NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Великописарівські кургани

Великописарі́вські курга́ни — ландшафтний заказник місцевого значення в Україні. Об'єкт розташований на території Великописарівського району Сумської області, за 1 км на північ від села Олександрівка. Площа — 24,7 га, статус отриманий у 2018 році. Ділянка типових ландшафтів південно-західних відрогів Середньоросійської височини з залишками скіфських курганів та популяціями рідкісних рослин і тварин різних рангів охорони. Рослини, занесені до Червоної книги України рослини: сон лучний та ковила волосиста. Комахи: вусач земляний хрестоносець, махаон, подалірій, сколія-гігант, мелітурга булавовуса. Також зростають 5 видів рослин, що підлягають особливій охороні на території Сумської області: горошок гороховатий, айстра степова, кринітарія волохата, цибуля круглонога та інші. Джерела Рішення Сумської обласної ради від 14.12.2018 «Про зміну в мережі території та об'єктів природно-заповідного фонду області»
Рудница (Смоленская область)

Рудница — деревня в Смоленской области России, в Сафоновском районе. Население – 12 жителей (2007 год) . Расположена в центральной части области в 30 км к северо-востоку от города Сафонова, в 20 км севернее автодороги М1 «Беларусь», на берегу реки Соля. В 24 км севернее от деревни железнодорожная станция Митино на линии Москва — Минск. Входит в состав Казулинского сельского поселения. История В годы Великой Отечественной войны деревня была оккупирована гитлеровскими войсками в сентябре 1941 года, освобождена в 1943 году. Примечания
Клемятино (Казулинское сельское поселение)

Клемя́тино — деревня в Смоленской области России, в Сафоновском районе. Население – 23 жителя (2007 год) . Расположена в центральной части области в 27 км к северо-востоку от города Сафонова, в 15 км севернее автодороги М1 «Беларусь», на берегу реки Днепр. В 19 км севернее от деревни железнодорожная станция Митино на линии Москва — Минск. Входит в состав Казулинского сельского поселения. История В годы Великой Отечественной войны деревня была оккупирована гитлеровскими войсками в сентябре 1941 года, освобождена в 1943 году. Примечания
Старково (Смоленская область)

Старково — деревня в Смоленской области России, в Сафоновском районе. Население – 8 жителей (2007 год) . Расположена в центральной части области в 27 км к северо-востоку от города Сафонова, в 17 км севернее автодороги М1 «Беларусь», на берегу реки Соля. В 20 км севернее от деревни железнодорожная станция О.п. 300-й км на линии Москва — Минск. Входит в состав Казулинского сельского поселения. История В годы Великой Отечественной войны деревня была оккупирована гитлеровскими войсками в сентябре 1941 года, освобождена в 1943 году. Примечания
Васильевщина (Казулинское сельское поселение)

Васи́льевщина — деревня в Смоленской области России, в Сафоновском районе. Население — 5 жителей (2007 год). Расположена в центральной части области в 25 км к северо-востоку от города Сафонова, в 14 км севернее автодороги М1 «Беларусь», на берегу реки Соля. В 18 км севернее от деревни железнодорожная станция О.п. 300-й км на линии Москва — Минск. Входит в состав Казулинского сельского поселения. История В годы Великой Отечественной войны деревня была оккупирована гитлеровскими войсками в сентябре 1941 года, освобождена в 1943 году. Примечания
Васильєвщина (Казулінське сільське поселення)

Васильєвщина (рос. Васильевщина) — присілок Сафоновського району Смоленської області Росії. Входить до складу Казулінського сільського поселення. Населення — 5 осіб (2007 рік). Розташований в центральній частині області в 25 км на північний схід від міста Сафонова, в 14 км північніше автодороги М1 «Білорусь», на березі річки Соля. У 18 км північніше від села є залізнична станція О.п. 300-й км на лінії Москва — Мінськ. Входить до складу Казулінского сільського поселення. Історія У роки Другої світової війни село було окуповано гітлерівськими військами у вересні 1941 року, звільнено в 1943 році. Примітки
Казулино

