NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Suhoj T-4

Suhoj T-4, tudi "Letalo 100", ali "Projekt 100", ali "Sotka" je bil sovjetski strateški bombnik, zasnovan v biroju Suhoj. Uporabljali naj bi ga za več namenov, kot Mach 3 strateški bombnik, izvidniško letalo in protiladijsko letalo. Včasih je imel tudi oznako Su-100 (isto kot uničevalec tankov iz 2. Svetovne vojne), vendar so dokončali samo en prototip zato oznaka T. Leta 1963 je sovjetska vlada izdala razpis za novo letalo, ki bi bilo primerljivo z Mach 3 strateškim bombnikom XB-70 Valkyrie. Suhojev predlog je bil izbran pred Tupoljevim in Jakovljevim. Razvoj T-4 je bil težaven, treba je bilo uporabiti neobstoječe tehnologije za letalo, ki bi letelo pri skoraj trikratni hitrosti zvoka. Okrog 600 patentov in izumov je bilo povezano s programom. Prvi prototip so dokončali jeseni leta 1971, izdelali so še tri letala, eno se je uporabljalo za statične teste. 1974 so prekinili razvoj, leta 1975 pa tudi uradno preklicali program. T-4 je bil večinoma zgrajen iz titanija in nerjavečega železa zaradi segrevanja trupa pri Mach 3 hitrosti. Imel je tudi fly-by-wire sistem in mehanski sistem kot rezervo. Nos se je spustil pri vzletu in pristanku za boljšo vidljivost. Imel je tudi periskop za gledanje naprej, ko je bil nos zložen. Lahko je deloval pri hitrostih do 600 km/h. Uporabili so tudi zaviralno padalo za hitrejše ustavljanje. Sovjetske letalske sile - VVS so hotele kupiti 250 letal. Prvi T-4 z oznako "101" je poletel leta 1972, pilotiral ga je Vladimir Iljušin (sin letalskega konstruktorja Sergeja Iljušina) in navigator Nikolja Alfjorov. Letalo ni med testiranjem nikoli doseglo planirane hitrosti Mach 3 Tehnične specifikacije Posadka: 2 Dolžina: 44,0 m (145,2 ft) Razpon krl: 22,0 m (72 ft 2 in) Višina: 11,2 m (36 ft 9 in) Površina kril: 295,7 m2 (3 183 sq ft) Prazna teža: 55 600 kg (123 000 lb) Naložena teža: 114 000 kg (258 000 lb) Maks. vzletna teža: 135 000 kg (297 000 lb) Motorji: 4 × Kolesov RD-36-41 turbofan, 157 kN (35 000 lbf)vsak Sposobnosti (ocenjene): Maks. hitrost: Mach 3,0 (3 200 km/h; 1 987 mph) Potovalna hitrost: Mach 2,8 (3 000 km/h; 1 863 mph) Dolet (prazen): 7 000 km (4 347 mi) Višina leta (servisna): 20 000–24 000 m (66 000-79 000 ft) Glej tudi Avro 730 North American XB-70 Valkyrie Sklici in reference Zunanje povezave Sukhoi T-4 "Sotka" at the Russian Air Force Museum Arhivirano 2017-04-05 na Wayback Machine. Sukhoi Company website Arhivirano 2006-05-14 na Wayback Machine.
Kašira

Kašira (rusky Каши́ра) je město v Moskevské oblasti v Ruské federaci. Při sčítání lidu v roce 2010 mělo bezmála dvaačtyřicet tisíc obyvatel. Poloha Kašira leží pravém, jižním břehu řeky Oky v jižní části Moskevské oblasti. Od Moskvy je vzdálena 115 kilometrů na jihovýchod. Doprava Východně od Kaširy vede dálnice M4 z Moskvy do Novorossijsku. Na severovýchodě Kaširy je nádraží, odkud je přímé spojení do Moskvy na Pavelecké nádraží. Dějiny První zmínka o Kašiře je z roku 1356, kdy je zmíněna pod názvem Košira (Кошира). Koncem 15. století byla Kašira hraničním městem na jižní hranici Moskevského velkoknížectví a v roce 1480 ho nechal Ivan III. zapálit před postupujícími Tatary. Koncem 16. století Kaširu opakovaně napadli Krymští Tataři. V roce 1620 byla Kašira přesunuta z levého na pravý břeh Oky; tento rok se někdy pokládá za rok založení současné Kaširy. V roce 1777 byla Kašira povýšena na město, v roce 1900 byla do města přivedena železnice. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kaschira na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kašira na Wikimedia Commons
Kashira

