Jakovlev Jak-23

Jakovlev Jak-23 (rusky: Як-23, kód v rámci USAF/DOD: Type 28, v kódu NATO Flora) byl sovětský proudový stíhací letoun s přímým křídlem. Představoval zcela novou konstrukci, jen zdánlivě navazující na předchozí typ Jak-17. Ve skutečnosti s ním zachovává jen základní koncepci proudového letounu s přímým křídlem, jednoduchými ocasními plochami, příďovým zatahovacím podvozkem a motorem zavěšeným pod přídí, s výstupní rourou pod trupem na úrovni odtokové hrany křídla. Jednou z novinek, oproti konstrukci typu Jak-17, mj. představovalo i použití zcela nových laminárních profilů vyvinutých v CAGI. Šlo vysloveně o přepadový stíhací letoun, určený k záchytnému stíhání bombardovacích letounů. Praktický dostup typu Jak-23 byl omezen na cca 10 000 metrů, protože pilotní kabina nebyla přetlaková (to ovšem pro původně plánované nasazení, tj. boj proti strategickým bombardérům poháněným pístovými motory, nepředstavovalo nějaký závažný handicap[zdroj?]). Vývoj Prototyp Jaku 23 byl zalétán v červenci 1947, poprvé s ním vzlétl zkušební pilot M. I. Ivanov, v srpnu již byl předán ke zkouškám do NII VVS. Sériová výroba byla zahájena v březnu 1948, ale typ byl poměrně záhy překonán stroji MiG-15, takže v Sovětském svazu byla výroba ukončena již koncem roku 1950, po dokončení 310 strojů (Jak-23 a menší množství dvoumístných cvičných letounů UTI Jak-23 s delším trupem). Rovněž se již nerealizovala chystaná licenční výroba v Polsku a Československu (zde se rovněž připravovala licenční výroba motorů RD-500, které měly být dodávány jako M-02). V Československu se zachoval jeden z dvanácti dodaných Jaků 23 (byly dodány roku 1949, v československém vojenském letectvu létaly s označením S-101), stroj výrobního čísla 10101 (HX-51). Uživatelé Albánie Albánie Albánské letectvo – první letouny získány v roce 1951. Bulharsko Bulharsko Bulharské letectvo – získalo přes 100 letadel, používána do roku 1958. Československo Československo Československé letectvo – v roce 1949 získalo 20 letadel. Maďarsko Maďarsko Maďarské letectvo – používány v letech 1951–1956. Severní Korea Severní Korea Letectvo Korejské lidové armády – menší počet letounů nasazen během Korejské války. Polsko Polsko Polské letectvo – obdrželo asi 100 letadel používaných v letech 1950 až 1956. Rumunsko Rumunsko Rumunské letectvo – v roce 1951 získalo 62 letounů a používalo je až do 60. let. Sovětský svaz Sovětský svaz Sovětské letectvo – používalo letouny mezi lety 1949 a 1951. Specifikace Údaje dle Technické údaje Osádka: 1 Rozpětí: 8,73 m Délka: 8,12 m Výška: 3,31 m Nosná plocha: 13,50 m² Hmotnost prázdného letounu: 1980 kg Vzletová hmotnost : 3036 kg Maximální vzletová hmotnost : 3384 kg Pohonná jednotka: 1× Klimov RD-500 Tah motoru: 1590 kp (15,59 kN) při 14 700 ot/min Výkony Maximální rychlost: 923 km/h u země 868 km/h ve výšce 5000 m Cestovní rychlost: 540 km/h Maximální dostup: 14 800 m Praktický dostup: 10 000 m Počáteční stoupavost: 34 m/sec. Čas výstupu do výšky 5000 m: 2 min. 18 sec. Dolet: 920–1200 km Vytrvalost: 2 hod. 20 min. (se dvěma přídavnými nádržemi po 190 litrech na koncích křídla) Výzbroj 2 × 23mm kanón Nudelman-Suranov NS-23 nebo Nudelman-Richtěr NR-23 s 90 náboji na zbraň 2 × puma do 60 kg Odkazy Reference Literatura Ing. Jan Krumbach, Ing. Jiří Vraný, Zdeněk Hurt, Avia BH-21, Jak-15, -17 a -23, Supermarine Spitfire Mk.IX a Mk.XVI, Naše vojsko, Praha 1986, 1. vydání Miroslav Balous Jakovlev Jak-23, monografie v L+K číslo 20, ročník LVII ŠOREL, Václav; VELC, Jaroslav. Letadla československých pilotů I. Praha: Albatros, 1979. 430 s. GENF, S. A. Encyklopedie letadel. 1. vyd. Ivanka pri Dunaji: Slovo, 1998. ISBN 80-85711-35-4. S. 122. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Jakovlev Jak-23 na Wikimedia Commons Galerie Jakovlev Jak-23 na Wikimedia Commons (anglicky) Kamufláže letounu Jak-23 Archivováno 5. 3. 2016 na Wayback Machine. (anglicky) Fotogalerie letounu Jak-23