, який виступив після Ільмі Умерова, сказав: «Джейхан був побудований кримськими татарами. Корінні кримські татари досі живуть у Джейхані. У районі є мікрорайони Великий Крим та Малий Крим, які були названі першими кримськими татарами, що прибули туди. Ці мікрорайони досі мають ці імена». Примітки
Саки (станция)

Саки (укр. Саки) — железнодорожная станция в Крыму. Названа по городу, в котором расположена. История Основана в 1915 году при пуске линии Остряково — Евпатория. В 1974 году завершена электрификация линии Остряково — Евпатория, запущено движение электропоездов Симферополь — Евпатория и (до 2004 года) Джанкой — Евпатория. Деятельность На станции останавливаются пять пар электропоездов сообщением Симферополь — Евпатория и поезд «Евпатория — Керчь». Примечания Ссылки Саки в «Транслогисте» Расписание электропоездов
Саки (станція)

Са́ки — проміжна залізнична станція Кримської дирекції Придніпровської залізниці на лінії Сарабуз — Євпаторія між станціями Ярка та Прибережне. Розташована в межах міста Саки. Окрім пасажирського, має також вантажне значення — від основної лінії відгалужується вантажна гілка у напрямку села Кар'єрне до Сакського заводу будівельних матеріалів. Історія Станція відкрита 1915 року на новозбудованій одноколійній лінії Сарабуз — Євпаторія. 1974 року електрифікована постійним струмом (=3 кВ) одночасно із лінією Острякове — Євпаторія. Пасажирський павільйон відноситься до того ж проміжку часу. Пасажирське сполучення На станції зупиняються пасажирські поїзди далекого сполучення та приміські електропоїзди до кінцевих станцій Сімферополь, Севастополь, Солоне Озеро. Посилання Інформація про станцію Саки на сайті railwayz.info(рос.) Розклад руху пасажирських поїздів по станції Саки
Yevpatoria RT-70 radio telescope

The Yevpatoria RT-70 radio telescope (P-2500, RT-70) is an RT-70 radio telescope and planetary radar at the Center for Deep Space Communications, Yevpatoria, Crimea. In scientific literature, it is often called the Evpatoria Planetary Radar (EPR). History Radio telescopes are highly sensitive detectors of signals from outer space. With its 70-meter antenna diameter, the Yevpatoria RT-70 is among the largest single-dish radio telescopes in the world. It has an advantage in comparison with other large radio telescopes in the fact that the complex includes powerful transmitters that allow active space experiments. Powerful electromagnetic beams can be accurately targeted and the signals received can be analyzed. For this reason, the Yevpatoria RT-70 radio telescope is one of only two in the world that are able to transmit messages to extraterrestrial civilizations, e.g. the multiple Cosmic Calls, Teen Age Messages, or A Message from Earth (AMFE). The radio telescope is depicted on Russia's commemorative 100-ruble banknote of 2015. In August 2025, the main dish of the telescope was hit by a Ukrainian drone as part of the Russo-Ukrainian War. Missions The telescope participated in the Soviet space program since 1978 for the exploration of deep space: Venera 11 and Venera 12 VLBI Salyut 6 KRT-10 radio observatory — RT-70 Venera 13, Venera 14, Venera 15, Venera 16 Vega program Astron Phobos program Granat Interball Fobos-Grunt (in 2011) Spektr-R In 1999, 2001, 2003, and 2008, for the transmission of messages to extraterrestrial civilizations: Cosmic Call Teen Age Message Cosmic Call 2 A Message From Earth Radar studies of planets and asteroids – Observatory code 255 (Evpatoria): 4179 Toutatis 6489 Golevka (the name Golevka comes from the first few letters of the names of the three observatories Goldstone, Evpatoria, and Kashima) (33342) 1998 WT24 101955 Bennu See also Complex “Pluton-M” – at Center for Deep Space Communications Galenki RT-70 radio telescope – at the Ussuriysk Astrophysical Observatory Goldstone Deep Space Communications Complex Suffa RT-70 radio telescope – at the Suffa Radio Observatory References External links National Space Facilities Control and Testing Center, Eupatoria, NPO InterCoS, Japan Радиотелескоп РТ-70 (П-2500) (in Russian)
Radiotélescope d'Eupatoria

