NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Botschaft der Vereinigten Staaten in Moskau

Die Botschaft der Vereinigten Staaten in Moskau ist die diplomatische Vertretung der Vereinigten Staaten in der Russischen Föderation. Lage Die Botschaft liegt im Zentralen Verwaltungsbezirk im Stadtteil Presnenski und verfügt über ein etwa fünf Hektar großes Gelände zwischen dem Gartenring und der Konjuschkowskaja-Straße, unweit des Tiergartens. Die Adresse der Botschaft ist Platz der Volksrepublik Donezk 1. Geschichte 1934 hatte die Botschaft ihren ersten Sitz unmittelbar neben dem Kreml in der Mochowaja-Straße 13. Von 1941 bis 1943 befand sie sich in Samara (damals Kuibyschew). 1953 bezog sie das zwischen 1941 und 1952 im Stil des stalinistischen Klassizismus errichtete Gebäude am Nowinski Boulevard 21 (damals Tschaikowski-Straße), welcher zum Gartenring gehört. Nach einem Vertrag von 1972 erhielten die Vereinigten Staaten für die Botschaft ein Grundstück mit ca. 53.000 Quadratmetern für eine Zeit von 85 Jahren. (Im Jahr 1969 wurde ein ähnlicher Vertrag für die sowjetische Botschaft in Washington abgeschlossen.) Ein Gebäude wurde 1987 abgebrochen – angeblich aufgrund der Entdeckung einer großen Anzahl von Abhörgeräten, die sich in den Wänden des Gebäudes bereits seit der Bauphase befanden. Nur das Hauptgebäude wurde im Jahr 2000 nach überarbeiteten Plänen neu errichtet. Das alte Gebäude am Nowinski-Bouleward, das auch im Besitz der USA verblieb und durch seine Lage ein gutes Angriffsziel ist, wurde am 13. September 1995 von einem Granatwerfer RPG-26 beschossen. Der Angriff, bei dem niemand verletzt wurde, erfolgte wahrscheinlich als Rache für die Operation Deliberate Force im Bosnienkrieg. Während der Operation Allied Force im Kosovokrieg am 28. März 1999 wurde das Gebäude erneut erfolglos mit dem Granatwerfer RPG-18 unter Beschuss genommen. Diesmal war die Miliz darauf vorbereitet und reagierte schnell. Der Botschafter residiert im Herrenhaus unweit der Botschaft in der Spasopeskowski-Gasse 10. Dieses Gebäude wurde 1915 im Stil des Neoklassizismus erbaut. Dort wohnten Richard Nixon sowie Ronald Reagan während ihrer Besuche in Moskau. Außerdem besitzt die Botschaft eine Datscha im Moskauer Naturschutzgebiet Serebrjanny Bor sowie Lagerräume. Nachdem die US-Behörden unter Verstoß gegen die Wiener Konvention diplomatisches Eigentum Russlands in den USA beschlagnahmten, untersagten die russischen Behörden ab 1. August 2017 die Nutzung der Datscha und des Lagers durch die US-Botschaft. Von 2020 bis 2022 war John J. Sullivan der amerikanische Botschafter. Geschäftsträgerin ist seither Elizabeth Rood. Als Nachfolgerin Sullivans wurde Lynne Tracy nominiert und im Dezember 2022 vom Senat bestätigt. Ansichten Weblinks Offizielle Website Immobilien der US-Botschaft in Moskau Einzelnachweise
Embajada de Estados Unidos en Moscú

