NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Soligàlitx

Soligàlitx (en rus Солигалич) és una ciutat de l'óblast de Kostromà (Rússia). Es troba a la riba esquerra del riu Kostromà, a 166 km de Kostromà. Història Al començament la ciutat era un important centre de salines, que proveïen no només tot Rússia, sinó també gran part d'Escandinàvia. Aquestes salines s'anomenen ja en el testament d'Ivan I de Moscou com Sol-Gàlitxkaia. Al final del segle XIV les salines foren heretades per la família de Dmitri Xemiaka, qui proveïa els fons necessaris per a les llargues guerres pel control de Moscou. El 1450 tant Gàlitx com Soligàlitx van ser conquerides per Bassili II. El segle XVI les salines eren explotades per la Laura de la Santíssima Trinitat i Sant Sergi i per uns altres cinc monestirs. Fou aleshores que la ciutat fou saquejada diverses vegades pels tàtars de Kazan i pels udmurts. El 1609 Soligàlitx esdevé seu d'un voivodat. Fou saquejada per una de les unitats lituanopoloneses que arrasaven Rússia durant el conflicte conegut com la Guerra Russopolonesa. El 1649 la ciutat, encara de fusta, fou destruïda en un incendi. Per això a les acaballes del segle xvii mitja dotzena d'esglésies s'hi van reconstruir en maó. El 1708 Soligàlitx fou incorporada a la gubèrnia d'Arkhànguelsk. Setanta anys més tard es crea la gubèrnia de Kostromà, i Soligàlitx esdevé un centre d'uiezd. Actualment la ciutat es coneix com una estació termal secundària, té fonts d'aigües minerals i banys de llot. Demografia
Soligalič

Soligalič (rusky Солигалич) je město v Kostromské oblasti v Ruské federaci. Při sčítání lidu v roce 2010 měl 6438 obyvatel. Poloha Soligalič leží na řece Kostromě, levém přítoku Volhy. Od Kostromy, správního střediska celé oblasti, je vzdálen zhruba 220 kilometrů na severovýchod. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Soligalitsch na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Soligalič na Wikimedia Commons
Soligalitj

Soligalitsj (russisk: Солига́лич, tr. Soligalitsj) er en by i Kostroma oblast i Rusland. Byen ligger på højre bred af floden Kostroma, omkring 170 km nordøst for Kostroma. Historie Byen opstod som et center for saltudvinding, som forsynede Rusland og store dele af Skandinavien med salt. Saltværkene blev første gang nævnt i Ivan Kalitas testamente som Sol-Galitskaja (russisk: Соль-Галицкая, dansk: ~ Galitsj Salt). I slutningen af 1300-tallet var saltværkene i familien Dmitrij Sjemjakas eje, og sikrede ham indtægter til at kunne føre en langvarig krig om kontrollen med Moskva. I 1450 blev både Galitsj og Soligalitsj erobret af storfyrste Vasilij II af Moskva. På 1500-tallet blev saltværkene udnyttet af klosteret Troitse-Sergijeva og fem andre klostre. Bosætningen blev gentagende gange plyndret af Kazantatarer og udmurtere. I 1609 blev Soligalitsj sæde for en vojvod. Byen blev igen plyndret af en af de polske hære som strerjfede rundt i Rusland under Forvirringens tid. I 1649 blev træbyen ødelagt av brand. Mot slutningen af 1600-tallet blev flere kirker genopbygget i sten, og de står den dag i dag. I 1708 blev Soligalitsj en del af Arkhangelsk guvernement. Halvfjerds år senere blev det separate Kostroma guvernement oprettet, med Soligalitsj som et af ujezd-centrene. Noter Eksterne henvisninger
Soligálich