Казулино — деревня в Смоленской области России, в Сафоновском районе. Расположена в центральной части области в 26 км к северо-востоку от Сафонова, на берегу реки Соля, возле автодороги Сафоново — Холм-Жирковский. Административный центр Казулинского сельского поселения. Достопримечательности Скульптура на братской могиле 117 воинов Советской Армии, погибших в 1941—1943 гг. В Казулино находится знаменитая купель и источник иконы Феодоровской. Примечания Ссылки Сведения на сайте областной администрации
Емельяново (Казулинское сельское поселение)

Емелья́ново — деревня в Смоленской области России, в Сафоновском районе. Население – 20 жителей (2007 год) . Расположена в центральной части области в 25 км к северо-востоку от города Сафонова, в 16 км севернее автодороги М1 «Беларусь». В 19 км севернее от деревни железнодорожная станция О.п. 300-й км на линии Москва — Минск. Входит в состав Казулинского сельского поселения. История В годы Великой Отечественной войны деревня была оккупирована гитлеровскими войсками в сентябре 1941 года, освобождена в 1943 году. Примечания
Харино (Сафоновский район)

Харино — деревня в Смоленской области России, в Сафоновском районе. Население — 16 жителей (2007 год). Расположена в центральной части области в 30 км к северо-востоку от города Сафонова, в 20 км севернее автодороги М1 «Беларусь». В 24 км севернее от деревни железнодорожная станция Митино на линии Москва — Минск. Входит в состав Казулинского сельского поселения. История В годы Великой Отечественной войны деревня была оккупирована гитлеровскими войсками в сентябре 1941 года, освобождена в 1943 году. Примечания
Федино (Казулинское сельское поселение)

Федино — деревня в Смоленской области России, в Сафоновском районе. Население – 18 жителей (2007 год) . Расположена в центральной части области в 24 км к северо-востоку от города Сафонова, в 13 км севернее автодороги М1 «Беларусь», на берегу реки Соля. В 17 км севернее от деревни железнодорожная станция О.п. 300-й км на линии Москва — Минск. Входит в состав Казулинского сельского поселения. История В годы Великой Отечественной войны деревня была оккупирована гитлеровскими войсками в сентябре 1941 года, освобождена в 1943 году. Примечания
Клинково (Смоленская область)

Клинко́во — деревня в Смоленской области России, в Сафоновском районе. Население — 17 жителей (2007 год) . Расположена в центральной части области в 29 км к северо-востоку от города Сафоново, в 20 км севернее автодороги М1 «Беларусь», на берегу реки Соля. В 24 км севернее от деревни железнодорожная станция О.п. 300-й км на линии Москва — Минск. Входит в состав Казулинского сельского поселения. История Населённый пункт Клинково можно найти на карте Смоленской губернии 1773 года. Перед войной действовал колхоз Динамо. В годы Великой Отечественной войны деревня была оккупирована гитлеровскими войсками ( части укомплектованные финнами) в сентябре 1941 года, освобождена 27 марта 1943 года. Примечания
Toepolev Tu-114