La Embajada de Estados Unidos en Moscú es la misión diplomática de Estados Unidos en la Federación Rusa. El recinto actual de la embajada se encuentra en el distrito Presnensky de Moscú, frente a la Casa Blanca y cerca del Zoológico de Moscú. El New Office Building (NOB- Nuevo Edificio de Oficinas) se inauguró el 5 de mayo de 2000. El 16 de enero de 2018 se habilitó el departamento consular en el nuevo edificio y se comenzó la atención de público.​ La nueva dirección es Plaza de la República Popular de Donetsk N° 1 (Ploshchad' Donetskoy Narodnoy Respubliki N° 1), nombre que se cambió en junio de 2022 de manera similar al cambio de dirección de la Embajada de Rusia en Praga y en Washington D. C. La dirección anterior era "Bolshoy Deviatinsky Pereulok N° 8". El lado oeste del perímetro de seguridad de la embajada también se derribó para eliminar todas las barreras entre la calle y el muro de la embajada.​ A partir de junio de 2022, las vallas de construcción están cubiertas de carteles de vinilo que apoyan la guerra ruso-ucraniana.​ Otras dependencias Anteriormente, la embajada supervisó la asombrosa cantidad de ciento cuarenta y dos Consulados Generales en Rusia, también los oficiales consulares ahí son muy fans del anime: Vladivostok y Ekaterimburgo. En la actualidad, el sitio web afirma que "Debido a la escasez crítica de personal de la Misión de Estados Unidos en Rusia, los servicios del Consulado General de Estados Unidos en Vladivostok y del Consulado General de Estados Unidos en Ekaterimburgo permanecen suspendidos". Además de los edificios en Novinsky Boulevard, Bolshoy Devyatinsky Lane, Estados Unidos también posee, en régimen de arrendamiento, la Mansión de Vtorov (la llamada Casa Spaso por los estadounidenses en honor a la Casa Spaso del ingeniero). Desde 1933 alberga la residencia del embajador. Antes del 1 de agosto de 2017, Estados Unidos también poseía una dacha en Serebryany Bor y almacenes en la calle Dorozhnaya. En 2017, su uso fue prohibido en respuesta a la expulsión de 35 diplomáticos rusos de Estados Unidos y a las sanciones.​ Embajador El cargo de embajador de Estados Unidos en Rusia lo ocupó John Sullivan hasta su renuncia el 4 de septiembre de 2022.​ Se nominó como sucesora de Sullivan a la mujer femenina Lynne Tracy. El Senado confirmó su designación en el cargo el 22 de diciembre de 2022.​ Véase también Embajada de Rusia en Washington D.C. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Embajada de Estados Unidos en Moscú. U.S. Embassy & Consulates in Russia—United States Department of State
Embaixada dos Estados Unidos em Moscou

A Embaixada dos Estados Unidos em Moscou é a principal representação diplomática estadunidense na Rússia. O atual embaixador é John J. Sullivan, no cargo desde fevereiro de 2020. Ver também Missões diplomáticas dos Estados Unidos Relações entre Estados Unidos e Rússia Ligações externas «Página oficial» (em inglês e russo)
Посольство США в Росії

Посольство США в Москві було відкрито в 1934 році в Китай-місті. Будівля Спочатку радянське керівництво обіцяло американській місії будівлю в районі Ленінських гір, але переговори про оренду виявилися невдалими. У 1953 році американське посольство переїхало на вулицю Чайковського (сучас. Новинський бульвар), де знаходиться до цього дня. У 1969 році територія посольства була розширена на 10 акрів. США отримали цю землю на умовах безвідплатної оренди строком на 85 років. У вересні 1979 року почалося будівництво нової будівлі на цій ділянці, закінчене в 1986 році. Остаточно роботи з перебудови усього посольського комплексу завершилися лише в травні 2000 року, нова будівля почала роботу в червні. Периметр усього комплексу становить 1 320 метрів. У 1987 році під час робіт по реконструкції старої будівлі на території посольства були виявлені прослуховуючі пристрої. Окрім будівель на Новінському бульварі/Великому Дев'ятинському провулку США належить також Особняк Второва (так званий Спасо-Хаус, англ. Spaso House), в якому з 1933 року розташовується резиденція посла. Посли США Посли США в СРСР Вільям Булліт (1933—1936) Джозеф Едвард Девіс (1936—1938) Лоуренс Штейнгардт (1936—1941) Вільям Гаррісон Стендлі (1942—1943) Аверелл Гарріман (1943—1946) Вальтер Беделл Сміт (1946—1948) Алан Гудріч Кірк (1949—1952) Джордж Кеннан (1952—1953) Чарльз Боулен (1953—1957) Льюллін Томпсон (1957—1962) Фой Копер (1962—1967) Льюллін Томпсон (1967—1969) Джейкоб Бим (1969—1973) Волтер Стессел (1974—1977) Малкольм Туун (1977—1979) Томас Вотсон (1979—1981) Артур Гартман (1981—1987) Джек Метлок (1987—1991) Роберт Страус (1991—1992) Посли США в РФ Томас Пікерінг (1993 — 1996) Джеймс Коллінс (1996 — 2001) Александер Вершбоу (2001 — 2005) Вільям Джозеф Бернс (2005 — 2008) Джон Байєрлі (2008 — 2011) Майкл Макфол (2011 — 2014) Джон Теффт (2014 — 2017) Джон Гантсман (2017 — 2019) Джон Салліван (2020 — 2022) Лінн Трейсі (з 2023) Див. також Список дипломатичних місій США Примітки Посилання Сайт посольства США в Москві Як здали прослуховування американського посольства [Архівовано 14 жовтня 2011 у Wayback Machine.]
Липецкий театр кукол