Soligálich (del ruso: Солига́лич) es una ciudad del óblast de Kostromá, en Rusia, y el centro administrativo del raión de Soligálich. Se encuentra sobre la orilla izquierda del río Kostromá, a 166 km de Kostromá. Su población ascendía en 2008 a 6.300 habitantes. Historia En un principio la ciudad era un importante centro de salinas, que proveían no solo a Rusia, sino a gran parte de Escandinavia. Estas salinas son nombradas en el testamento de Iván Kalita como Sol-Gálichkaya, o "sal de Gálich". A finales del siglo XIV, las salinas fueron heredadas por la familia de Dmitri Shemiaka, quien proveía los fondos necesarios para las largas guerras por el control de Moscú. En 1450 tanto Gálich como Soligálich son conquistadas por Basilio II. En el siglo XVI, las salinas eran explotadas por el Monasterio de la Trinidad y de San Sergio y otros cinco monasterios. La localidad fue varias veces saqueada por los tártaros de Kazán y los udmurtos. En 1609, Soligálich se convierte en sede de un voivodato. Fue saqueada por una de las unidades polaco-lituanas que arrasaban Rusia en el conflicto conocido como la Guerra Polaco-Moscovita (1605-1618) del Período Tumultuoso. En 1649, la ciudad, de madera, fue destruida por el fuego. Hacia finales del siglo XVII, media docena de iglesias fueron reconstruidas en ladrillo, por lo que han sobrevivido hasta nuestros días. En 1708, Soligálich fue incorporada a la gubérniya de Arcángel. Setenta años más tarde, se crea la guberniya de Kostromá, y Soligálich, dentro de ella, se convierte en un centro de uyedz. Actualmente la ciudad es conocida como una estación termal secundaria, tiene fuentes de agua mineral y baños de lodo. La ciudad tiene un monumento al explorador Gennadi Nevelskói, nacido en los alrededores. Demografía Enlaces externos y referencias Wikimedia Commons alberga una galería multimedia sobre Soligálich. Sitio web oficial Archivado el 12 de octubre de 2015 en Wayback Machine. Informaciones sobre Soligálich (en ruso) Directorio de organizaciones de Soligálich (en ruso)
Soligalitch

Soligalitch (en russe : Солига́лич) est une ville de l'oblast de Kostroma, en Russie, et le centre administratif du raïon de Soligalitch. Sa population s'élevait à 6 144 habitants en 2013. Géographie Soligalitch se trouve sur la rive gauche de la rivière Kostroma, à 137 km à l'est de Vologda, à 166 km au nord-est de Kostroma et à 465 km au nord-est de Moscou. Histoire À l'origine, la ville était une sloboda d'artisans formée autour du monastère de la Résurrection (fondé en 1335) qui tirait des revenus des salines, qui fournissaient en sel non seulement la Russie, mais aussi une grande partie de la Scandinavie. Ces salines furent d'abord mentionnées dans le testament d'Ivan Kalita comme Sol-Galitskaïa (Соль-Галицкая, ou « sel de Galitch »). À la fin du XIVe siècle, les salines furent transmises à la famille de Dmitry Chemiaka, lui fournissant des revenus nécessaires pour mener de longues guerres pour le contrôle de Moscou. C'est en 1450 que les deux Galitch et Soligalitch furent finalement prises par Vassili II de Moscovie. Au XVIe siècle, les salines étaient exploitées par la laure de la Trinité-Saint-Serge et cinq autres monastères. La localité a été maintes fois ravagée par des Tatars de Kazan et les Oudmourtes. En 1609, Soligalitch devint un siège de voïvode. Elle fut saccagée par l'une des armées polonaises qui sévissaient en Russie au cours de la période troublée de l'Interrègne. En 1649, la ville en bois fut détruite par le feu. Vers la fin du XVIIe siècle, une demi-douzaine d'églises furent reconstruites en briques, et ont survécu jusqu'à nos jours. En 1708, Soligalitch fut incorporée dans le gouvernement d'Arkhangelsk. Sept décennies plus tard, le gouvernement de Kostroma fut institué, et Soligalitch devint un chef-lieu d'ouïezd. Actuellement, la ville est connue comme une station thermale secondaire ; elle a des sources d'eau minérale et des bains de boue. La ville a un monument à l'explorateur Guennadi Nevelskoï, qui est né dans les environs. Monuments Église de la Nativité (1668-1805) Monastère de la Résurrection (XVIIe siècle). Population Recensements (*) ou estimations de la population Notes et références Liens externes (ru) Informations sur Soligalitch (ru) Cartes topographiques Portail de la Russie
Soligalič