Le radiotélescope d'Eupatoria, ou EPR (Evpatoria planetary radar), est un radiotélescope de 70 mètres de diamètre situé à Eupatoria. Il est géré par le Réseau russe de communication avec l'espace lointain. Il est l'un des plus grands radiotélescopes une pièce du monde et l'un des plus appropriés pour envoyer un message radio à d'éventuels extraterrestres (en). Missions Le télescope participe au programme spatial de la Russie depuis 1978. Il a participé aux missions suivantes : Venera 11 et Venera 12 Venera 13, Venera 14, Venera 15, Venera 16 Programme Vega Astron Programme Phobos Granat Interball Fobos-Grunt (en 2011) En 1999, 2001, 2003 et 2008, il a transmis les messages suivants : Cosmic Call Teen Age Message (en) Cosmic Call 2 A Message from Earth Il a participé aux études radar des astres suivants : (4179) Toutatis (6489) Golevka (BTW, le nom 'Golevka' provient des deux ou trois premières lettres des noms de trois observatoires : GOL-EV-KA = GOLdstone-EVpatoria-KAshima). (33342) 1998 WT24 (101955) Bénou Voir aussi Articles connexes Search for Extra-Terrestrial Intelligence Programme spatial de la Russie Réseau soviétique de communication avec l'espace lointain Liens externes (ru) Радиотелескоп РТ-70 (П-2500) (en) National Space Facilities Control and Testing Center, Eupatoria Portail de l’astronomie Portail de l’Ukraine Portail de la Russie
Eupatoria RT-70

Eupatoria RT-70 – radioteleskop należący do grupy trzech radioteleskopów RT-70, zlokalizowany w Eupatorii na Półwyspie Krymskim na Ukrainie. Z czaszą o średnicy 70 m, jest jednym z największych radioteleskopów na świecie. Jest często nazywany radarem planetarnym (EPR – Evpatoria Planetary Radar). Moc nadajnika 70-metrowej anteny to 150 kW na fali o długości 6 cm. Uruchomiony został w 1978 roku i jest jednym z dwóch radioteleskopów na świecie (obok radioteleskopu Arecibo), który może wysyłać wiadomości do pozaziemskich cywilizacji. Emisje sygnałów miały miejsce w latach 1999, 2001, 2003 oraz 2008. Pierwszą nazwano Cosmic Call („kosmiczny telefon”). W jej ramach w dniach 24 maja, 30 czerwca i 1 lipca 1999 roku nadano sygnały do czterech gwiazd posiadających planety: HD 178428, HD 186408, HD 190360 i HD 190406. Druga sesja, Cosmic Call 2, nastąpiła po kilku latach – 6 lipca 2003 wyemitowano sygnały w kierunku pięciu układów planetarnych: HIP 4872, HD 245409, HD 75732, HD 10307 oraz HD 95128. W przypadku tej grupy gwiazd najszybciej sygnał może dotrzeć do układu HIP 4872 odległego o 32,8 lat świetlnych (sygnał dotrze w kwietniu 2036 roku). Pomiędzy „kosmicznymi telefonami” wysłano jeszcze komunikat określony jako Teen Age Message (TAM). Było to 29 sierpnia, 3 września i 4 września 2001, a sygnały nadano w kierunku sześciu gwiazd (HD 197076, HD 95128, HD50692, HD 126053, HD 76151 i HD 193664). Z kolei transmisja nazwana A Message From Earth (AMFE) została przeprowadzona 9 października 2008, a jej celem był układ planetarny Gliese 581. Komunikat zawierał 501 wiadomości wybranych w konkursie zorganizowanym przez jeden z internetowych serwisów społecznościowych. Sygnał powinien dotrzeć do Gliese 581 w 2029. Radioteleskop ma na koncie najwięcej na świecie transmisji komunikatów do potencjalnych obcych cywilizacji. Był również używany m.in. do radarowych badań obiektów w Układzie Słonecznym, ale przede wszystkim do kontaktu z sondami kosmicznymi. Radioteleskop działa też w ogólnoświatowej sieci VLBI oraz prowadzi samodzielne obserwacje astronomiczne. Rosja i Ukraina planowały po renowacji anteny wykorzystać ją do komunikacji z rosyjską misją na Marsa – Fobos-Grunt. Obsługuje częstotliwości w zakresie 5–300 GHz. Oprócz radioteleskopu w Eupatorii wybudowano jeszcze dwie podobne, 70-metrowe anteny – w Suffie (Uzbekistan) i Galenkach (Rosja). Przypisy Linki zewnętrzne National Space Facilities Control and Testing Center, Eupatoria. NPO InterCoS. [dostęp 2013-05-27]. (ang.).
Radiotelescópio RT-70 de Eupatória

