NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
An–10

Az Аn–10 (NATO-kódja Cat) szovjet négyhajtóműves, légcsavaros gázturbinás utasszállító repülőgép, melyet az Antonov tervezőiroda fejlesztett ki az 1950-es évek közepén. Több mint száz darabot gyártottak belőle, de tervezési hibák és anyagfáradás miatt hamar kivonták a forgalomból. Az An–10-en alapuló An–12-es katonai szállító repülőgép sikeresebb pályát futott be. Története A gép gyökerei az An–8 prototípusa, a P gyártmány utasszállító változatáig, az N gyártmányjelzésű gépig nyúlnak vissza. Antonov a kéthajtóműves szállító repülőgép fejlesztése során már egy nagyobb, négyhajtóműves gép elképzelését is felvázolta. Nyikita Hruscsov pártfőtitkár 1955-ben látogatást tett az Antonov tervezőirodában, ahol elnyerte a tetszését a négyhajtóműves utasszállító repülőgép ötlete. A szovjet kormány 1955. november 30-i határozatában megbízta az Antonov tervezőirodát egy 500–2000 km közötti hatótávolsággal rendelkező, négyhajtóműves, légcsavaros utasszállító repülőgép, továbbá egy egy katonai szállító repülőgép tervezésével. 1955 végén törölték az N gyártmány fejlesztési programját és elkezdődött a négyhajtóműves gép tervezése. Az U (vagyis Ukrajina) gyári jelzésű utasszállító előzetes terveit a tervezőirodában 1956 májusában hagyták jóvá. A géphez a fejlesztés alatt álló NK–4-es, vagy AI–20-as légcsavaros gázturbinák valamelyikét tervezték alkalmazni, a hajtóművek tesztelési eredményének függvényében. A katonai szállító változat az An–12 volt, melynek fejlesztése az An–10-zel párhuzamosan folyt. A prototípus 1957 elejére készült el. A gépbe a sorozatgyártásra kiválasztott AI–20-as légcsavaros gázturbinákat szerelték. Az SZSZSZR-U1957 lajstromjelű prototípussal 1957. március 7-én hajtották végre az első felszállást Jakov Vernyikov berepülőpilóta parancsnoksága alatt Kijevben, a 473. sz. repülőgépgyár gyári repülőteréről, a szvjatosini repülőtérről, míg a leszállásra az akkor katonai repülőtérként működő Boriszpili repülőtéren került sor. A prototípus érdekessége volt, hogy az Aeroflot festést kapott gépen az Ukrajina felirat szerepelt ukránul. A gépet a nyilvánosság előtt első alkalommal 1957 júniusában a vnukovói repülőtéren mutatták be. Az Аn–10 kiváló teljesítményt produkált, de kezdettől fogva stabilitási problémákkal küszködött. Vezérsíkját áttervezték, de ez nem oldotta meg a helyzetet: 1959-ben és 1960-ban is lezuhant egy-egy gép. 1972-ben egy Аn–10 szétesett a levegőben; a többi gépen végzett ellenőrzés anyagfáradást mutatott ki a szárny rögzítésénél. A típust ezután 1973-ban kivonták a forgalomból. Jegyzetek Források Yefim Gordon, Dmitiy Komissarov: Antonov An-12 - The Soviet Hercules, Midland Publishing, 2007, ISBN 1857802551 p, pp. 8–14.
An-10