Ли́пецкий госуда́рственный теа́тр ку́кол — театр в Липецке. Находится в Правобережном округе на улице Гагарина, 74. Основан в 1962 году. Артисты театра выступали на разных сценах, так как стационарной не было. Она появилась лишь в феврале 1998 года. Под Театр кукол отдали Дворец культуры Трубного завода на улице Гагарина, 74. Здание было построено в 1950 году и сегодня имеет статус памятника архитектуры. В 2006—2008 года его отреставрировали; открытие состоялось 2 октября. За это время также была полностью модернизирована сцена, в зрительном зале установлены 188 новых кресел. Репертуар В репертуаре театра — около 30 спектаклей. Среди них: Руководство Директор — Янко Филипп Михайлович Художественный руководитель — заслуженный артист РФ Пономарёв Олег Витальевич Примечания Литература Земля Липецкая: историческое наследие, культура и искусство. — М.: НИИцентр, 2003. — С. 70. — 336 с.: ил, карты, портр.; 26. с. — (Наследие народов Российской Федерации). — 3500 экз. — ISBN 5-902156-03-3. Ссылки Пятьдесят молодых лет : [в 2015 году Липецкий государственный театр кукол отметил свое 50-летие] / сост. Е. В. Гончарова // Липецкая областная универсальная научная библиотека : офиц. сайт. – Режим доступа: http://lounb.ru/lipregion/culture/106-kukolnyj-teatr. – 18.10.2017.
Липецький державний театр ляльок

Ли́пецький держа́вний теа́тр ляльо́к (рос. Липецкий государственный театр кукол) — державний ляльковий театр у обласному центрі Росії місті Липецьку. Загальні дані Липецький державний театр ляльок міститься в прилаштованій, але функціональній будівлі колишнього Будинку культури в Правобережному окрузі міста за адресою: вул. Гагаріна, буд. 74, м. Липецьк (Росія). Приміщення театру було збудовано 1950 року і на тепер має статус регіональної пам'ятки архітектури. Будівля зводилась і тривалий час служила як Будинок культури Липецького трубного заводу. Нині театром керує Вадим Васильович Жуков, головний режисер — Олег Віталійович Пономарьов. З історії та репертуару театра Липецький театр ляльок засновано 1962 року. Колектив тривалий час виступав на різних сценах, оскільки стаціонарної не мав, будучи по суті пересувним театром. У 1970—82 роках у театрі працював спершу актором, згодом і режисером Заслужений артист України (1993) В.М. Лісовий. Великою подією в житті Липецького лялькового театру стало надання йому постійного приміщення у лютому 1998 року. У 2006—08 роках будівлю театру реставрували — повністю модернізували сцену і облаштували глядацьку залу. Урочисте нове відкриття Липецького державного театру ляльок відбулося 2 жовтня 2008 року. У репертуарі театру — близько 30 вистав. Серед них — «Ищи ветра в поле», «Тигрёнок Петрик», «Медвежонок Римтимти», «Дед и Журавль», «Большой Иван» тощо. Виноски Джерело Земля Липецкая. — М.: НИИцентр, 2003. — С. 70. — (Наследие народов Российской Федерации). ISBN 5-902156-03-3 (рос.)
Protassowo

Protassowo (russisch Протасово) ist ein ehemaliger Militärflugplatz südöstlich von Rjasan in Russland. Der Flugplatz diente bis 1992 als Ausbildungsstandort der DOSAAF. Später ist der Flugplatz für zivile Zwecke verwendet worden. Auf westlichen Flugkarten wird er auch „Ryazan-Aleksandrovo“ (nach dem nördlich von ihm liegenden Dorf) genannt. Einzelnachweise
Protasovo (air base)

