NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Plavsk

Plavsk (rusky Плавск) je město v Tulské oblasti v Ruské federaci. Při sčítání lidu v roce 2010 měl přes šestnáct tisíc obyvatel. Poloha a doprava Plavsk leží na Středoruské vysočině na obou březích Plavy, pravého přítoku Upy v povodí Volhy. Od Tuly, správního střediska oblasti, je vzdálen přibližně šedesát kilometrů jihozápadně. Bližší větší města jsou Sovětsk a Ščokino, obě vzdálená přibližně pětatřicet kilometrů severovýchodně od Plavsku. Přes Plavsk prochází železniční trať z Moskvy směrem na Kursk a Bělgorod. Také tudy prochází dálnice M2 Krym z Moskvy přes Orel, Kursk a Bělgorod do Majského nedaleko rusko-ukrajinské státní hranice. Před rozpadem Sovětského svazu pokračovala dále přes Charkov a Záporoží do Simferopolu na Krymu. Dějiny První zmínka o obci je z roku 1540, kdy se nazývala Sergijevskoje. Městem stala v roce 1926 pod jménem Plavsk, ovšem později až do roku 1949 dočasně status města ztratila. V roce 1973 byl po Plavsku pojmenován asteroid Hlavního pásu (2172) Plavsk, který objevila Tamara Michajlovna Smirnovová z Krymské astrofyzikální observatoře. V roce 1986 bylo město a jeho okolí v důsledku Černobylské havárie značně kontaminováno radioaktivním cesiem (137Cs) obsaženém v dešti z radioaktivních mraků. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Plawsk na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Plavsk na Wikimedia Commons
Plawsk

Plawsk (russisch Плавск) ist eine kleine Stadt mit 16.165 Einwohnern (Stand 14. Oktober 2010) und Zentrum des gleichnamigen Rajons in der Oblast Tula in Russland, Föderationskreis Zentralrussland. Geographie Die Stadt liegt auf der Mittelrussischen Platte an beiden Ufern des Flusses Plawa (russ. Плава), etwa 60 km südwestlich der Gebietshauptstadt Tula entfernt. Nächstgelegene Städte, jeweils rund 35 km von Plawsk entfernt, sind Sowetsk und Schtschokino. Die Landschaft in und um die Stadt herum ist vorwiegend hügelig. Geschichte Plawsk wurde 1540 erstmals als Ortschaft erwähnt – damals unter dem Namen Sergijewskoje – und war im 19. Jahrhundert, vor allem nach der Anbindung an das Eisenbahnnetz, ein vom Handel geprägtes Dorf. Als Stadt Plawsk besteht der Ort seit 1926, wobei ihm von 1935 bis 1949 die Stadtrechte zwischenzeitlich wieder aberkannt worden waren. (2172) Plavsk, ein Asteroid des äußeren Hauptgürtels, wurde nach der Stadt benannt. Die Katastrophe von Tschernobyl (April 1986) hat Plawsk unter den Ortschaften auf russischem Gebiet relativ stark getroffen, da auf die Stadt der Regen aus radioaktiven Wolken niederfiel, wodurch der Boden und Gewässer mit dem radioaktiven Caesium (137Cs) verseucht wurden. Bevölkerungsentwicklung Anmerkung: Volkszählungsdaten Wirtschaft Da Plawsk eine eher provinzielle Ortschaft ist, gibt es hier dementsprechend nur wenige Industrieunternehmen. Das wichtigste ist das Separatoren-Werk Smytschka (russ. Смычка). Verkehr Die Stadt ist sowohl mit dem Auto als auch mit dem Zug von Moskau aus zu erreichen. Zum einen liegt Plawsk an der Fernstraße M2, zum anderen geht durch den Ort eine wichtige Eisenbahnlinie, die die Hauptstadt Moskau mit dem südlichen Teil Russlands (unter anderem mit Kursk und Belgorod) verbindet. Aus diesem Grunde besteht an dieser Strecke ein durchgehender Verkehr, es halten jedoch nicht alle Züge im Ort. Mit Regionalzügen ist Plawsk jedoch gut an Tula und andere Städte angebunden. Die Stadt verfügt neben dem kleinen Bahnhof über einen Busbahnhof. Einzelnachweise Weblinks Plawsk auf mojgorod.ru Inoffizielle Webseite der Stadt Webseite über die Stadtgeschichte und mehr (Memento vom 11. März 2007 im Internet Archive)
Plavsk