De Toepolev Tu-114 (Russisch: Туполев Tу-114) (NAVO-codenaam: Cleat) was het eerste intercontinentale verkeersvliegtuig van de Sovjet-Unie. De eerste vlucht vond plaats op 3 oktober 1957. De Toepolev Tu-114 was tevens het snelste turboprop-passagiersvliegtuig dat ooit gebouwd is: het kon een snelheid van 861 km/h halen. In zijn tijd was de Tu-114 het grootste passagiersvliegtuig ooit: het bood plaats aan maximaal 220 passagiers en tien bemanningsleden. De Tu-114 werd aangedreven door vier Kuznetsov Koeznetsov NK-12MV turbopropmotoren die op hun beurt elk twee AV-60H contra-roterende propellers aandreven. Ditzelfde aandrijvingssysteem wordt ook gebruikt op de bekende Toepolev Tu-95 "Bear" bommenwerper en de Tu-114 was een civiele versie van deze militaire bommenwerper. De enige luchtvaartmaatschappijen die met de Tu-114 gevlogen hebben zijn Aeroflot, die het type in dienst had van 1958 tot 1975, en JAL, in co-uitbating met Aeroflot, voor de vluchten naar Moskou. Daarna is het type nog enkele jaren gebruikt door de luchtmacht van de Sovjet-Unie, onder andere als AWACS toestel, onder de naam Toepolev Tu-126 ("Moss"). De laatste van deze vliegtuigen werd in 1984 uit dienst genomen. Na het uiteenvallen van de Sovjet-Unie is nooit meer een vliegwaardig exemplaar van het toestel aangetroffen. De militaire versie, de Toepolev Tu-95, waar het toestel van afgeleid is, wordt echter nog wel steeds door Rusland, Oekraïne en India gebruikt. Overige technische gegevens Leeggewicht: 91.000 kg Plafond: 39.370 voet Bemanning: 5 + 5 stewards of stewardessen Passagiers: 120 tot 220 Trivia In 2006 werd een Tupolev Tu-114, die bijna 30 jaar bij de entree van de Luchthaven Domodedovo stond, gesloopt. Het toestel werd in 1977 neergezet om te vieren dat Aeroflot het type 20 jaar zonder ongelukken in dienst had. Het toestel is echter in de jaren zo hard achteruitgegaan dat de luchthaven besloot het toestel te slopen.
Tu-114

Tu-114 (ros. Ту-114, w kryptonimie NATO „Cleat”) – radziecki samolot pasażerski dalekiego zasięgu, zaprojektowany i wybudowany w celu obsługi istotnych linii ZSRR. Wzorowany na bombowcu strategicznym Tu-95 stał się najszybszym i największym pasażerskim samolotem turbośmigłowym świata, rekord prędkości (877 km/h w obwodzie zamkniętym 5000 km i z ładunkiem 25 ton) nie został pobity. Historia W 1955 roku biuro Tupolewa zostało wyznaczone do zbudowania samolotu dalekiego zasięgu (8000 km). Projektem wyjściowym był istniejący już bombowiec Tu-95. Pierwotnie samolot miał nosić nazwę Tu-95p (pasażerski), ale z czasem ewoluowała ona w Tu-114. Z oryginalnego Tu-95 zostało niewiele – zmianom uległa powierzchnia nośna skrzydeł, przebudowano także kadłub. Do napędu samolotu zastosowano cztery śmigłowe silniki turbinowe Kuzniecow NK-12 MW o mocy 10.304 kW (14.000 KM) każdy, napędzające czterołopatowe przeciwbieżne śmigła o średnicy 5,6 m. Wykorzystywanie Okres użytkowania Tu-114 był stosunkowo krótki – od 1962 do 1976 roku. Samolot znany był z niezawodności, szybkości i ekonomiczności (zużywał nawet mniej paliwa niż Ił-62, który go zastąpił). Obsługiwał kursy do Kopenhagi, Hawany, Montréalu, New Delhi, Paryża, Belgradu i Tokio. Po wkroczeniu Iła-62 był regularnie wycofywany z kolejnych międzynarodowych tras i wykorzystywany na liniach krajowych ZSRR. We wczesnych latach 80., po wylataniu przeciętnie 14 000 godzin przekazywane były do wojska. Trasa Tokio-Moskwa Mimo zasięgu porównywalnego do wielu maszyn z ówczesnej epoki Tu-114 został skierowany na najbardziej prestiżowe trasy. Najbardziej znaną była trasa Moskwa – Tokio, którą obsługiwały załogi obu krajów (a na Tupolewach umieszczano napis „Japan Air Lines” w geście przyjacielskiej współpracy). Pod koniec dekady lat 60. rolę Tu-114 zaczął przejmować odrzutowy Ił-62 Wypadki Jedyny poważny wypadek Tu-114 nastąpił na skutek złych warunków atmosferycznych po starcie z Moskwy. Wymienia się jeszcze przypadek awarii podwozia przedniego, wykryty w trakcie przeglądu na ziemi. Nowości techniczne Samolot cechował się wprowadzeniem kilku nowinek technicznych, a wśród nich: Skrzydła o kącie skosu 35 stopni, rozwiązanie znane z późniejszych samolotów odrzutowych, jak rodzina Boeingów. Wysokie podwozie (niemal 3 metry) ze względu na dużą średnicę śmigieł (5,6 m średnicy). Podczas lotu testowego do Waszyngtonu w czasie pierwszej wizyty Nikity Chruszczowa w USA lotnisko docelowe nie miało wystarczająco wysokich schodów. Śmigła nadkrytyczne, których końcówki pracowały powyżej prędkości dźwięku i które były źródłem bardzo dużego hałasu. Moc jednego silnika Kuzniecow NK-12 MW na poziomie 14 000 KM to największa moc silnika turbośmigłowego zastosowana w samolocie pasażerskim (ten sam silnik o podwyższonej jeszcze mocy do 15 000 KM był zastosowany w transportowym An-22). Przypisy Bibliografia Samoloty niezapomniane modele. Warszawa: Grupa Wyd. Foksal, 2013. ISBN 978-83-280-0077-3. OCLC 881384238. źródło danych technicznych: David Donald, Samoloty Lotnictwa Cywilnego od 1920 do 1964 roku, Dom Wydawniczy Bellona, Warszawa 2000, ISBN 83-11-08964-7.
Tupolev Tu-114