Kashira (en ruso: Кашира) es un pueblo perteneciente al óblast de Moscú en la ribera del río Oká y a 115 km de la capital rusa. La primera mención a la ciudad aparece en 1356. En ella se refiere a la villa de Koshira. Esta es nombrada por el río Koshira (hoy llamado río Kashirka). Sin embargo, se considera el año 1619 como el de su fundación cuando el pueblo, que hasta entonces estaba localizado en la ribera izquierda del río Oká, fue reconstruido en la ribera derecha, 5 kilómetros más arriba de su localización anterior. Tuvieron que reconstruirla por el daño provocado por las invasiones de los tártaros de Crimea en 1592 y en 1596. El escudo de armas de la ciudad incluye la imagen del Zilant, animal mitológico propio de la región de Kazán.
Kachira

Kachira (en russe : Кашира), est une ville de l'oblast de Moscou, en Russie. Sa population s'élevait à 45 231 habitants en 2023. Géographie Kachira est bâtie sur la rive droite (sud) de l'Oka, qui la sépare de Stoupino. Elle se trouve à 115 km au sud du centre de Moscou. Les armoiries de Kachira révèlent une symbolique assez complexe symptomatique du passé tumultueux de la ville au cours des siècles. Histoire Bien que Kachira soit mentionnée pour la première fois en 1356 sous le nom de Kochira (du nom de la rivière éponyme, aujourd'hui la Kachirka), l'année 1619 est considérée comme sa véritable année de fondation, car la ville fut alors déplacée de 5 km, en passant de la rive gauche à la rive droite de l'Oka. En effet, elle avait été gravement endommagée par les attaques des Tatars de Crimée en 1592 et 1596. Le khan de Kazan Ghabdellatif (1475-1502) y fut exilé. Les armes de Kachira reprennent en partie celles de Kazan. Kachira reçut un statut de ville en 1777. Population Recensements (*) ou estimations de la population Jumelages Évreux (France) depuis 1994 Personnalités Laurent (Kniazev) (1877-1918), saint martyr et confesseur Galerie Ci-dessous les édifices classés du centre-ville de Kachira. Notes et références Liens externes (ru) Informations sur Kachira (ru) Cartes topographiques Site officiel Ressource relative à la musique : MusicBrainz Ressource relative à la géographie : OKATO Portail de la Russie
Kašira

Kašira (anche traslitterata come Kashira) è una cittadina della Russia europea centrale (oblast' di Mosca), situata sulla sponda destra del fiume Oka, 115 chilometri a sud della capitale; fino al 2015 era il capoluogo amministrativo del distretto omonimo. La cittadina è attestata fin dal 1356, quando sulla riva sinistra della Oka era attestato un piccolo centro agricolo chiamato, dal nome del piccolo fiume che la bagnava, Košira (il fiume è chiamato ai nostri giorni Kaširka). Incorporata nel XV secolo nel Granducato di Mosca, venne duramente attaccata durante le scorribande dei Tatari di Crimea negli anni 1592 e 1596; questo provocò, dopo alcuni anni, il suo abbandono da parte degli abitanti che costruirono una nuova Kašira sulla riva opposta del fiume Oka, cinque chilometri verso monte. Il nuovo insediamento si sviluppò come centro commerciale, arrivando ad ottenere lo status di città nel 1777, sotto il regno di Caterina II. Kašira venne raggiunta nel 1900 dalla ferrovia diretta verso la regione del Don. Al giorno d'oggi, la cittadina ha un'economia prevalentemente industriale. Società Evoluzione demografica Fonte: mojgorod.ru 1897: 4.000 1926: 22.000 1959: 31.600 1979: 43.800 1989: 44.100 2002: 40.898 2007: 39.600 Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Kašira Collegamenti esterni (RU, EN) Sito ufficiale del censimento 2002, su perepis2002.ru. URL consultato il 12 marzo 2008 (archiviato dall'url originale il 22 giugno 2020). (RU) Mojgorod.ru.
Kaszyra