Soligalič (anche traslitterata come Soligalich) è una cittadina della Russia europea centrale, situata nell'Oblast' di Kostroma; sorge sul fiume Kostroma, 216 km a nordest di Kostroma ed è capoluogo del Soligaličskij rajon. Soligalič appare nelle cronache locali nel 1335, con il nome di Sol'-Galickaja; la risorsa economica dell'insediamento era costituita dal sale, donde il nome (Sol' in russo significa sale). Lo status di città arrivò nel 1778. Società Evoluzione demografica Fonte: mojgorod.ru 1897: 3 400 1939: 5 400 1970: 6 700 1989: 7 500 2002: 6 996 2006: 6 500 Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Soligalič Collegamenti esterni (RU, EN) Sito ufficiale del censimento 2002, su perepis2002.ru. URL consultato il 13 ottobre 2007 (archiviato dall'url originale il 22 giugno 2020). (RU) Mojgorod.ru.
Soligalicz

Soligalicz (ros. Солигалич) – miasto w środkowej części europejskiej Rosji, na terenie obwodu kostromskiego, stolica rejonu soligackiego. Miejscowość leży nad rzeką Kostromą (dopływ Wołgi) i liczy 6.635 mieszkańców (1 stycznia 2005). Soligalicz został założony w 1335 roku, a prawa miejskie uzyskał w roku 1778. Linki zewnętrzne Strona internetowa miasta (w języku rosyjskim). soli.galich.com. [zarchiwizowane z tego adresu (2011-07-11)]. Strona internetowa dotycząca miasta (w języku rosyjskim)
Солигалич

Солига́лич (рос. Солигалич, д.-рус. Соль Галічьская) — місто (з 1938) в Костромській області, адміністративний центр Солигалицького району, утворює міське поселення місто Солигалич. Солигалич розташований у верхів'ях річки Костроми (ліва притока Волги), на Галицькій височині (відріг Північних Увалів) за 95 км на північ від залізничного вузла Галич, за 216 км на північний схід від Костроми. Є найпівнічнішим містом Центрального федерального округу. Головне підприємство сучасного Солигалича — вапняний комбінат. Історія Дрімучі тайгові ліси північно-західної частини сучасної Костромської області у верхній течії річки Костроми, де нині розташований Солигалич, до приходу слов'ян були заселені фіно-угорським плем'ям меря. Місто згадується в літописах з 1335 року як Соль Галичьская. «Сіль» вказує на існування на цьому місці соляних промислів, а «Галичьская (Галицька)» — на приналежність до галицько-мерянського князівства. Місцева легенда пов'язує його виникнення з побудовою Воскресенського монастиря, святе місце для якого було знайдено Галицьким князем Федором Семеновичем поруч з соляними джерелами в лісових нетрях на березі річки Костроми. У середині XIV століття в складі Галицького князівства увійшов у володіння московських князів, в 1450 році остаточно приєднаний до Москви і опинився на східному кордоні Московського князівства. З цієї нагоди місто зміцнили — наприкінці XV століття на лівому березі Костроми побудували дерев'яну фортецю на земляному валу. Окружність її доходить до 405 метрів, висота його близько 8 метрів. XVII століття було епохою процвітання міста, добробут якого становили сіль і вапно. У 1609 році в Солигаличі було засновано воєводство, з 1708 року — у складі Архангелогородської губернії, з 1778 року — повітове місто Костромської губернії. Місто отримало герб, який зображає в верхньому полі костромський герб, в нижньому полі — три стопки солі на золотому полі, що означають, що в цих місцях здавна були соляні варниці. Довгий час Солигалич був одним з найбільших центрів солевидобутку в країні, що мав першорядне значення. Власниками соляних варниць (їх в місті було не менше 65) були не тільки монастирі, а й князі, бояри і навіть посадські люди. 1808-го року дерев'яне місто практично повністю знищила пожежа, його відбудовували заново. Масове солеваріння припинилося в 1823 році, оскільки до цього часу були виявлені поклади солі в інших місцях, де процес її отримання був набагато простішим. До середини XIX століття отримують розвиток виготовлення дьогтю і ковальський промисел. З початку XX століття активно розвивається лісова промисловість. Місто має історичне радіально-кільцеве планування, центральну площу. Вулиці забудовані в основному дерев'яними будинками. У місті є 61 пам'ятник архітектури, в тому числі одинадцять пам'ятників федерального значення і 50 пам'яток місцевого значення. Наприкінці 1860-х років в місті проживало 2988 жителів, в тому числі 1296 чоловіків і 1 692 жінки. Більш ніж половина міського населення (51,5 %) становили міщани — 1539 осіб. За перепису 28 січня 1897 року в Солигаличі було 3420 жителів. Переважна більшість населення міста на початок XX століття було православним (99,2 %). Галерея Примітки
Aljabjewo (Tschaplygina)