An-10 (ros. Aн-10) „Ukraina” – radziecki czterosilnikowy turbośmigłowy samolot pasażerski i transportowy. Historia An-10 został zaprojektowany z myślą o lotnictwie cywilnym, jako samolot o dużej pojemności, mogący korzystać z małych lotnisk o nieutwardzonych pasach startowych. Zakładano jednak możliwość wykorzystania wojskowego poprzez wymianę części ogonowej kadłuba. Prototyp nazwany „Ukraina” został oblatany 7 marca 1957 roku. Problemy ze statecznością spowodowały konieczność przeprojektowania usterzenia i opóźniły wejście samolotu do służby. Pierwsze egzemplarze seryjne trafiły do Aerofłotu w roku 1959). Był pierwszym radzieckim turbośmigłowym samolotem pasażerskim. W 1958 zaprezentowano wersję An-10A, która zabierała na pokład 100 pasażerów. Do zawieszenia produkcji w 1960 zbudowano ogółem 112 egzemplarzy An-10 w różnych wersjach. Wersje An-10 – podstawowa wersja, produkowana od 1959, 85 miejsc pasażerskich An-10A – wersja ze 100 miejscami dla pasażerów An-10KP – wersja powietrznego stanowiska dowodzenia An-10B – wersja ze 132 miejscami dla pasażerów An-10AS – wersja transportowa An-10W – projekt wersji dla 174 (na odcinku 1600 km) lub 128 (3000 km) pasażerów An-10TS – wersja wojskowa Użytkownicy Jedyną linią lotniczą, która używała An-10, był Aeroflot. Eksploatacja Wkrótce po wejściu do eksploatacji, 16 listopada 1959 roku i 26 lutego 1960 roku doszło do dwóch katastrof spowodowanych oblodzeniem i słabą statecznością samolotu, w których zginęło po 40 osób. Po kilkunastu latach eksploatacji samoloty zaczęły zdradzać objawy zmęczenia materiału, które doprowadziło do dwóch katastrof 31 maja 1971 roku (65 ofiar) i 18 maja 1972 roku (122 ofiary). Na skutek tego, 27 sierpnia 1973 roku ten typ samolotu został wycofany z użycia. Ogółem w wypadkach utracono 14 samolotów, przy czym zginęło 373 ludzi. Przypisy
Antonov An-10

O Antonov An-10 Ukraina foi um avião quadrimotor turboélice destinado ao transporte de passageiros. O primeiro voo foi feito em 1957. Versões Izdeliye U An-10A An-10AS An-10TS An-10KP - Versão militar de posto de comando e grupo de paraquedistas. Referências Designer = N. S. Trunchenkov & V. N. Ghel'prin Gordon,Yefim & Komissarov, Dmitry. Antonov An-12. Midland. Hinkley. 2007. ISBN 1-85780-255-1 ISBN 978-1-85780-255-9
Antonov An-10

Antonov An-10 (NATO oznaka: Cat) je bilo štirimotorno turbopropelersko potniško/transportno letalo, ki so ga zasnovali v Sovjetski zvezi pri biroju Antonov Razvoj štirimotornega letala za lete dolge 500-2000 kilometrov se je začel leta 1955. Na razvoj letala je vplivala potniška verzija letala Antonov An-8 - t. i. Izdelije N. Antonov je potem razvil Izdelije U (U -Ukrajina), štirimotorno različico An-8 z večjimi dimenzijami in presekom trupa. Za pogon so izbirali med motorji Kuznecov NK-4 inj Ivčenko AI-20, izbrali so AI-20 kljub boljšim sposobnostim NK-4. Hoteli so namreč čim več ukrajinskih delov. Prvič je poletel 7. marca 1957. Prototip je imel slabo direkcijsko stabilnost, zato so povečali vertikalni stabilizator in repni del. Leta 1957 so začeli s proizvodnjo v tovarni Zavod No.64 v Voronežu. Prva tri letala so imela NK-4 motorje zaradi pomanjkanja AI-20 motorjev. Letalo je bilo predstavljeno javnosti julija 1957, masovno proizvodnjo so odobrili po koncu testiranja junija 1959. Aeroflot je začel z operacijami leta 1959 na progi Moskva – Simferopol. Tehnične specifikacije (An-10A) Posadka: 5 Kapaciteta: 100 potnikov Dolžina: 34 m (111 ft 6½.5 in) Razpon kril: 38 m (124 ft 8 in) Višina: 9,8 m (32 ft 1¾ in) Površina kril: 121,73 m2 (1310,3 ft2) Prazna teža: 29 800 kg (65 697 lb) Gros teža: 55 100 kg (121 473 lb) Motorji: 4 × Ivčenko AI-20 turboprop, 2 984 kW (4 000 KM) vsak Maks. hitrost: 715 km/h (444 mph) Potovalna hitrost: 600–660 km/h (373–410 mph) Dolet: 4075 km (2532 milj) Višina leta (servisna): 11 000 m (36 100 ft) Glej tudi Turbopropelersko letalo Antonov An-12 Bristol Britannia Iljušin Il-18 Lockheed L-100 Hercules Vickers Vanguard Sklici in reference Zunanje povezave Airdisaster.com Arhivirano 2004-09-03 na Wayback Machine.
Antonov An-10