Kaszyra (ros. Кашира) – miasto w Rosji (obwód moskiewski) nad Oką. W mieście działa elektrownia cieplna o mocy 2066 MW. Dominuje przemysł ciężki – maszynowy i stoczniowy. Liczba mieszkańców w 2020 wynosiła 47 tys. W mieście rozwinął się przemysł metalowy, spożywczy, meblarski oraz dziewiarski. Sport Dinamo Kaszyra – klub piłkarski Przypisy Linki zewnętrzne Kaszyra, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. III: Haag – Kępy, Warszawa 1882, s. 907 .
Kashira

Kashira (em russo: Каши́ра) é uma cidade e a capital do distrito de Kashirskiem do Oblast de Moscou, na Rússia. Localizada às margens do rio Oka, ela fica a 115 quilômetros (71 mi) ao sul de Moscou. Em 2010 sua população era 41.870. História Kashira foi mencionada pela primeira vez em 1356, como a aldeia de Koshira (em russo: Кошира), nome este em referência ao rio Koshira (hoje rio Kashirka). No entanto, 1619 é considerado o ano de fundação de Kashira, quando a cidade foi transferida da margem esquerda do rio Oka para a margem direita, cerca de 5 quilômetros rio acima, e reconstruída após ter sido seriamente danificado pelos tártaros da Crimeia em 1592 e 1596. A cidade já foi o lar do exilado Cã do Canato de Cazã Ghabdellatif. O brasão de armas de Kashira contém a imagem de um Zilant, um símbolo heráldico de Cazã. O estatuto da cidade foi concedido a Kashira em 1777. Estatutos administrativo e municipal No âmbito das divisões administrativas, Kashira serve como o centro administrativo do distrito de Kashirsky. Como uma divisão administrativa, forma, junto com cinco localidades rurais, o distrito de Kashirski, como a cidade de Kashira. Como uma divisão municipal, a cidade de Kashira é parte do distrito municipal de Kashirski como o estabelecimento urbano de Kashira. Economia Uma grande usina termelétrica opera em Kashira e é o principal empregador da cidade. Referências
Kașira

Kașira (ru. Каши́ра) este un oraș situat în partea de vest a Federației Ruse, în Regiunea Moscova, la sud-est de Moscova. La recensământul din 2010 avea o populație de 41.870 locuitori. Deși a fost menționat pentru prima dată în documente ca sat în anul 1356 sub numele de Koșira, anul 1619 este considerat ca dată de naștre a orașului actual, după ce localitatea a fost reconstruită la 5 km în amonte pe malul stâng al râului Oka, după ce așezarea inițială, situată pe malul drept a fost afectată de atacurile tătarilor din 1592 și 1596. Kașira a fost reședința temporară a hanului de Kazan, Gabdellatif. În heraldica orașului se poatre remarca imaginea zilantului, un simbol al orașului Kazan. Are statut de oraș din 1777. Note
Friedhof Wostrjakowo