O Tupolev Tu-114 Rossiya era um avião comercial de médio alcance desenvolvido na década de 1950 pela Tupolev. História O Tu-114 foi uma versão civil do bombardeiro Tu-95 e foi desenvolvido para rotas de longo alcance em alta velocidade. Seus grandes motores Kusnetsov de hélice dupla levavam o avião a mais de 850km/h, sendo o avião a hélice civil mais rápido do mundo, comparado a um avião a jato da época. Utilização O Tu-114 voou na Aeroflot, prioritariamente, levando até Kruschev aos Estados Unidos em sua visita a este país. Mas, o Tu-114 também voou no Japão pela JAL em um histórico acordo feito com a Aeroflot de cooperação mútua e teste das aeronaves russas. Aviões preservados Existem dois TU-114 preservados em Moscou: um na frente do museu Monino e outro na frente do aeroporto. Referências Ligações externas Media relacionados com Tupolev Tu-114 no Wikimedia Commons Tu-114 in Museum of Civilian Aviation, Ulyanovsk, Russia "Tu-114 Rossiya" artigo na Flight de 1959
Tupoljev Tu-114

Tupoljev Tu-114 Rossija (rusko Tyполев Тy-114 Poccия) (NATO ime Cleat) je štiromotorno turbopropelersko potniško letalo takratne Sovjetske zveze. Dizajniral ga je OKB Tupoljev, prvič je poletel 1957. Ob vstopu v uporabo je bil največje in najhitrejše potniško letalo, ter letalo z največjim dosegom 10,900 kilometrov. Še vedno pa je najhitrejše propelersko letalo. Tu-114 je bil za svoj čas zelo varno letalo, edina nesreča je bila zaradi človeškega faktorja. Tehnične specifikacije Splošne značilnosti Posadka: 5 Kapaciteta sedežev: 120–220 potnikov Dolžina: 54,10 m (177 ft 4 in) Razpon kril: 51,1 m (167 ft 7,75 in) Višina: 15,44 m (50 ft 8 in) Površina kril: 311,1 m² (3.349 ft²) Prazna teža: 85.800–88.200 kg (189.15–194.450 lb) Naložena teža: 131.000 kg (289.000 lb) Maks. vzletna teža: 175.000 kg (385,809 lb) Motorji: 4 × Kuznecov NK-12MV, 11.000 kW (14.800 hp) vsak Največja hitrost: 870 km/h (470 kn, 541 mph) na 8.000 m (26.250 ft) Potovalna hitrost: 770 km/h (415 kn, 478 mph) Doseg: 9.720 km (5.244 nmi) Višina leta: 12.000 m (39.000 ft) Obremenitev kril: 421 kg/m² (86,2 lb/ft²) Razmerje moč/masa 168 W/kg (0,102 hp/lb) Tovor Normalni: 15.000 kg (30.070 lb) Največji: 30.000 kg (66.140 lb) Sklici Bibliografija Alexander, Jean. "Russian Aircraft since 1940". Putnam. London. ISBN 0-370-10025-5 Gordon,Yefim & Rigmant, Vladimir. "Tupolev Tu-114". Midland. Hinkley. 2007. ISBN(10) 1 85780 246 2 ISBN(13) 978 1 85780 246 7 Gunston, Bill (1995). The Osprey Encyclopaedia of Russian Aircraft 1875–1995. London, Osprey. ISBN 1-85532-405-9. Taylor, John W. R. Jane's All The World's Aircraft 1969–70. London: Sampson Low, Marston & Company, 1969. ISBN 0-354-00051-9.
Tupolev Tu-114