An-10 är ett transport- och passagerarflygplan tillverkat av Antonov sedan 1959. Modellen är en vidareutveckling av An-8. De största skillnaderna är att An-10 har fyra motorer och An-8 två, samt att An-10 användes både som passagerar- och fraktflygplan. Varianter I grundversionen tog planet 85 passagerare, men An-10A som introducerades 1960 hade med en två meter längre flygkropp plats för 100 passagerare. En undervariant till An-10A med stolarna placerade tätare flög rutter i Moldavien och Ukraina med plats för 110 passagerare med början år 1968. Ytterligare en version med beteckningen An-10V, alternativt An-16, flög 1963 och hade plats för 132 passagerare. Modellen, som också den var baserad på An-10A, byggdes bara som en prototyp. Tjänstgöring Under planets storhetstid i början på 1960-talet var planet en av Aeroflots viktigaste modeller, och under åren 1960 och 1961 satte planet ett antal last över sträcka rekord. 1972 togs planet ur tjänst, då ett antal olyckor inträffat till följd av strukturella svagheter. Modellen hade också under hela sin aktiva karriär plågats av stabilitetsproblem som aldrig riktigt lösts, trots modifieringar av stjärtpartiet. Det exakta antalet som byggts varierar i olika källor från 100 till över 500. Det mest troliga är att sammanlagt tillverkades knappt 200 An-10 av bägge modellerna. Besläktade flygplan An-8 som planet baserar sig på togs även den relativt snabbt ur tjänst. En ytterligare vidareutveckling, med beteckningen An-12, visade sig däremot vara ett mycket robust plan och ett flertal flyger än idag på olika håll i världen. Dessa inkluderar både ryska exemplar och kinesiska (licenstillverkade under beteckningen Y-8). Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Antonov An-10. Airliners.net - Bilder på detta flygplan
Антонов Ан-14

Антонов Ан-14 „Пчьолка“ (условно наименование на НАТО: Clod) е съветски лек транспортен самолет. Производството започва през 1966 г. и продължава до 1972 година, като са произведени само 340 бройки. Ан-14 не успява да замени напълно успешния биплан Ан-2, който е произвеждан в СССР до 1992 г., в Полша – до 2002 г., в КНР – от 1957 г. под името Yun-5 (Y-5). Наследникът на Ан-14 е Антонов Ан-28, който има турбовитлови двигатели. Към 2013 г. той все още се произвежда във фабриките PZL в Полша под обозначението PZL M28 Skytruck. Поради изключително стабилните си характеристики, с Ан-14 може да лети всеки, който е изкарал няколко часа тренировъчни полети. Последният възстановен от музеен експонат полетен екземпляр на Ан-14 излита на 9 декември 1999 г. от изпитателното летище на Арсеневския авиационен завод „Прогресс“ (гр. Арсенев, Приморски край). По време на полета, в сложни метеорологични условия (силен снеговалеж), самолетът докосва с крилото си дървета по склона на хълм и се разбива. Загиват трима от намиращите се там шестима летци от елита на приморската професионална авиация. В Авиомузей Бургас може да бъде видян Антонов Ан-14, модификация А, с държавен регистрационен знак LZ-7001. Характеристики Екипаж: 1 – 2 души Двигатели: бутални, радиални, Ивченко Аи-14РФ, 2x300 к.с. Дължина: 11,36 м Височина: 4,36 м Размах: 22 м Площ на крилете: 39,7 м² Тегло празен: 2600 кг Тегло пълен: 3450 кг Максимална полетна маса: 3630 кг Натоварване на крилата: 87 кг/м² Крайсерска скорост: 170 – 180 км/ч Скорост при кацане: 78 км/ч Дължина на пистата при излитане и кацане: 100 м Максимална далечина на полета: 680 км Далечина на полета с товар: 470 км Таван: 5200 м Подемност: 5,3 м/с Вместимост: 7 – 9 пътника или 600 кг товар Оператори Афганистан Военновъздушните сили на Афганистан използват 12 Ан-14 от 1985 до 1991 г. ГДР Военновъздушни сили на Източна Германия Гвинея СССР Военновъздушни сили на СССР Аерофлот България БГА Балкан Българска гражданска авиация България.14-и Транспортен авиополк. Санитарна авиация към БГА Източници Външни препратки Уголок неба aviaros.narod.ru
Antonov An-14