Der Friedhof Wostrjakowo (russisch Востряковское кладбище) ist ein städtischer Friedhof am südwestlichen Stadtrand von Moskau (Russland). Beschreibung Der Friedhof Wostrjakowo liegt im Stadtteil Troparjowo-Nikulino des Westlichen Verwaltungsbezirks von Moskau und gehört zu den zur Sowjetzeit angelegten Großfriedhöfen Moskaus. Er wurde 1932 gegründet und nach dem inzwischen nicht mehr existenten Dorf Wostrjakowo benannt. Mit der Erweiterung der Stadtgrenzen Moskaus bis hin zum Äußeren Autobahnring im Jahre 1960 wurde das Gebiet des ehemaligen Dorfes Wostrjakowo und somit auch des Friedhofs nach Moskau eingemeindet. Zur gleichen Zeit wurde das Territorium der Nekropole auf die heutige Fläche von 83,57 Hektar und bis unmittelbar an den Autobahnring heran erweitert. Das heutige Territorium des Friedhofs gliedert sich in zwei Teile, die durch die Straße „Borowsker Chaussee“ voneinander getrennt sind und deswegen jeweils über separate Eingangstore verfügen. Der nördliche Teil weist eine Fläche von 25,85 Hektar auf, der südlich davon gelegene sogenannte zentrale Friedhof ist 57,06 Hektar groß. Auf dem letzteren ist die Friedhofsverwaltung ansässig. Zudem gibt es dort eine Ende der 1990er-Jahre erbaute und Johannes dem Täufer geweihte orthodoxe Kirche, die als Friedhofskapelle für Totenmessen genutzt wird. Mehrere Abschnitte des zentralen Friedhofs einschließlich des Hauptweges beinhalten jüdische Begräbnisse, weswegen es auf dem Friedhof auch eine Synagoge gibt. Gräber prominenter Personen Tamara Abowa (1927–2019), Rechtswissenschaftlerin und Hochschullehrerin Nikolai Bobrinski (1890–1964), Zoologe Jelena Bonner (1923–2011), Menschenrechtlerin und Politikerin, Ehefrau Andrei Sacharows Natalija Iljina (1914–1994), Journalistin, Literaturkritikerin und Satirikerin Sergei Kapustin (1953–1995), Eishockeyspieler Gawriil Katschalin (1911–1995), Fußballspieler und -trainer Tatjana Lukaschewitsch (1905–1972), Filmregisseurin und Drehbuchautorin Wolf Messing (1899–1974), Hellseher und Hypnotiseur Grigori Nowak (1919–1980), Gewichtheber Lew Rasgon (1908–1999), Schriftsteller und Menschenrechtler Alexander Roschal (1936–2007), Schachjournalist Andrei Sacharow (1921–1989), Kernphysiker, Menschenrechtler und Friedensnobelpreisträger Iossif Schklowski (1916–1985), Astronom und Astrophysiker Juri Sewidow (1942–2010), Fußballspieler und -trainer Tatjana Slatkowskaja (1918–1981), Altertumswissenschaftlerin Nikolai Sologubow (1924–1988), Eishockeyspieler Iwan Tregubow (1930–1992), Eishockeyspieler Marija Turowa-Poljak (1899–1965), Chemikerin und Hochschullehrerin Dmitri Ukolow (1929–1992), Eishockeyspieler Arkadi Wainer (1931–2005), Kriminalschriftsteller Arkadi Waksberg, (1927–2011), Publizist Weblinks Offizielle Beschreibung (russisch) Webseite mit einer Liste bekannter Gräber auf dem Friedhof (Memento vom 27. Juli 2009 im Internet Archive) (russisch)
Cimetière Vostriakovo