O radiotelescópio RT-70 de Eupatória (P-2500, RT-70) é um radiotelescópio e radar planetário na Agência Espacial do Estado da Ucrânia, Eupatória, Criméia. Na literatura científica, é muitas vezes chamado de Radar Planetário Eupatória. O radiotelescópio é representado na nota de cem rublos russa. Referências
Vlaštovčí hnízdo

Vlaštovčí hnízdo (ukrajinsky Ластівчине гніздо, Lastyvčyne hnizdo; rusky Ласточкино гнездо, Lástočkino gnězdo; krymskou tatarštinou Qarılğaç yuvası) je novogotický zámek z let 1911-1912 poblíž městečka Gaspra a v blízkosti Jalty na Krymském poloostrově. Historie První obydlí si na tomto 40 metrů vysokém útesu mysu Ai Todor postavili byzantští mniši v podobě kláštera sv. Theodora Stratelata. V roce 1783 Krym anektovali Rusové a další stavba byla zničena během krymské války v letech 1850-1853. V roce 1873 si zde ruský generál dal postavit dřevěný letní dům. Romantický novogotický zámek se stavebními prvky orientalismu dal v letech 1911-1912 vystavět ruský aristokrat baron Pavel Leonardovič von Steingel (Paul von Steinheil, 1880-1965), milionář podnikající v Baku s naftou, pro sebe a svou manželku Naděždu Pavlovnu, rozenou Bursakovovou. V roce 1927 stavbu poškodilo zemětřesení, do původního stavu byla rekonstruována v roce 1970. Nyní slouží jako muzeum. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vlaštovčí hnízdo na Wikimedia Commons (anglicky) (rusky) lastochka.com.ua – Webové stránky restaurace Lastochkino gnezdo (rusky) crimea.ru – Web obsahující informace o zámku (rusky) partenit.ru – Scénická fotogalerie zámku (rusky) kulichki.com – Fotogalerie zámku a okolí (rusky) gocrimea.com – Fotogalerie zámku (ukrajinsky) [1] – ukrajinský turistický portál
Schwalbennest (Krim)