Antonov An-14 (v kódu NATO "Clod") byl sovětský víceúčelový dvoumotorový dopravní letoun, který dostal název Pčolka (Včelička). Vznikl jako požadavek na lehký letoun, který by byl určen jak pro dopravu, tak pro zemědělství, kurýrní lety či zdravotní službu. Vývoj První prototyp An-14 (SSSR-L1958) byl zalétán 15. března 1958 se dvěma hvězdicovými motory Ivčenko AI-14R o výkonu po 191 kW. Druhý prototyp (SSSR-L1956) měl instalované výkonnější pohonné jednotky Ivčenko AI-14RF o výkonu po 220 kW. V roce 1965 byla do sériové výroby zavedena varianta An-14A (SSSR-L5860) se zvětšeným rozpětím. I přes dílčí modernizace se nejednalo o podařený letoun, který byl vyroben v celkovém počtu 332 kusů. Již první sériový kus (SSSR-L81550) měl zdokonalené prosklení pilotní kabiny a prodlouženou příď. V roce 1967 začal Antonov pracovat na turbovrtulové verzi An-14M se zvětšeným trupem, která byla do sériové výroby zavedena pod označením Antonov An-28. Specifikace (An-14A) Údaje dle Technické údaje Osádka: 1 Kapacita: 7 cestujících Rozpětí: 21,99 m Délka: 11,36 m Výška: 4,36 m Nosná plocha: 39,72 m² Hmotnost: 2600 kg Max. vzletová hmotnost: 3600 kg Motory: 2× Ivčenko AI-14RF, výkon po 220 kW Výkony Maximální rychlost: 210 km/h Cestovní rychlost: 190 km/h Stoupavost u země: 4,8 m/s Dostup: 5000 m Dolet: 650 km Odkazy Reference Literatura NĚMEČEK, Václav. Atlas letadel Dvoumotorová pístová dopravní letadla. Praha: Nadas, 1984. 176 s. OD-31-002-84-05-112. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Antonov An-14 na Wikimedia Commons Galerie Antonov An-14 na Wikimedia Commons (anglicky) Kamufláže letounu An-14 Archivováno 29. 11. 2014 na Wayback Machine.
Antonov An-14

El Antonov An-14 Pchelka (en ruso: «Пчелка», «Abeja», (designación OTAN Clod))​ es un avión utilitario ligero con características STOL de origen soviético. Realizó el primer vuelo el 15 de marzo de 1958,​ la producción en serie comenzó en 1966 y fueron construidos alrededor de 300 ejemplares hasta 1972. El An-14 no pudo sustituir al más exitoso biplano An-2, que fue fabricado hasta 1990. El sucesor del An-14, el An-28 con motores turbohélice, todavía se fabrica en fábricas PZL Mielec de Polonia bajo los nombres PZL M28 Skytruck y PZL M28B Bryza. Con características de vuelo muy estables, el An-14 podía ser volado por la mayoría después de unas horas de formación básica. Un pequeño número de An-14 se encuentran todavía en condiciones de aeronavegabilidad. Operadores AfganistánAfganistán Afganistán La Fuerza Aérea Afgana operó 12, desde 1985 a 1991. BulgariaBulgaria Bulgaria Fuerza Aérea de Bulgaria República Democrática Alemana República Democrática Alemana Fuerza Aérea de Alemania Oriental Mongolia Mongolia Fuerza Aérea de Mongolia- operó 2 desde principios de 1970 hasta 1980 GuineaGuinea Guinea Fuerzas armadas de Guinea Guinea-BisáuGuinea-Bisáu Guinea-Bisáu USSR Unión Soviética Fuerza Aérea Soviética Aeroflot Especificaciones (An-14) Referencia datos: Soviet Transport Aircraft since 1945​ Características generales Tripulación: 2 Capacidad: 6–8 pasajeros Carga: 720 kg (600 kg) Longitud: 11,4 m (37,3 ft) Envergadura: 22 m (72,1 ft) Altura: 4,6 m (15,2 ft) Superficie alar: 39,7 m² (427,6 ft²) Perfil alar: 12.15:1 Peso vacío: 2600 kg (5730,4 lb) Peso cargado: 3450 kg (7603,8 lb) Peso máximo al despegue: 3600 kg (7934,4 lb) Planta motriz: 2× motores radiales Ivchenko AI-14RF refrigerados por aire. Potencia: 224 kW (309 HP; 305 CV) 300 cada uno. Rendimiento Velocidad crucero (Vc): = 180 Alcance: 650 km (351 nmi; 404 mi) Radio de acción: km Alcance en combate: km Alcance en ferry: km Techo de vuelo: 5000 m (16 404 ft) Velocidad del aterrizaje: 80 km/h Tamaño de cabina: 3,1 x 1,53 x 1,6 m Véase también Antonov Desarrollos relacionados Antonov An-28 Antonov An-38 Aeronaves similares Shorts Skyvan IAI Arava Referencias Bibliografía Stroud, John. Soviet Transport Aircraft since 1945. Londres:Putnam, 1968. ISBN 0-370-00126-5. Taylor, John W. R. Jane's All The World's Aircraft 1976–77. Londres: Jane's Yearbooks. ISBN 0-354-00538-3. Enlaces externos Walkaround del An-14 en el museo Aviatechnical, Lugansk, Ucrania. Walkaround del An-14 en el Civil Aviation Museum, Ulyanovsk, Rusia.
An-14