Le cimetière Vostriakovo (en russe : Востряковское кладбище, Vostriakovoïe kladbichtche) est un cimetière situé à la périphérie sud-ouest du Moscou d'avant l'extension. Description Ce cimetière très arboré comme la plupart des cimetières russes s'étend sur 136,8 hectares dans le raïon de Troparevo-Nikoulino. Il a été ouvert au début des années 1930 et comporte dès 1932 un cimetière israélite, après la démolition du cimetière juif Dorogomilovskoïe et le transfert de certaines tombes de cet ancien cimetière vers le nouveau. Il se trouve alors à la limite sud-ouest de Moscou dans les années 1960 et on l'agrandit vers le MKAD. Le cimetière est aujourd'hui divisé en deux parties séparées par la chaussée de Borovsk (Borovskoïe Chossé), chacune ayant une entrée à part. La partie septentrionale s'étend sur 25,85 hectares et la partie au sud (appelée cimetière central) s'étend sur 57,06 hectares. C'est ici que se trouve l'administration du cimetière, ainsi qu'une église orthodoxe placée sous le vocable de saint Jean-Baptiste et construite dans les années 1990 et consacrée en 1996. Elle sert de chapelle au cimetière, pour les funérailles et les offices commémoratifs. Plusieurs divisions du cimetière central sont réservées au sépultures israélites, dont le long de l'année principale, et l'on trouve donc également une synagogue dans cette partie du cimetière. Une division de 5,8 hectares a été étendue pour les sépultures juives en 2017, sans séparation. Le cimetière est arrangé pour les personnes à mobilité réduite avec des rampes pour les fauteuils roulants qui sont disponibles également. Des panneaux de signalisation et des panneaux tactiles pour donner des informations sur les emplacements ont été installés dans les années 2010. Le cimetière possède un carré militaire où sont enterrés 1 200 soldats morts dans les hôpitaux moscovites pendant la Grande Guerre patriotique avec un monument aux morts. Personnalités inhumées au cimetière Vostriakovo Iossif Chklovski (1916-1985), radioastronome Roufina Gacheva (1921-2012), aviatrice, Héros de l'Union soviétique Yossif Kobzon (1937-2018), chanteur Andreï Sakharov (1921-1989), physicien, prix Nobel de la paix et dissident, et son épouse Elena Bonner (1923-2011) Arkadi Vaïner (1931-2005), écrivain Annexes Références Articles connexes Liste de cimetières du monde Liens externes Portail de la mort Portail de Moscou
Cmentarz Wostriakowski

Cmentarz Wostriakowski w Moskwie (ros. Востряковское кладбище) – nekropolia położona w południowo-zachodniej części Moskwy, w rejonie Tropariowo-Nikulino. Jego nazwa pochodzi od niedalekiej stacji kolejowej Wostriakowo (w latach 2010–2020 stacja Skołkowo, od 2020 stacja Mieszczerskaja). Nekropolia pn. Nowy cmentarz żydowski została założona w latach 30. XX wieku obok istniejącego już cmentarza. Miała ona zastąpić likwidowany Dorogomiłowski cmentarz żydowski, z którego wielu pochowanych zostało ekshumowanych na Cmentarz Wostriakowski. Najstarsze znane pochówki zostały odnotowane w 1932. Po włączeniu terenu do Moskwy w 1960 obszar kirkutu uległ rozszerzeniu do obwodnicy. W 2017 został on powiększony o kolejne 5,8 ha przeznaczone wyłącznie na pochówki wyznawców judaizmu. Ulica Borowskoje szosse dzieli nekropolię na dwie części: północną i większą tzw. centralną, na której znajduje się siedziba administracji oraz zbudowana w latach 1996–2000 i poświęcona w 2001 cerkiew pw. św. Jana Chrzciciela. Na cmentarzu znajduje się zbiorowa mogiła i pomnik 1200 żołnierzy Armii Czerwonej zmarłych w moskiewskich szpitalach podczas II wojny światowej, niewielka synagoga i największe w Moskwie kolumbarium. Do najbardziej znanych osób pochowanych na Cmentarzu Wostriakowskim należą laureat pokojowej Nagrody Nobla, fizyk i dysydent Andriej Sacharow, jego żona i współpracowniczka Jelena Bonner oraz wokalista Iosif Kobzon. Pochowani Przypisy Linki zewnętrzne Востряковское кладбище Востряковское кладбище. moscow-tombs.narod.ru. [zarchiwizowane z tego adresu (2009-07-27)].
Cemitério Vostryakovo