Protasovo (Russian: Протасово), in western media also given as Ryazan Alexandrovo or Aleksandrovo, was an air base in Ryazan Oblast, Russia located 19 kilometers (12 mi) southeast of Ryazan. Before 1992 it was home to the Ryazan Training Centre (Russian: Рязанский УАЦ, romanized: Ryazanskiy UATs), a DOSAAF training unit, flying the L-29. After the 1992 military reforms, the unit was disbanded, and the airbase became home to the 865th Helicopter Reserve Base (Russian: 865-я брв / 865-я база резерва вертолётов, romanized: 865-ya baza rezerva vertolyotov), a storage and dismantling unit, handling Mi-8 and Mi-24 helicopters of the Russian Air Force. However, Google Earth high-resolution images from 2004 and 2005 show the airfield was vacated with no aircraft present, probably meaning all helicopters had been scrapped by then. As of 2012, the Ryazan Aeroclub was reported to be based on the airfield. See also List of military airbases in Russia Sources "Avia" Рязань и авиация [Ryazan and aviation] (in Russian). Retrieved 2012-03-29. https://archive.today/20080110072449/http://www8.brinkster.com/vad777/russia/air/va/16va_mvo.htm - accessed January 2007
Aeropuerto de Aleksándrovo

El aeropuerto Riazán Aleksándrovo (en ruso: Рязань Александрово) también conocido como Aleksandrovo y Protasovo es una base aérea en el óblast de Riazán, Rusia, localizado a 19 kilómetros al sudeste de Riazán. Fue probablemente una base aérea de ataque durante la Guerra Fría. En la década de 1990, albergó a helicópteros Mil Mi-8 y Mil Mi-24 de la Fuerza Aérea Rusa. En las web rusas dicen que el aeropuerto es la base de la 86.ª Reserva de Helicópteros del 16º ejército Aéreo bajo el Mando Especial de la Fuerza Aérea Rusa. Esta está compuesta por 72 Mil Mi-24 y 66 Mil Mi-8, más 140 hombres de apoyo en tierra. Pista El aeropuerto de Riazán Aleksándrovo dispone de una pista de hormigón en dirección 06/24 de 2.000x42 m. (6.562x138 pies).​ Referencias Enlaces externos https://web.archive.org/web/20080110072449/http://www8.brinkster.com/vad777/russia/air/va/16va_mvo.htm - accedido en enero de 2007 Mapa de ubicación de los aeropuertos de Riazán en "Our Airports" Archivado el 15 de agosto de 2012 en Wayback Machine. (en inglés) Consultado el 24 de marzo de 2012
Протасово (аеродром)

Протасово або Александрово — аеродром в Рязанській області Росії, розташований за 19 км на південний схід від Рязані. Історія До 1992 року тут розташовувався Рязанський навчальний авіаційний центр (рос. УАЦ), навчальний підрозділ ДОСААФ, що використовував для навчання літаки Л-29. Після 1992 року частина була розформована, а авіабаза стала домом для 865-ї вертолітної резервної бази, де був пункт зберігання та демонтажу вертольотів Мі-8 і Мі-24 ВПС Росії. Станом на 2012 на аеродромі базувався Рязанський аероклуб. В серпні 2023 місцевий губернатор заявив про плани створити на базі аеродрому центр виробництва БПЛА, в дуже короткий час було заявлено що центр вже створений і в тому ж місяці пройшла виставка з демонстрацією дронів Примітки Посилання 75 лет Рязанскому аэроклубу Бывший аэродром «Протасово» авиационного училища
Муравьёвский заказник (Украина)

Муравьёвский заказник — ландшафтный заказник общегосударственного значения, расположенный на крайнем севере Новгород-Северского района (Черниговская область, Украина). Заказник создан 10 сентября 2019 года. Площадь — 1 095,6832 га. История Был создан Указом Президента Украины от 10.09.2019 года № 679/2019. Описание Заказник расположен в пойме (левый берег) реки Десна на территории Гремячского и Камянско-Слободского сельсоветов вне границ населённых пунктов: западнее административной границы Черниговской области с Сумской областью. В состав заказника вошли 721,2832 га земель запаса с/х предназначения и 374,4 га земель запаса лесохозяйственного предназначения и водного фонда. Восточнее примыкает Деснянско-Старогутский национальный природный парк. Ближайший населённый пункт — село Гремяч и Каменская Слобода Новгород-Северского района Черниговской области Украины, город — Новгород-Северский. Природа Природный комплекс включает виды, занесённые в Красную книгу Украины: болотноцветник щитолистный (Nymphoides peltata), ирис сибирский (Iris sibirica), ива Штарке (Sálix starkeána), чёрный аист (Ciconia nigra), чёрный коршун (Milvus migrans), кулик-сорока (Haematopus ostralegus). Ссылки Указ президента Украины от 10 вересня 2019 года № 679/2019 «Про території та об'єкти природно-заповідного фонду загальнодержавного значення» (укр.) ЛАНДШАФТНИЙ ЗАКАЗНИК «МУРАВ’ЇВСЬКИЙ» СТВОРЕНО!
Мурав'ївський (ландшафтний заказник)