Plavsk (del ruso: Плавск) es una ciudad del óblast de Tula, en Rusia, centro admisnistrativo del rayón de Plavsk. Está situada en una zona de colinas de la Meseta Central Rusa, a orillas del río Plava (afluente del río Upa), a 59 km al sudoeste de Tula. Las ciudades más cercanas (a unos 35 km cada una) son Sovetsk y Shchókino. Su población alcanzaba los 16.200 habitantes en 2009. Historia El origen de la ciudad se remonta a 1540 como el pueblo de Sergievskoye, que debe su nombre al monje Sergio de Radonezh. En el siglo XVIII, pertenecía a los príncipes Gagarinym. En el siglo XIX, el pueblo se convertiría en un centro comercial, servido desde 1868 por el ferrocarril Moscú-Kursk. En 1926, la localidad cambia su nombre por Plavsk, el nombre del río que la atraviesa, y recibe el estatus de ciudad, que perderá en 1935 y recuperará en 1949. Fue una de las ciudades de Rusia cuyas tierras y aguas fueron más contaminadas por cesio radiactivo (Cs-137) en el desastre de Chernobil de abril de 1986. Demografía Economía y transporte En la región de Plavsk se cultivan la cebada, el trigo, el centeno, el trigo sarraceno, los guisantes, las patatas, la remolacha azucarera y otras plantas forrajeras. Es zona de cría de vacas lecheras, cerdos y corderos. En la ciudad existen como principales industrias la de los separadores (fábrica Smytchka), la de los ventiladores y la alimentaria. La ciudad está conectada con Moscú tanto por ferrocarril como por carretera. Por un lado, Plavsk está conectada a la autopista rusa M2, y por el otro, a la vía férrea que une Moscú con el sur de la Rusia europea (entre otras ciudades, con Kursk y Bélgorod. A nivel regional, está bien conectada ferroviariamente con Tula y otras ciudades. Además de la estación de ferrocarril, Plavsk cuenta con una estación de autobuses. Enlaces externos y referencias (en ruso) Informaciones sobre Plavsk Sitio no oficial de la ciudad Sitio sobre la historia de la ciudad
Plavsk

Plavsk (en russe : Плавск) est une ville de l'oblast de Toula, en Russie, et le centre administratif du raïon de Plavsk. Sa population s'élevait à 15 563 habitants en 2021. Géographie Plavsk est arrosée par la rivière Plava et se trouve à 60 km au sud-ouest de Toula et à 229 km au sud de Moscou. Histoire L'origine de la ville remonte à 1540 : c'est alors le village de Serguievskoïe, qui doit son nom au moine Serge de Radonège. Au XVIIIe siècle, il appartient aux princes Gagarinym. Au XIXe siècle, le village devient un centre de commerce, desservi à partir de 1868 par le chemin de fer Moscou – Koursk. En 1926, la localité devient Plavsk, du nom de la rivière qui l'arrose, et reçoit le statut de ville. Après avoir été rétrogradée en 1935 au rang de commune urbaine, elle retrouve son statut de ville en 1949. Population Recensements ou estimations de la population Économie Dans la région de Plavsk sont cultivés l'orge, le blé, le seigle, le sarrasin, les petits pois, les pommes de terre, la betterave à sucre et les plantes fourragères. On élève des vaches laitières, des porcs et des moutons. L'industrie fabrique des séparateurs (usine Smytchka), des ventilateurs et des produits alimentaires. Notes et références Liens externes (ru) Informations sur Plavsk Portail de la Russie
Plavsk

Plavsk è una città della Russia europea centrale (oblast' di Tula). Appartiene amministrativamente al rajon Plavskij, del quale è il capoluogo. Si trova nella parte sudoccidentale della oblast' di Tula, sulle sponde del fiume Plava, 58 chilometri a sudovest del capoluogo regionale Tula. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Plavsk Collegamenti esterni Sito ufficiale, su plavskiy.tularegion.ru.
Plavsk

Plavsk (på ryska: Плавск) är en stad i Tula oblast i Ryssland. Staden ligger på det centralryska höglandet, på båda sidor om floden Plava, cirka 60 kilometer söder om Tula. Plavsk har ungefär 16 000 invånare. Bosättningen Plavsk omnämns första gången 1540, då under namnet ”Sergijevskoje”, och var på 1800-talet, efter anslutningen till järnvägsnätet, en by präglad av handel. Plavsk upphöjdes till stad år 1949. Källor
Плавськ