O Cemitério Vostryakovo (em russo: Востряковское кладбище) é um cemitério na fronteira sul de Moscou, Rússia. Personalidades notáveis Yelena Bonner (1923–2011), mulher de Andrei Sakharov Sergei Kapustin (1953–1995), jogador de hóquei no gelo Gavriil Kachalin (1911–1995), jogador e treinador de futebol Wolf Messing (1899–1974), hipnotizador Grigory Novak (1919–1980), levantador de peso Lev Razgon (1908–1999), escritor Alexander Roshal (1936–2007), jornalista de xadrez Andrei Sakharov (1921–1989), físico Iosif Shklovsky (1916–1985), astrônomo Yury Sevidov (1942–2010), jogador e treinador de futebol Nikolai Sologubov (1924–1988), jogador de hóquei no gelo Ivan Tregubov (1930–1992), jogador de hóquei no gelo Dmitry Ukolov (1929–1992), jogador de hóquei no gelo Arkadi Vainer (1931–2005), escritor Referências Ligações externas Página do cemitério com uma lista de personalidades (Memento vom 27. julho 2009 im Internet Archive) (em russo)
Востряковское кладбище

Востряко́вское кладбище — некрополь, расположенный на юго-западе Москвы на территории района Тропарёво-Никулино, который ограничивают Озёрная улица и МКАД. Адрес кладбища: г. Москва, ул. Озёрная, д. 47. Площадь — 136,8 га. История Название дано по располагавшейся неподалёку железнодорожной платформе Востряково Киевского направления (с 2020 года именуется — платформа Мещерская). К началу 1930-х на этом месте уже существовало кладбище. В 1930-е годы рядом было открыто Новое еврейское кладбище (первые захоронения относятся к 1932 году) вместо ликвидируемого Дорогомиловского еврейского кладбища, и многие останки усопших переносились из Дорогомилова в Востряково. С 1960 года Востряковское кладбище находится в черте Москвы, а его территория расширена до МКАД. Нынешняя территория кладбища разделена на две части, которые отделены друг от друга Боровским шоссе и поэтому каждая имеет отдельные въездные ворота. Северная часть занимает площадь 25,85 га, так называемое центральное кладбище к югу от него — 57,06 га. На последнем расположена администрация кладбища. Здесь также есть православный храм, посвященный Иоанну Крестителю. Построенный в конце 1990-х годов, он используется как кладбищенская часовня для заупокойной литии и отпевания. На нескольких участках центрального кладбища, включая главную дорогу, находятся еврейские захоронения, на кладбище есть синагога. В начале 2017 года территория кладбища была расширена благодаря организации отдельной полностью иудейской части площадью 5,8 га, могилы на которой оформляются в едином стиле и не имеют оград. Тогда же для маломобильных граждан по всей территории кладбища были расставлены указатели, предупреждающие знаки с применением тактильных, визуальных и световых средств информации, сооружены пандусы. Над братской могилой 1200 воинов, умерших в московских госпиталях во время Великой Отечественной войны, был установлен памятник . Известные люди, похороненные на кладбище См. категорию Похороненные на Востряковском кладбище На кладбище похоронены Н. С. Ашукин, Г. Д. Качалин, Д. Э. Розенталь, А. Д. Сахаров, А. А. Шамаро, И. Д. Кобзон, М. Б. Борисов, В. Г. Мессинг, К.Б.Хуриев, ич др. Галерея Храм Иоанна Предтечи Православный храм на территории Востряковского кладбища, представляющий собой небольшую кубическую двусветную церковь с полукруглой апсидой, был заложен 25 июля 1996 года. В 2000 году он был открыт, а через год, 3 апреля 2001 года, торжественно освящён в честь Иоанна Предтечи. Примечания Ссылки Востряковское кладбище Архивная копия от 2 сентября 2021 на Wayback Machine
Шчигри

Шчигри (на руски: Щигры) е град в Курска област, Русия. Разположен е на бреговете на река Щигро. Простира се на площ от 21 km2. Към 1 януари 2018 г. населението му наброява 15 292 души. Получава статут на град през 1779 г., а дотогава е известен като село Троицкое. Личности Родени в Шчигри Евгений Ващенко – художник Източници
Ščigry