An-14 (ros. Ан-14 Пчёлка) – radziecki lekki samolot transportowy krótkiego startu i lądowania (STOL), zaprojektowany w biurze konstrukcyjnym Olega Antonowa. Samolot miał zastąpić dwupłatowego An-2. Prototyp oblatany w 1958 roku, produkcja seryjna w latach 1966–1972, wyprodukowano ponad 330 sztuk samolotu. Samolot zastąpiony przez większy model An-28. Linki zewnętrzne An-14 na stronie airwar.ru
Antonov An-14

Antonov An-14 Pchelka, (em russo: «Пчелка», Pequena abelha) código na OTAN: Clod, é uma aeronave russa que fora produzida de 1966 até 1972. Notas Referências Bibliografia Stroud, John. Soviet Transport Aircraft since 1945. London:Putnam, 1968. ISBN 0-370-00126-5. Taylor, John W. R. Jane's All The World's Aircraft 1976–77. London: Jane's Yearbooks. ISBN 0-354-00538-3.
Antonov An-14

Antonov An-14 Pchelka (NATO oznaka Clod) Rusko: «Пчелка» oz. slovensko: «čebela» je dvomotorno 8-sedežno potniško letalo. Letalo je STOL utility kategorije in je zelo robustno. Prvi polet je opravil leta 1958 v serijski proizvodnji je bil med 1966–1972. Iz letala An-14 je bil kasneje razvit An-28, ki je še vednno v proizvodni. Letalo je bilo zelo preprosto za pilotiranje in so ga lahko leteli piloti po le parih urah brez težav. Letalo ima dvakrat Ivchenko AI-14RF kompresorsko polnjena radialna motorja z uplinjači z 300 konjskimi močmi vsak. Poleti lahko na 100 metrih pristane pa na 110 metrih. Uporabniki Afganistan Operater 12ih letal 1985-1991 Bolgarija Vojno letalstvo Bolgarije Nemška demokratična republika Vojno letalstvo Nemške demokratične republike Mongolija Vojno letalstvo Mongolije - operater 2 letal med 1970timi do 1980 Gvineja Vojno letalstvo Gvineje Jugoslavija Letalski center Maribor - civilni operator (za EM hidromontaža) strmoglavil 1967 YU-BCD Sovjetska zveza Vojno letalstvo Sovjetske Zveze Aeroflot Specifikacije(An-14) Splošne karakteristike Posadka: 1–2 Število sedežev: 8 potnikov Dolžina: 11,36 m (37 ft 3 in) Razpon kril: 22,00 m (72 ft 2 in) Višina: 4,63 m (15 ft 2 in) Površina kril: 39,7 m² (427.5 sq ft) Teža praznega letala: 2600 kg (5,732 lb) Naložena teža: 3450 kg (7,606 lb) Uporaben tovor: 720 kg (1,587 lb) Maks. vzletna teža: 3600 kg (7,937 lb) Pogon letala: 2 × , 300 KM (220 kW) vsak Zmogljivost Maks. hitrost: 210 km/h (130 mph, 110 kn) Potovalna hitrost: 180 km/h (110 mph, 97 kn) Hitrost porušitve vzgona: 56-70 km/h (30-38 kn) Doseg: 650 km (400 mi, 350 nmi) Višina leta: 5,000 m (16,000 ft) Hitrost vzpenjanja: 5,3 m/s (1043 fpm) Glej tudi Antonov An-38 PZL M28 Skytruck De Havilland Canada DHC-6 Twin Otter Dornier 228 GAF Nomad Harbin Y-12 IAI Arava LET L-410 Turbolet
Antonov An-14