Tupolev Tu-114, förkortat Tu-114 (ryskaː Туполев Ту-114, Ту-114. NATO-rapporteringsnamn: Cleat), var ett 4-motorigt propellerplan med motroterande propellerar som flög på Sovjetunionens längre inrikes och utrikes flygrutter så till exempel till Kuba ifrån Murmansk, flög för första gången 1957 och exporterades aldrig till andra länder. De leasades dock till Japan under en period. Två flygbolag som flög det var Aeroflot och JAL. De senare leasade flygplan och piloter av Aeroflot. Planet tillverkades i 31 exemplar och var inblandat i en dödsolycka 1966 med 21 dödsoffer. Tu-114 pensionerades under 1970-talet och ersattes efter det av det jetdrivna Iljusjin Il-62. Bilder Liknande flygplan Antonov An-22 (samma motorer som Tu-114). Tupolev Tu-95 Bristol Brabazon Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Tupolev Tu-114. Airliners.net - Foton på planet
Ту-114

Ту-114 «Росія» (за кодифікацією НАТО:Cleat — «Зажим») — турбогвинтовий далекомагістральний пасажирський літак, спроєктований в СРСР в 1955 році на основі бомбардувальника Ту-95. Вироблявся в 1961 — 1965 роках на серійному заводі № 18 у Куйбишеві. Всього було побудовано 31 екземпляр серійних літаків. Колишні оператори Цивільні Японія Японські авіалінії - Використовувалися літаки, придбані у Аерофлоту. СРСР Аерофлот Військові СРСР ВПС СРСР (Ту-114, Ту-116) Тактико-технічні характеристики Наведено дані Ту-114. Джерело: Gunston, 1995, p. 184; Арсеньєв, 2000.Основні характеристики Екіпаж: 5 Пасажиромісткість: 170-220 Вантажопідйомність: 22500 кг Довжина: 54,1 м Висота: 15,5 м Розмах крила: 51,1 м Площа крила: 311,1 м² Маса порожнього: 85800-88200 кг Нормальна злітна маса: 164000 кг Максимальна злітна маса: 179000 кг Маса палива у внутрішніх баках: 60800 кг (максимальна) Льотні характеристики Максимальна швидкість: 880 км/год на 7100 м Крейсерська швидкість: 750-770 км/год Посадочна швидкість:205 км/год Практична дальність: 9720 км (з вантажем 15000 кг) Практична стеля: 12000 м Довжина пробігу: 1550 м Використання На одному з Ту-114 в 1959 Микита Сергійович Хрущов здійснив поїздку до США. Примітки Джерела Ту-114 на авіабазі KRoN [Архівовано 14 липня 2013 у Wayback Machine.] — (рос.)сторінка Ту-114 на сайті авіабази http://www.monino.ru/index.sema?a=aviation&sa=item&id=110 [Архівовано 30 червня 2014 у Wayback Machine.] на сайті центрального Музею ВПС РФ в Моніно. http://scalemodels.ru/modules/photo/viewcat_cid_192.html [Архівовано 20 жовтня 2018 у Wayback Machine.] http://www.aviahistory.ucoz.ru/index/0-30 [Архівовано 20 червня 2013 у Wayback Machine.]
Tu-4