Ščigry (rusky Щигры) jsou město v Kurské oblasti v Ruské federaci. Při sčítání lidu v roce 2010 měly zhruba sedmnáct tisíc obyvatel. Poloha Ščigry leží přibližně šedesát kilometrů severovýchodně od Kurska, správního střediska oblasti. Dějiny Vesnice zvaná Troickoje na Ščigrach zde existovala přinejmenším od 17. století. V roce 1779 byla povýšena na město pod jménem Ščigry. Dne 7. dubna 1923 byla blízko města Ščigry poprvé objevena ruda Kurské magnetické anomálie. Za druhé světové války byly Ščigry dne 21. listopadu 1941 obsazeny německou armádou a dne 5. února 1943 dobyty zpět jednotkami Voroněžského frontu Rudé armády v rámci třetí bitvy o Charkov. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Schtschigry na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Ščigry na Wikimedia Commons
Sjtjigry

Sjtjigry (russisk: Щигры) er en by i den sydvestlige del af den europæiske del af Rusland. Den har et indbyggertal på 14.386 (2024) indbyggere. Sjtjigry ligger i Kursk oblast ca. 60 kilometer nordøst for byen Kursk. Byen ligger ved floden Sjtjigor, som den er opkaldt efter. Den fik bystatus i 1700-tallet . Kendte personer fra Sjtjigry Ilja Ivanovitj Ivanov (1870–1932), russisk og sovjetisk biolog som specialiserede sig i kunstig insemination og krydsning af forskellige arter. Referencer Eksterne henvisninger
Schtschigry

Schtschigry (russisch Щигры) ist eine Stadt in der Oblast Kursk (Russland) mit 17.040 Einwohnern (Stand 14. Oktober 2010). Geografie Die Stadt liegt etwa 60 km nordöstlich der Oblasthauptstadt Kursk an den Flüsschen Schtschigor (auch Schtschigra) und Lesnaja Plata im Flusssystem des Don. Schtschigry ist der Oblast administrativ direkt unterstellt und zugleich Verwaltungszentrum des gleichnamigen Rajons. Geschichte An Stelle der heutigen Stadt existierte im 17. Jahrhundert das Dorf Troizkoje na Schtschigrach, benannt nach der Dreifaltigkeits-Dorfkirche (russisch Troizkaja zerkow, von Troiza) und der regionalen, volkstümlichen Bezeichnung schtschigor für bewaldete Hügelketten. 1779 wurde das Stadtrecht als Verwaltungszentrum eines Kreises (Ujesds) unter dem heutigen Namen verliehen. Haupterwerbszweig der Bevölkerung im 19. Jahrhundert waren Ackerbau und Schweinezucht. Am 7. April 1923 wurde nahe Schtschigry das erste Eisenerz der Kursker Magnetanomalie entdeckt. Im Zweiten Weltkrieg wurde Schtschigry am 21. November 1941 von der deutschen Wehrmacht besetzt und am 5. Februar 1943 von Truppen der Woronescher Front der Roten Armee im Rahmen der Schlacht um Charkow zurückerobert. Bevölkerungsentwicklung Anmerkung: Volkszählungsdaten (1926 gerundet) Kultur und Sehenswürdigkeiten Die Stadt besitzt ein Heimatmuseum. Wirtschaft und Infrastruktur In Schtschigry gibt es ein Werk für geologische Erkundungsausrüstungen (Geomasch), eine Kunststofffabrik (Plastpolimer) sowie Unternehmen der Baumaterialienwirtschaft und der Lebensmittelindustrie. Die Stadt liegt an der 1894 eröffneten Eisenbahnstrecke Kursk–Woronesch. Söhne und Töchter der Stadt Ilja Iwanow (1870–1932), Biologe und Tierzüchter Wiktor Kolesnikow (* 1946), Politiker; Duma-Abgeordneter Einzelnachweise Weblinks Schtschigry auf mojgorod.ru (russisch)