Vorlage:Infobox Ort in Russland/Wartung/Daten Aljabjewo (russisch Алябьево) ist ein Dorf (derewnja) in der Oblast Kursk in Russland. Es gehört zum Rajon Kursk und zur Landgemeinde (selskoje posselenije) Paschkowski selsowjet. Geographie Der Ort liegt gut 7 km Luftlinie nördlich des Oblastverwaltungszentrums Kursk im südwestlichen Teil der Mittelrussischen Platte, 1,5 km vom Sitz des Dorfsowjet – Tschaplygina, 102 km vor Grenze zwischen Russland und der Ukraine, am Fluss Obmet (rechter Nebenfluss des Tuskar im Becken des Seim). Klima Das Klima im Ort ist wie im Rest des Rajons kalt und gemäßigt. Es gibt während des Jahres eine erhebliche Niederschlagsmenge. Dfb lautet die Klassifikation des Klimas nach Köppen und Geiger. Bevölkerungsentwicklung Anmerkung: Volkszählungsdaten Verkehr Aljabjewo liegt 7 km vor Fernstraße föderaler Bedeutung M2 „Krim“ (ein Teil der Europastraße E105), 6 km vor Straße regionaler Bedeutung 38K-018 (Kursk – Ponyri), 6 km vor Straße interkommunaler Bedeutung 38N-379 (Kursk – Iskra), an der Straße 38N-381 (38N-379 – Tschaplygina – Aljabewo) und 6 km von der nächsten Eisenbahnhaltestelle Bukrejewka (Eisenbahnstrecke Orjol – Kursk) entfernt. Der Ort liegt 138 km vom internationalen Flughafen von Belgorod entfernt. Einzelnachweise
Alyabyevo, Pashkovsky selsoviet, Kursky District, Kursk Oblast

Alyabyevo (Russian: Алябьево) is a rural locality (Russian: деревня, lit. 'village') in Pashkovsky Selsoviet Rural Settlement, Kursky District, Kursk Oblast, Russia. Population: 26 (2010 census); 18 (2002 census); Geography The village is located on the Obmet River (a right tributary of the Tuskar in the basin of the Seym), 102 km from the Russia–Ukraine border, 7 km north of the district center – the town Kursk, 1.5 km from the selsoviet center – Chaplygina. Climate Alyabyevo has a warm-summer humid continental climate (Dfb in the Köppen climate classification). Transport Alyabyevo is located 7 km from the federal route M-2 Crimea Highway (a part of the European route E105), 6 km from the road of regional importance 38K-018 (Kursk – Ponyri), 6 km from the road of intermunicipal significance 38H-379 (Kursk – Iskra), on the road 38H-381 (38N-379 – Chaplygina – Alyabevo), 6 km from the nearest railway halt Bukreyevka (railway line Oryol – Kursk). The rural locality is situated 14 km from Kursk Vostochny Airport, 138 km from Belgorod International Airport and 209 km from Voronezh Peter the Great Airport. References Notes Sources Губернатор Курской области. Постановление №489 от 6 ноября 2008 г. «Об утверждении реестра административно-территориальных единиц населённых пунктов Курской области», в ред. Постановления №26-пг от 29 января 2013 г. «О внесении изменений и дополнений в Постановление Губернатора Курской области от 06.11.2008 №489 "Об утверждении реестра административно-территориальных единиц населённых пунктов Курской области"». Вступил в силу 6 ноября 2008 г. (Governor of Kursk Oblast. Resolution #489 of November 6, 2008 On the Adoption of the Registry of the Administrative-Territorial Units and Inhabited Localities of Kursk Oblast, as amended by the Resolution #26-pg of January 29, 2013 On Amending and Supplementing Resolution #489 of the Governor of Kursk Oblast of November 6, 2008 "On the Adoption of the Registry of the Administrative-Territorial Units and Inhabited Localities of Kursk Oblast". Effective as of November 6, 2008.). Курская областная Дума. Закон №48-ЗКО от 21 октября 2004 г. «О муниципальных образованиях Курской области», в ред. Закона №65-ЗКО от 23 августа 2011 г. «О внесении изменений и дополнений в Закон Курской области "О границах муниципальных образований Курской области", Закон Курской области "О муниципальных образованиях Курской области"». Вступил в силу со дня официального опубликования. Опубликован: "Курская правда", №214, 30 октября 2004 г. (Kursk Oblast Duma. Law #48-ZKO of October 21, 2004 On the Municipal Formations of Kursk Oblast, as amended by the Law #65-ZKO of August 23, 2011 On Amending and Supplementing the Law of Kursk Oblast "On the Borders of the Municipal Formations of Kursk Oblast", Law of Kursk Oblast "On the Municipal Formations of Kursk Oblast". Effective as of the day of the official publication.).
Aljabjevo (selsovjet Pasjkovski)