Tu-4 (ros. Ту-4) – radziecki bombowiec strategiczny, opracowany w biurze konstrukcyjnym Andrieja Tupolewa, kopia amerykańskiego bombowca Boeing B-29 Superfortress. Służył w Radzieckich Siłach Powietrznych od późnych lat czterdziestych do lat sześćdziesiątych XX w. Konstrukcja Pod koniec II wojny światowej Związek Radziecki posiadał niewielką liczbę ciężkich bombowców Pe-8 do prowadzenia bombardowań strategicznych. Widząc łatwość, z jaką amerykańskie samoloty operujące z odległych baz zrzucały bomby na terytorium Japonii, Józef Stalin nakazał rozpoczęcie prac nad nowym bombowcem strategicznym. W 1945 roku trzy amerykańskie bombowce Boeing B-29 Superfortress awaryjnie wylądowały na terytorium radzieckim. Maszyny zostały internowane i przekazane do badań w Biurze Konstrukcyjnym Tupolewa. Maszyny skopiowano tak dokładnie, jak to było możliwe. W rezultacie powstał bombowiec Tu-4 (w kodzie NATO: Bull), oblatany 19 maja 1947 roku. Maszyna weszła do służby w roku 1948. Trapiło ją wiele problemów rozwojowych, co wynikało z braku znajomości technologii wykonania samolotu tej klasy, innymi normami, czy wreszcie innym systemem miar (zamiana cali na system metryczny). Przysporzyło to wielkich problemów w Biurze Tupolewa. Jego wejście do służby poważnie zaniepokoiło amerykańskich strategów – samolot mógł osiągnąć cele położone głęboko na terytorium USA i przenieść opracowaną przez Rosjan w 1949 roku bombę atomową. Potencjalne zagrożenie ze strony Tu-4 było bezpośrednim impulsem do opracowania przez Amerykanów rozbudowanego systemu obrony powietrznej własnego terytorium – w 1957 roku przemianowanego na NORAD. Użycie samolotu Do zakończenia produkcji w roku 1953, w ZSRR zbudowano 847 samolotów bombowych Tu-4. Maszyny te trapiły liczne usterki, przez co nie były lubiane przez załogi. Osiągi były niższe niż w B-29, przyczyniły się do tego m.in. gorsze, ulegające częstym awariom silniki. Choć radzieckich maszyn nigdy nie wykorzystano w walce, przyczyniły się do gwałtownego rozwoju radzieckiego programu budowy bombowców strategicznych. W 1954 roku, właśnie z Tu-4 zrzucono bombę atomową na poligonie tockim koło Orenburga. Samoloty Tu-4 wycofano ze służby w latach sześćdziesiątych i zastąpiono nowocześniejszymi Tu-16 i Tu-95. Część maszyn przekazano Chinom. Według niektórych źródeł, kilkanaście Tu-4 do dzisiaj pozostaje na wyposażeniu Chińskich Sił Powietrznych. Planowano kilka wersji rozwojowych – zarówno zaawansowane warianty bombowe (Tu-80 i Tu-85), jak i samolot pasażerski Tu-70 i transportowy Tu-75, lecz nie weszły do produkcji.
Tupolev Tu-4

Tupolev Tu-4 (cod NATO: Bull) a fost un bombardier strategic cu elice utilizat de Forțele Aeriene Sovietice de la sfârșitul anilor 1940 până la mijlocul anilor 1960. A fost o copie a bombardierului american B-29 Superfortress. Bibliografie Gordon, Yefim and Vladimir Rigmant. Tupolev Tu-4: Soviet Superfortress. Hinckley, Leicestershire: Midland Counties Publications Ltd., 2002. ISBN 1-85780-142-3.
Tupoljev Tu-4