Antonov An-14 är ett tvåmotorigt propellerflygplan som drevs av radialmotorer. Det byggdes i drygt 300 exemplar i Sovjetunionen under 1960- och 1970-talen, och användes som passagerarplan på mindre flygplatser och även militärt, bland annat av DDR. Antonov An-14 är ett STOL-plan som kan landa på dåliga landningsbanor. Modellen är en föregångare till de nyare, större varianterna Antonov An-28 och Antonov An-38.
Антонов Ан-22

Антонов Ан-22 „Антей“ (наименование на НАТО: Cock) е съветски транспортен турбовитлов самолет, произвеждан от АНТК Антонов. Ан-22 е бил най-големият самолет до появата на американския C-5 Галакси и по-късно на съветския Ан-124. Той все още е най-големият произведен турбовитлов самолет. За пръв път извън СССР е представен на Парижкото авиошоу през 1967 г. Варианти Ан-22 – прототипи, произведени в Киев-Святошино със стъклен нос; произведени са 3 бройки Ан-22 – първоначален продуктов вариант с външна стартова система; 37 самолета са произведени в Ташкент Ан-22А – подобрен вариант; произведени 27 бройки Оператори Военни СССР Военновъздушни сили на СССР. Русия Военновъздушни сили на Русия. Граждански През август 2006 един Ан-22 служи като пътнически самолет в авиолинии Антонов. България само под наем СССР Аерофлот Украйна Авиолинии Антонов Източници
Antonov An-22

El Antónov An-22 Antei (en ucraniano: Ан-22 Антей, en español: "Anteo", designación OTAN: Cock​) es un avión de transporte estratégico propulsado por 4 motores turbohélice, cada uno de los cuales mueve un par de hélices contrarrotativas, que fue producido por el fabricante Antonov en la Unión Soviética. Realizó su primer vuelo el 27 de febrero de 1965 y ese mismo año fue dado a conocer fuera de la Unión Soviética en el Paris Air Show 1965. En su momento fue el avión más grande del mundo, hasta la aparición del C-5 Galaxy estadounidense y el modelo An-124 de la misma compañía más tarde. En la actualidad continúa siendo el avión propulsado por turbohélices más grande del mundo. Operadores Militares Antiguos URSS Unión Soviética Fuerza Aérea Soviética Actuales RUS Rusia Fuerza Aérea Rusa Civiles En agosto de 2006 un único avión Antonov An-22 continuaba en servicio de aerolínea con Antonov Airlines.​ UKR Ucrania Antonov Airlines Antiguos operadores Especificaciones Características generales Tripulación: 5 a 6 personas Capacidad: 290 pasajeros Superficie alar: 345 m² (3713,6 ft²) Peso vacío: 114 000 kg (251 256 lb) Peso máximo al despegue: 250 000 kg (551 000 lb) Planta motriz: 4× turbohélice Kuznetsov NK-12MA. Potencia: 11 030 kW (15 207 HP; 14 999 CV) cada uno. Hélices: 2× hélice cuadripala contrarrotativa por motor. Rendimiento Velocidad máxima operativa (Vno): 740 km/h (460 MPH; 400 kt) Velocidad crucero (Vc): 540 a 640 km/h Alcance: 5000 km (2700 nmi; 3107 mi) con carga máxima. 10950 km con 45000 kg Galería Véase también Antonov Accidente del Antonov An-22 en el Océano Atlántico de 1970 Desarrollos relacionados Antonov An-12 Aeronaves similares Antonov An-70 Boeing C-17 Globemaster III Listas relacionadas Anexo:Aeronaves más grandes Referencias Bibliografía Enciclopedia Ilustrada de la Aviación: Vol. 1, pp. 254-255, Edit. Delta, Barcelona, 1982, ISBN 84-85822-29-3. Goebel, Greg; (enero de 2006) The Antonov Giants. Air Vectors. Consultado el 28 de junio de 2006. Pyotr, Butowski. 'Air Power Analysis - Russian Federation Part 2' in International Air Power Review, Vol.13, Summer 2004, AIRtime Publishing Inc., Norwalk, CT. Enlaces externos An-22 en Airliners.net. An-22 en Aeronautics.ru.
Antonov An-22