Aljabjevo (Russisch: Алябьево) is een dorp (derevnja) in de Russische oblast Koersk, district Koerski, selsovjet Pasjkovski. Geografie Aljabjevo ligt op het Centraal-Russisch Plateau, op de rivier de Obmet (de rechter zijrivier van de Toeskar in het stroomgebied van de Sejm), 7 km ten noorden van Koersk, 1,5 km van het selsovjetcentrum – Tsjaplygina. Klimaat Het lokale klimaat is vochtig continentaal, met significante regenval gedurende het hele jaar (Dfb volgens de klimaatclassificatie van Köppen). Inwonersontwikkeling Opmerking: Volkstelling Economie en infrastructuur Er zijn 24 huizen in de plaats. Verkeer Aljabjevo ligt 7 km van de federale autoweg M-2 of Krim.
Alabjewo (sielsowiet paszkowski)

Alabjewo (ros. Алябьево) – wieś (ros. деревня, trb. dieriewnia) w zachodniej Rosji, w sielsowiecie paszkowskim rejonu kurskiego w obwodzie kurskim. Geografia Miejscowość położona jest nad Obmieciem (prawy dopływ Tuskara w dorzeczu Sejmu), 1,5 km od centrum administracyjnego sielsowietu (Czapłygina), 7 km na północ od centrum administracyjnego rejonu (Kursk), 7 km od drogi magistralnej (federalnego znaczenia) M2 «Krym». We wsi znajdują się 24 posesje. Klimat Miejscowość, jak i cały rejon, znajduje się w strefie klimatu kontynentalnego z łagodnym ciepłym latem i równomiernie rozłożonymi opadami rocznymi (Dfb w klasyfikacji klimatów Köppena). Demografia W 2010 r. wieś zamieszkiwało 26 osób. Przypisy
Алябьево (Пашковский сельсовет)

Аля́бьево — деревня в Курском районе Курской области России. Входит в состав Пашковского сельсовета. География Деревня находится в центральной части Курской области, в пределах южной части Среднерусской возвышенности, в лесостепной зоне, на левом берегу реки Обметь (правый приток Тускари), на расстоянии примерно 7 км (по прямой) к северу от города Курск, административного центра района и области. Абсолютная высота — 193 м над уровнем моря. Климат Климат характеризуется как умеренно континентальный, с относительно жарким летом и умеренно холодной зимой. Среднегодовая температура воздуха — 5,5 °С. Средняя температура воздуха самого тёплого месяца (июля) — 18,7 °C (абсолютный максимум — 37 °С); самого холодного (января) — −9,3 °C (абсолютный минимум — −35 °С). Безморозный период длится около 152 дней. Среднегодовое количество атмосферных осадков составляет 587 мм, из которых 375 мм выпадает в период с апреля по октябрь. Снежный покров образуется в первой декаде декабря и держится в среднем 125 дней. Часовой пояс Деревня Алябьево, как и вся Курская область, находится в часовой зоне МСК (московское время). Смещение применяемого времени относительно UTC составляет +3:00. Население Половой состав По данным Всероссийской переписи населения 2010 года, в половой структуре населения мужчины составляли 42,3 %, женщины — соответственно 57,7 %. Национальный состав Согласно результатам переписи 2002 года, в национальной структуре населения русские составляли 100 %. Инфраструктура Личное подсобное хозяйство. В деревне 24 дома. Транспорт Деревня находится в 7 км от автодороги федерального значения М2 «Крым» (часть европейского маршрута E 105), в 6 км от автодороги регионального значения 38К-018 (Курск — Поныри), в 6 км от автодороги межмуниципального значения 38Н-379 (Курск — Искра), при автодороге 38Н-381 (38Н-379 — Чаплыгина — Алябьево), в 6 км от ближайшего ж/д остановочного пункта Букреевка (линия Орёл — Курск). В 138 км от аэропорта имени В. Г. Шухова (недалеко от Белгорода). Примечания
Аляб'єве (Пашковська сільрада)