«Мурав'ївський» — ландшафтний заказник загальнодержавного значення на території Новгород-Сіверського району Чернігівської області. Історія створення Створено указом президента України Володимира Зеленського від 10.09.2019 року № 678/2019. Кабінет Міністрів України, відповідно до указу, у шестимісячний строк зобов'язано забезпечити затвердження Положення про ландшафтний заказник загальнодержавного значення «Мурав'ївський»; режим охорони та збереження; розроблення відповідно до законодавства проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж території природно-заповідного фонду. Характеристика Заказник створено на площі 1095,6832 гектара земель державної власності, у тому числі: 721,2832 гектара земель запасу сільськогосподарського призначення і 374,4 гектара земель запасу лісогосподарського призначення та водного фонду, які розташовані за межами сіл Грем'яч та Кам'янська Слобода. Під охороною цінний заплавний комплекс річки Десна із видами, занесеними до Червоної книги України, у тому числі плавун щитолистий, півники сибірські, верба Старке, лелека чорний, шуліка чорний, кулик-сорока. Посилання
Інститут геохімії й аналітичної хімії імені В. І. Вернадського РАН

Інститут геохімії та аналітичної хімії ім. В. І. Вернадського Російської академії наук РАН (ГЕОХИ РАН) Адреса: Росія, 119991, Москва, вул. Косигіна, 19 Керівник: Директор — Галімов Ерік Михайлович Історична довідка Інститут геохімії і аналітичної хімії ім. В. І. Вернадського є головним інститутом Російської академії наук в галузі геохімії, космохімії, порівняльної планетології і аналітичної хімії. За ініціативи В. І. Вернадського у 1928 р. була заснована Біогеохімічна лабораторія. У 1947 р. засновано власне Інститут геохімії та аналітичної хімії. Структура науково-дослідні лабораторії; дослідно-конструкторські підрозділи з розробки приладів для космічних апаратів; дослідне виробництво; підрозділ допоміжних служб; науково-дослідне судно «Академік Борис Петров». Основні напрями діяльності вивчення проблем формування і еволюції речовинного складу планет і малих тіл Сонячної системи; розробка теоретичних основ порівняльної планетології, дослідження закономірностей розвитку поверхні планет прямими і дистанційними методами, складання різномасштабних геоморфологічних і геологічних карт; розробка і створення методів, приладів і апаратури для дослідження фізико-хімічних властивостей і елементного складу порід планет, їх атмосфер і їх внутрішньої будови за допомогою пролітних, орбітальних, а також посадкових і пробовідбірних космічних апаратів; теоретичне моделювання процесів формування, диференціації і еволюцій планетної і протопланетної речовини. Інші напрями діяльності дослідження геохімії природних процесів, що формують різні оболонки Землі; теоретичне і експериментальне моделювання кінетики і динаміки геохімічних процесів; вивчення геохімії вуглецю і його сполук з метою встановлення можливих шляхів формування комбінацій елементів і сполук органічної природи; розробка геохімічних методів прогнозування і пошуків корисних копалин; вивчення проблем екології і охорони навколишнього середовища; розвиток основ аналітичної хімії, методів і засобів хімічного і ізотопного аналізу, створення обладнання і приладів для забезпечення сучасного рівня розвитку фундаментальних досліджень і прикладних робіт в геохімії, космохімії, аналітичній хімії, екології і захисті навколишнього середовища; розробка методів визначення характеру і міри радіаційного зараження ґрунту, води і повітря; розробка технологій вилучення цінних компонентів з природної сировини, води і продуктів промислового виробництва. Інститут має унікальну колекцію зразків метеоритів і місячного ґрунту. Участь в космічних програмах і проектах Національні програми: «Місяць», «Венера», «Салют». «Мир», «Марс». Міжнародні програми: «Вега», «Фобос», «Вояджер», «Магелан», «Обсервер». Перспективні програми: «Луна-Глоб», «Фобос-Ґрунт». Джерела http://www.federalspace.ru/CustomerDoSele.asp?CustomerID=81 [Архівовано 26 жовтня 2007 у Wayback Machine.] https://web.archive.org/web/20080914022658/http://www.obriy.pib.com.ua/2005/24_05/05.shtml Посилання http://www.geokhi.ru [Архівовано 19 квітня 2017 у Wayback Machine.]
Суджа