Antonov An-22 Antei (NATO naziv: Cock) je sovjetski teški transportni zrakoplov te je do pojave američkog C-5 Galaxy bio najveći zrakoplov na svijetu. Dizajn i razvoj 16. lipnja 1965. tijekom Pariškog aeromitinga SSSR je demonstrirao let prototipa tada novog Antonova An-22 koji se pokazao kao ondašnji najveći zrakoplov na svijetu. Prvi prototip izvršio je probni let tek nekoliko mjeseci prije toga, 27. veljače 1965. a do 1967. izrađena su još četiri prototipa. Strani promatrači su pretpostavili da se radi o uvećanj verziji An-12 "Cub" jer su oba pokretala četiri turboprop motora, imala su visoko postavljena krila te sličan raspored stajnog trapa.Unatoč ovim sličnostima, osim veličine bilo je i drugih bitnih razlika: An-22 je koristio četverokrake kontrarotirajuće elise koje su pokretali Kuznjecov NK-12MA turboprop motori a i za razliku od An-12, An-22 je imao dva vertikalna stabilizatora što je omogućilo bolju kontrolu s ugašenim motorima. Dizajniran je za djelovanje s teških terenskih uvjeta te posada iz pilotske kabine može namjestiti tlak u gumama stajnog trapa, ovisno o potrebi. Do kraj proizvodnje 1974. napravljeno je oko 75 zrakoplova a korišteni su od strane Aeroflota i sovjetske vojske za potrebe transporta teških komponenti. Antonov je razmišljao o izradi dvokatne putničke inačice koja bi mogla prevesti 724 putnika, no ništa nije realizirano. Tehničke karakteristike Osnovne karakteristike posada: 5-6 kapacitet: 29 putnika dužina: 57,9 m raspon krila: 64,4 m površina krila: 345 m2 visina: 12,53 m Letne karakteristike najveća brzina: 740 km/h dolet: 5.000 km najveća visina leta: 8.000 m motor: 4 x Kuznjecov NK-12MA turboprop motora Izvori vectorsite.net Vanjske poveznice Antonov An-22 Antei - airliners.net airforce.ru/history Arhivirana inačica izvorne stranice od 25. veljače 2021. (Wayback Machine)
Antonov An-22

De Antonov An-22 Antei (Russisch: Ан-22 Антей, Antaios) (NAVO-codenaam: Cock) was een groot transportvliegtuig voor zeer zware of zeer grote ladingen. Het toestel is ontworpen en gebouwd door het Antonov-ontwerpbureau in Kiev, omdat er bij de luchtmacht van de Sovjet-Unie en bij Aeroflot vraag was naar een strategisch vrachtvliegtuig. In 2025 stortte het laatste operationele exemplaar neer. Gebruik De eerste vlucht vond in februari 1965 plaats vanaf een vliegveld nabij Kiev. Datzelfde jaar nog werd het toestel aan het westen gepresenteerd op de Paris Air Show. De An-22 maakt gebruik van Kuznetsov NK-12-turbopropmotoren, de krachtigste propellermotoren ooit gebouwd. Elke motor is voorzien van een dubbele propeller. Deze motoren zijn onder andere bekend van de 'Bear', de Toepolev Tu-95⁣⁣-bommenwerper. In het plafond van het laadruim is een elektrische lier aangebracht met een hefvermogen van tien ton. In 2005 vlogen er nog enkele toestellen voor de Russische luchtmacht en nog één civiel toestel voor Antonov Airlines, de vrachtmaatschappij van het Antonov-ontwerpbureau. Op 29 december 2010 stortte een An-22 van de Russische luchtmacht neer. Daarbij kwam een voltallige bemanning en een reservebemanning om het leven, in totaal twaalf inzittenden. Op 9 december 2025 stortte het laatste exemplaar van de Russische luchtmacht neer tijdens een proefvlucht na reparaties. Alle zeven bemanningsleden kwamen om het leven. Galerij Museum Het Technikmuseum Speyer heeft een exemplaar in de collectie.