Das Schwalbennest (ukrainisch Ластівчине гніздо/Lastiwtschyne hnisdo, russisch Ласточкино гнездо/Lastotschkino gnesdo, krimtatarisch Qarılğaç yuvası) ist ein Schloss an der Südküste der Halbinsel Krim in der Nähe von Jalta. Es steht etwa 40 Meter über dem Meer auf einer Klippe, dem Ai-Todor-Kap. Das Schloss verbindet Elemente der historistischen Neogotik mit der orientalisierenden Architektur. In der Antike war das Kap von Griechen bewohnt. Wie archäologische Grabungen bewiesen, siedelten im 1. Jahrhundert nach Christus die Römer hier. Sie errichteten eine Befestigungsanlage, die durch zwei Verteidigungslinien mit Türmen geschützt war. Etwa 700 Jahre später wurde von byzantinischen Mönchen auf dem mittleren Felsen ein kleines Kloster errichtet, von dem jedoch nichts mehr erhalten ist. Nachdem die Krim von Russland 1783 erstmals annektiert worden war, ließ ein russischer General ein kleines Sommerhaus bauen. Als sich Jalta im 19. Jahrhundert zu einem beliebten Kurort entwickelte, erwarb eine Moskauer Dame das Anwesen. Sie ließ das Haus des Generals abreißen und baute das kleine Schloss auf den Felsen. 1911/12 wurde es für den baltendeutschen Baron von Steingel – einen damals in Baku ansässigen Öl-Millionär – zu dem heutigen Schloss umgebaut. Bei dem heftigen Erdbeben von 1927 wurde das Gebäude stark beschädigt. Die Stützpfeiler der Terrasse und ein Teil der Felswand stürzten ins Meer. 1968 wurde mit der Restaurierung begonnen, wozu das Schloss vollständig abgetragen werden musste. Der Felsen wurde stabilisiert und gegen Erdbeben abgesichert. 1971 konnte das Schloss, ergänzt durch spitze Türme, wieder eröffnet werden. Von 1993 bis 2011 befand sich darin ein italienisches Restaurant (Nido di rondine). Mit dem Beschluss des Regionalparlaments der Autonomen Republik Krim im März 2011 wurde das Schwalbennest zum gemeinschaftlichen Eigentum der Krim erklärt. Per Gerichtsbeschluss wurde der Vertrag mit dem Restaurant auf Initiative des Ministerrates der Krim für beendet erklärt. Das Gebäude wird in der Zukunft eine ständige Ausstellung beinhalten. Darüber hinaus wird es als kultureller Veranstaltungsort genutzt. Das Schwalbennest ist mittlerweile ein Wahrzeichen für den Großraum Jalta und die gesamte Halbinsel. Literatur Thomas Gerlach: Krim: Mit Ausflügen nach Odessa und Bessarabien. Trescher, Berlin 2014, ISBN 978-3-89794-219-6. Helga Ewert: Die Krim: faszinierende Orte und Landschaften auf der südlichen Krim; ein Reiseführer durch Geschichte und Gegenwart, 8. Auflage, Gaasterland, Düsseldorf 2010, ISBN 978-3-935873-31-4. Weblinks Efim Schumann, Birgit Görtz: Der Mythos von der "russischen" Krim.
Nido de golondrina

El nido de golondrina (en idioma ruso: Ласточкино гнездо, Lastochkino gnezdo; en tártaro de Crimea: Qarılğaç yuvası; en ucraniano: Ластівчине гніздо, Lastivchyne hnizdo) es un castillo decorativo cerca de Yalta, en la península de Crimea. Fue construido entre 1911 y 1921 cerca de Gaspra, en la cima de un acantilado de 40 m de altura, con diseño neogótico del arquitecto ruso Leonid Sherwood.​​ El castillo domina el cabo de Ai-Todor sobre el mar Negro y se ubica cerca de las ruinas del castro romano de Charax.​ Constituye una de las principales atracciones turísticas en Crimea, y es considerado el símbolo de su costa meridional.​​ El edificio es de forma compacta, y mide solo 20 m de largo por 10 m de ancho.​ Su original diseño incluye un vestíbulo, sala de huéspedes, escalera a la torre, y dos dormitorios en distinto nivel dentro de la torre. El interior de la sala de huéspedes está decorada con paneles de madera; las paredes del resto de los locales terminadas con estuco y pintadas.​ El castillo está coronado por una terraza panorámica, desde la que se ve el mar y la playa de Yalta. Nota Referencias
Fecskefészek-kastély

A Fecskefészek-kastély Ukrajnában, a Krímen található, kis méretű kastély, amely 40 méter magasan, a Fecske-félszigeti Aurora sziklán áll. Steingel báró építtette 1911 és 1912 között. Neogótikus stílusban épült, a Németországban található Neuschwanstein kastély mintájára. Több krimi esemény fontos helyszíne volt.
Zwaluwnest (Krim)