Плавськ (рос. Плавск) - місто (з 1949 року) в Тульській області Росії, адміністративний центр Плавського району. Утворює однойменне муніципальне утворення місто Плавськ зі статусом міського поселення як єдиний населений пункт в його складі. Населення 15 711 осіб. Географія Місто розташоване на річці Плава (басейн Оки), за 58 км від Тули. Історія Село Сергієвське (нині м Плавськ) засноване в 1671 року великим землевласником О. С. Хитровим, правнучка якого Параска Ягужинська була дружиною князя Сергія Васильовича Гагаріна. Розташоване на торговому шляху з півдня на Тулу і Москву, особливо після прокладки через нього Московсько-Курської залізниці, село швидко росло і до середини XIX століття перетворилося на великий торговий центр, який славився торгівлею хлібом. До кінця XIX століття в Сергіївському починає розвиватися промисловість. На річці Локня князі Гагаріни будують крохмальний завод, близько 1885 року на північному березі річки Плави зводиться залізноробний завод Мінгардта, який в радянський період значно розширив своє виробництво і став провідним підприємством району - ВАТ «Плавський машинобудівний завод "Змичка"», нині завод «Плава». 6 травня 1924 року в село стає центром Сергіївського району Крапивенского повіту Тульської губернії . 22 лютого 1926 року село Сергієвське перейменовано в місто Плавськ, а Сергієвський район - в Плавський; проте вже 6 вересня цього ж року місто Плавськ знову перетворений в сільське поселення Плавське. 20 серпня 1935 року село Плавське перетворено в робітниче селище Плавськ. 10 травня 1949 року Плавську повернутий статус міста. Після Великої Вітчизняної війни в 1951 році став до ладу Плавський спиртовий завод, в 1971 році - авторемонтний завод. З 2006 року Плавськ утворює муніципальне утворення (міське поселення) «місто Плавськ». Економіка Плавський машинобудівний завод «Плава» Туризм Місто Плавськ - один із старовинних міст, офіційно зареєстрованих (від 10 травня 1949 указом президії верховної ради РРФСР «Про перетворення селища Плавськ» і про «Утворення органів влади на території міста Плавськ Тульської області»), як має історичне значення, однак він не був включений в список міст, рекомендованих Департаментом культури міністерства освіти і культури Тульської області для екскурсійного обслуговування, хоча туристичні маршрути по трасі Москва-Крим проходять через місто Плавськ. Екскурсії проводить МБУК р Плавськ Плавського району «Плавський районний краєзнавчий музей». Туристичні маршрути: 1. Музей - Боярин Верх; 2. Музей - Церкви міста; 3. Музей - Лікарняний комплекс; 4. Вул. Комунарів - Курган Слави; 5. Музей - джерела на річці Плав'є, пам'ятник природи, що охороняється державою; 6. м Плавськ - село Синявино, батьківщина двічі Героя Радянського Союзу Б. Ф. Сафонова; 7. м Плавськ - Кобилинський хутір. Примітки
Staatliche Universität Woronesch

Die Staatliche Universität Woronesch ist eine staatliche Universität in der zentralrussischen Stadt Woronesch und eine der wichtigsten der Region. Am 18. Mai 1918 wurde die Universität gegründet, um wissenschaftliches Personal der Kaiserlichen Universität Dorpat zu evakuieren, da Dorpat (Tartu) 1918 von deutschen Truppen besetzt war. Heute studieren an der Universität ca. 22.000 Studenten aus aller Welt. Fakultäten Es gibt 18 Fakultäten und etwa 250 Studiengänge: Fakultät für angewandte Mathematik, Informatik und Mechanik Fakultät für Biologie Fakultät für Chemie Fakultät für Informatik Fakultät für Geographie und Ökologie Fakultät für Geologie Fakultät für Geschichte Fakultät für „international Education“ Fakultät für internationale Beziehungen Fakultät für Journalismus Wirtschaftswissenschaftliche Fakultät Juristische Fakultät Fakultät für Mathematik Fakultät für Pharmazie Fakultät für Philologie Fakultät für Philosophie und Psychologie Fakultät für Physik Fakultät für romanische und germanische Philologie Bekannte Absolventen Pawel Alexejewitsch Tscherenkow (1904–1990), Physiker und Nobelpreisträger Nikolai Wladimirowitsch Jefimow (1910–1982), Mathematiker und Mitglied der Russischen Akademie der Wissenschaften Lew Pawlowitsch Rapoport (1920–2000), Physiker und Pionier in der theoretischen Physik in der Kern- und Atomphysik Tamara Alexejewna Samotailowa (* 1939), russische Kunstturnerin Alison Suttie, Baroness Suttie (* 1968), britische Politikerin der Liberal Democrats Bekannte Hochschullehrer Wladimir Pawlowitsch Sagorowski (1925–1994): Geschichte Siehe auch Liste der modernen Universitäten in Europa (1801–1945) Liste der Universitäten in Russland Weblinks Offizielle Homepage (chinesisch, deutsch, englisch, russisch) Verzeichnis der Rektoren der Universität Woronesch Einzelnachweise
Université d'État de Voronej