Tupoljev Tu-4 (NATO oznaka: Bull) je bil štirimotorni propelerski strateški bombnik, ki so ga proizvajali v Sovjetski zvezi. Bil je popolna kopija ameriškega Boeing B-29 Superfortress. Med 2. Svetovno vojno je nekaj B-29 po bombardiranju Japonske zasilno pristalo na Sovjetskem teritoriju. Sovjetska zveza je bila v tistem času (1944) bila nevtralna z Japonsko, pozneje po Jaltski konferenci je Sovjetska zveza vstopila v vojno proti Japonski. ZDA je sicer zahtevala vrnitev bombnikov, Sovjeti so odklonili in inženirji so kopirali sestavne dele in tako je nastal Tu-4. Med 2. Svetovno vojno je Sovjetska zveza hotela strateški bombnik, imeli so sicer na voljo Petljakov Pe-8, ki je imel nezanesljive dizelske motorje. Zgradili so samo 93 Pe-8. ZDA ni hotela prodati B-29 v programu Lend Lease,zato je Stalin ukazal zasnovo podobnega bombnika. Študirali so o ANT-64 ali samolet (letalo) 64 , vendar so se odločili za kopijo, ker je bilo to časovno najhitrejša opcija. B-29 je bilo eno izmed tehnološko najbolj naprednih letal tistega časa, kljub "kloniranju" so se sovjetski inženirji morali zelo potruditi. Na voljo ni bilo sodobnih zlitin, zato je bil Tu-4 malce težji (okrog 1%) ko B-29. Kopirali so zvezdasti motor Wright R-1820 in tako je nastal Švecov ASh-73 Tehnične specifikacije (Tu-4) Posadka: 11 Dolžina: 30,179 m Razpon kril: 43,047 m Višina: 8,46 m Površina krila: 161,7 m2 Vitkost: 11,5 Prazna teža: 36 850 kg Gros teža: 47 850 kg Maks. vzletna teža: 55 600 kg – 63 600 kg Motorji: 4 × Švecov ASh-73TK 18-valjni. zračno hlajeni zvezdasti motor, 1 790 kW (2 400 KM) vsak Propelerji: 4-kraki V3-A3 ali V3B-A5, 5,06 m (16 ft 7 in) premer Maks. hitrost: 558 km/h (347 mph; 301 kn) na 10 250 m Dolet: 5 400 km (3 355 mi; 2 916 nmi) na 3 000 m s 63 600 kg vzletno težo s 3 000 kg bombami in 10% rezervo Višina leta (servisna): 11 200 m Hitrost vzpenjanja: 4,6 m/s na 1 000 m Čas do višine: 5 000 m v 18,2 minutah Obremenitev kril: 400 kg/m2 Razmerja moč/teža: 0,11 kW/kg Glej tudi Boeing B-29 Superfortress Tupoljev Tu-70 Tupoljev Tu-75 Tupoljev Tu-80 Tupoljev Tu-85 Avro Lincoln Consolidated B-32 Dominator Messerschmitt Me 264 Sklici in reference Bowers, Peter M. Boeing B-29 Superfortress. Stillwater, Minnesota: Voyageur Press, 1999. ISBN 0-933424-79-5. Duffy, Paul and A. I. Kandalov. Tupolev: The Man and his Aircraft. Warrendale, Pennsylvania: SAE, 1996. ISBN 1-56091-899-3. Gordon, Yefim and Vladimir Rigmant. Tupolev Tu-4: Soviet Superfortress. Hinckley, Leicestershire: Midland Counties Publications Ltd., 2002. ISBN 1-85780-142-3. Hess, William N. Great American Bombers of WW II. St. Paul, Minnesota: Motorbooks International, 1999. ISBN 0-7603-0650-8. Nowicki, Jacek. B-29 Superfortress. Gdansk, Poland: AJ Press, 1994. ISBN 978-83-86208-09-8. Pace, Steve. Boeing B-29 Superfortress. Ramsbury, Marlborough, Wiltshire, UK: Crowood Press, 2003. ISBN 1-86126-581-6. Rigmant, Vladimir. B-29, Tу-4 – стратегические близнецы – как это было (Авиация и космонавтика 17 (Крылья 4)) (in Russian). Moscow, Russia, 1996. Zunanje povezave Tu-4 Photos at airliners.net, including PLAAF examples. Tu-4 "Bull" entry at the FAS.org website
Hôtel Pojarski

L'hôtel Pojarski (en russe : Гостиница Пожарских) est un hôtel particulier situé à Torjok en Russie. Histoire Le bâtiment se trouve sur la route de Saint-Pétersbourg à Moscou à Torjok, la route du pays la plus fréquentée au XIXe siècle. Il fut construit au début des années 1840. Le bâtiment héberge désormais un musée sur la ville. Notes et références Portail de la Russie