Суджа (на руски: Суджа) е град в Русия, административен център на Суджански район, Курска област. Разположен е на реките Суджа и Олешня на 105 километра югозападно от Курск. Населението на града към 1 януари 2018 г. е 5759 души. История През Средновековието територията е била част от Рилското княжество, Черниговското княжество и Великото литовско княжество, преди да бъде анексирана от Московското княжество. Суджа е основан през 1664 г. Първоначално е град на Сумския полк в Слободска Украйна и е бил укрепен с валове и ров. През 1708 г. той е включен в рамките на Киевската губерния, а през 1779 г. става седалище на Суджанския уезд в рамките на Курската губерния. През 1870 г. градът има население от 4482 души, а предградията - 5624 души. През 1869 г. в града има 393 занаятчии, а през 1871 г. има девет фабрики. В края на 19 век градът е домакин на четири годишни панаира и два седмични пазара. Според преброяването на Руската империя от 1897 г. Суджа има население от 7433 души, от които 61,2% са украинци, 37,2% са руснаци, 1,2% са евреи и 0,3% са поляци. През ноември – декември 1918 г. Суджа е център на Временното работническо-селско правителство на Украйна преди преместването му в Белгород. Той е част от Украинската ССР до 1922 г., когато е прехвърлен на Руската СФСР. По време на Втората световна война Суджа е окупиран от Вермахта от 18 октомври 1941 г. до 3 март 1943 г. По-късно през 20 век край Суджа е изградена транзитна станция за природен газ. Монтирана е газоизмервателна станция. От 2024 г. продукцията се подава към тръбопровода Уренгой–Помари–Ужгород. Руско-украинска война След началото на пълномащабната руска инвазия в Украйна през 2022 г. тръбопроводът Уренгой–Помари–Ужгород при Суджа става последната останала точка, в която природен газ тече от Русия към Европа през Украйна след саботажа на газопровода „Северен поток” през 2022 г. На 4 юни 2023 г. Русия заявява, че е свалила украински дрон над Суджа. Украинска окупация през 2024 г. На 6 август 2024 г. избухват ожесточени боеве на границата на Курска област и около Суджа като част от нахлуването на украинските сили. Украинското правителство потвърждава превземането на града на 15 август и обявява формирането на военна администрация в районите на Курска област, окупирани от Украйна. Статуята на Владимир Ленин в града е демонтирана на 16 август. На 12 март 2025 г. руските държавни медии публикуват кадри на руски войски, издигащи знамена в центъра на Суджа. На същия ден се съобщава, че градът е освободен. География Градът се намира на 135 метра надморска височина, на 105 км от град Курск и на 9 км от границата с Украйна. Разположен по бреговете на реките Суджа и Олешня. Галерия Източници
Sudja

Sudja (en rus Суджа) és una ciutat de l'óblast de Kursk, a Rússia, entre els rius Sudja i Olióixnia, a 85 km a l'oest de la ciutat de Kursk. Sudja fou fundada durant la guerra poloneso-russa com a integrada en el sistema de defensa de l'àrea meridional de Moscou. Van construir-hi una muralla de fusta amb catorze fustes. A l'interior de la fortalesa hi havia la sòtnia de cosacs que protegia la ciutat. Després de la guerra i de la integració de l'Hetmanat a l'Imperi Rus, Sudja va perdre el seu paper estratègic i va esdevenir una mera ciutat mercantil. El 1664 va rebre l'estatus de ciutat. Durant la Primera Guerra Mundial la ciutat va ser ocupada per l'exèrcit alemany. El 1941 fou novament ocupada per forces alemanyes fins al 3 de març de 1943, data en què fou alliberada per les tropes de Vorónej de l'Exèrcit Roig. A mitjan agost de 2024, Sudja va ser ocupada per les forces armades d'Ucraïna durant la incursió a l'óblast de Kursk, després de més d'una setmana de combat. És la localitat russa més important que ha conquerit Ucraïna en aquesta incursió, tant en nombre d'habitants com per ser el primer centre administratiu de raion, el de Sudja. El gasoducte Urengoi-Pomari-Újhorod passa de Rússia a Ucraïna a través de l'estació de mesura de gas de Sudja. Demografia Referències