Аляб'єве (рос. Алябьево) — присілок в Курському районі Курської області Російської Федерації. Населення становить 26 осіб. Входить до складу муніципального утворення Пашківська сільрада. Історія Населений пункт розташований на території українського етнічного та культурного краю Східна Слобожанщина. Від 2004 року входить до складу муніципального утворення Пашківська сільрада. Населення Примітки
Тимоново (Солнечногорський міський округ)

Тимоново (рос. Тимоново) — присілок у Солнечногорському районі Московської області Російської Федерації. Розташування Тимоново входить до складу міського поселення Солнечногорськ, воно розташовано на північ від Солнечногорська, біля річки Сестра, поруч із озером Сенеж. Найближчі населені пункти — Редіно, Сенеж, Осипово. Населення Станом на 2010 рік у присілку проживало 157 людей Пам'ятки архітектури У Тимоново знаходиться пам'ятка історії місцевого значення — братська могила радянських воїнів, які загинули у 1941 рр. Примітки
Красный Путь (Московская область)

Кра́сный Путь — село в городском округе Домодедово Московской области России. До 2005 года — посёлок совхоза «Красный Путь». Село расположено в юго-восточной части Московской области, в 30 км от Московской кольцевой автодороги, в 16,4 км юго-восточнее окружного центра — города Домодедово. Ближайшие населённые пункты — село Успенское, деревни Проводы, Образцово, Житнево, Мотякино, Базулино, Шахово. История До 1994 г. посёлок совхоза «Красный Путь» был центром Краснопутьского сельсовета, с 1994 до 2007 гг. — центром Краснопутьского сельского округа Домодедовского района. 24 июня 2005 года посёлок совхоза «Красный Путь» был переименован в Красный Путь. 30 декабря 2005 года посёлок был преобразован в село. С 2007 года село является центром Краснопутьской территории в рамках территориального отдела Лобановского и Краснопутьского административных округов городского округа Домодедово. Население Примечания
Spassk-Rjazanskij

Spassk-Rjazanskij (rusky Спасск-Рязанский) je město v Rjazaňské oblasti v Ruské federaci. Při sčítání lidu v roce 2010 měl bezmála osm tisíc obyvatel. Poloha a doprava Spassk-Rjazanskij leží v Meščorské nížině v meandru Oky, přítoku Volhy. Nejblíže protéká Oka východně od města, ale z hlediska celého jejího toku leží Spassk-Rjazanskij na jejím severním, levém břehu. Na pravém břehu přibližně patnáct kilometrů jižně od města vedou nedaleko od sebe železniční trať z Moskvy přes Rjazaň a Ruzajevku do Syzraně a dálnice M-5 Ural z Moskvy přes Rjazaň a dále do Samary a Čeljabinsku. Dějiny Vesnice obchodníků a řemeslníků se statusem slobody zde byla nejméně od 15. století, ale první listinná zmínka je až roku 1629. Jméno Spassk vychází z toho, že původně patřila klášteru Spas-Zarečenskij monastyr. Slovo Spas v jeho názvu znamená Spasitel. Od roku 1778 je 1778 je Spassk městem. Od roku 1929 je jeho jméno rozšířeno na Spassk-Rjazanskij pro odlišení od ostatních Spassků. Rodáci Oleg Ivanovič Romancev (* 1954), fotbalista a fotbalový trenér Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Spassk-Rjasanski na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Spassk-Rjazanskij na Wikimedia Commons