Het Zwaluwnest (Oekraïens: Ластівчине гніздо, Lastivtsjijne hnizdo, Russisch: Ласточкино гнездо, Lastotsjkino gnezdo, Krimtataars: Qarılğaç yuvası) is een kasteeltje - eigenlijk een folly - op de Krim. Het is een van de belangrijkste attracties van de streek en wordt beschouwd als het symbool van de Krimkust. Niet ver van het dorp Gaspra staat het op een 40 meter hoge rots boven de zee. Geschiedenis Het eerste gebouw op deze plaats werd gebouwd in 1877-1878. In zijn hedendaagse vorm is het Zwaluwnest evenwel later ontstaan, toen het perceel waarop het stond door de rijke industrieel Sjteingel werd aangekocht. Hij liet een gebouw neerzetten dat hem aan de Rijnkastelen deed denken. De architect Leonid Sjervoed was in 1912 met deze opdracht klaar. Het Zwaluwnest was klein: 20 meter lang, 10 meter breed en 12 meter hoog en het had maar vier kamers - een hal, een zitkamer en twee slaapkamers - en moest als datsja dienstdoen. Tijdens de Eerste Wereldoorlog werd het Zwaluwnest gekocht door de koopman Sjelapoetin, die daar een restaurant opende. Echter, kort daarna stierf Sjelapoetin en het restaurant werd gesloten. Na de Russische Revolutie werd het gedurende enkele jaren als kantoor van een reisbureau gebruikt, en vervolgens als leeszaal van een leesclub. Het Zwaluwnest raakte beschadigd tijdens een aardbeving in 1927, daarna stond het gebouw lange tijd leeg. Pas veertig jaar later, in 1967-1968, werd het gerestaureerd en opnieuw als restaurant in gebruik genomen. Zie ook Jalta Torre de Belém, een gelijkaardig bouwwerk in Lissabon Externe links Officiële site van restaurant Geschiedenis van Zwaluwnest Foto's
Jaskółcze Gniazdo

Jaskółcze Gniazdo (ukr. Ластівчине гніздо, ros. Ласточкино гнездо) – pomnik architektury na Krymie, położony na skale Aj-Todor w miejscowości Haspra koło Jałty. Neogotycki zamek według projektu rosyjskiego architekta, Leonida Sherwooda, został wybudowany w 1911 lub 1912 r., na szczycie wysokiego na 40 m klifu Aurora. Jaskółcze Gniazdo należy do najchętniej odwiedzanych atrakcji turystycznych Krymu. Galeria Ciekawostki W 1985 r. zamek pojawił się w filmie Podróże pana Kleksa. W Jaskółczym Gnieździe w 1987 roku kręcono sceny do filmu Dziesięciu murzynków w reżyserii Stanisława Goworuchina na podstawie powieści Agaty Christie "I nie było już nikogo". Zobacz też Torre de Belém Przypisy Linki zewnętrzne Jaskółcze Gniazdo Krym, Półwysep Krymski (YouTube)
Cuibul Rândunicii, Crimeea

Castelul Cuibul Rândunicii (în rusă Ластoчкино гнездо, în ucraineană Ластiвчiне гнiздо) este un castel neogotic situat în Gaspra, localitate aflată la 9 km de Ialta (Peninsula Crimeea, Ucraina). Este așezat pe un colț de stâncă la o înălțime de aproximativ 40 de metri față de nivelul apei. Este un simbol faimos al Crimeei. Istorie Castelul a fost construit între anii 1911-1911 de Leonida Sherwood pe amplasamentul unei foste vile din lemn construite între 1877-1878. După 1971 a fost deschis publicului ca muzeu, iar din 1975 adăpostește și un restaurant în stil italian. Castelul a deservit ca decor pentru multe filme celebre realizate în epoca sovietică.
Ластавичје гнездо

Ластавичје гнездо (рус. Ласточкино гнездо) један је од најлепших руских двораца смештен у селу Гаспра на неких 9 километара од Јалте на Криму. Саграђен је по замисли барона Јозефа фон Штајнгајла и налази се на литици Аурора, високој 40 метара. Дворац је саграђен између 1911-1912. у неоготском стилу од стране руског архитекте Леонида Шервуда, на месту некадашње дрвене виле изграђене између 1877-1878. После 1971. је отворен за јавност као музеј. Дворац је служио као поставка за многе познате филмове снимљене у совјетској ери. Ластавичје гнездо је једна од најпопуларнијих атракција за посетиоце на Криму и његов симбол. Објекат се налази на листи културног наслеђа од националног значаја Руске Федерације. Референце