L’université d’État de Voronej est un établissement d'enseignement supérieur l'un des plus importants de Russie et l'un des principaux foyers scientifiques et culturels du centre du pays. Fondée le 18 mai 1918, elle est située dans le centre historique de la ville de Voronej. L'origine de la création en 1918 de cette université vient du fait qu'en cette année, les Allemands occupaient l'Estonie et donc ils ont remplacé l'université de Tartu en y faisant venir les enseignants. Sa devise est « Semper in motu » (en français : « Toujours en mouvement »). Facultés et instituts Faculté de biologie et de pédologie Faculté de géographie, de géoécologie et de tourisme Faculté de géologie Faculté d'histoire Faculté de mathématiques Faculté de mathématiques appliquées, d'informatique et de mécanique Faculté de philologie en romano-germanistique Faculté de physique Faculté de philologie Faculté de chimie Faculté d'économie Faculté de droit Faculté de journalisme Faculté de philosophie et de psychologie Faculté de pharmacie Faculté de sciences informatiques Faculté de relations internationales Faculté d'enseignement militaire (chaire militaire, centre d'enseignement militaire) Institut d'études avancées Institut d'enseignement international. Voir aussi Articles connexes Université agricole nationale de Voronej Université pédagogique de Voronej Liens externes (ru) Site officiel Notes et références Portail des universités Portail de la Russie
Воронезький державний університет

Воронезький держа́вний університе́т — вищий навчальний заклад, один із найстаріших університетів Росії. Розташований у місті Воронежі. Складається з 17 факультетів, на яких навчається понад 20 тис. студентів. Датою заснування університету є 1802 рік, коли російський імператор Олександр I підписав Затверджувальну грамоту та Статут Юр'євського імператорського університету. Викладачі Серед педагогів Воронезького університету: Поспєлов Володимир Петрович — ентомолог, академік АН УРСР. Семенів Микола Матвійович — український мовознавець. Відомі випускники Ілолов Мамадшо Ілолович — доктор фізико-математичних наук, професор, президент Академії наук Республіки Таджикистан. Сидоренко Олександр Васильович — академік АН СРСР — 1966, Герой Соціалістичної Праці, міністр геології СРСР в 1965—1975 роках. Посилання Офіційний сайт Воронезького державного університету [Архівовано 19 лютого 2014 у Wayback Machine.](рос.)
Расловлево (Московская область)

Ра́словлево — деревня в Воскресенском муниципальном районе Московской области. Входит в состав сельского поселения Ашитковское. Население — 219 чел. (2021). География Деревня Расловлево расположена в восточной части Воскресенского района, примерно в 9 км к северу от города Воскресенск. Высота над уровнем моря 128 м. В 1,5 км от деревни протекает река Сушенка. В деревне 5 улиц, приписано 6 СНТ. Ближайший населённый пункт — село Конобеево. Название Название связано с некалендарным личным именем Рослав (от Родислав). История В 1926 году деревня являлась центром Рославлевского сельсовета Усмерской волости Бронницкого уезда Московской губернии. С 1929 года — населённый пункт в составе Ашитковского района Коломенского округа Московской области, с 1930-го, в связи с упразднением округа и переименованием района, — в составе Виноградовского района Московской области. В 1957 году, после того как был упразднён Виноградовский район, деревня была передана в Воскресенский район. До муниципальной реформы 2006 года Расловлево входило в состав Конобеевского сельского округа Воскресенского района. Население В 1926 году в деревне проживало 589 человек (275 мужчин, 314 женщин), насчитывалось 110 хозяйств, из которых 108 было крестьянских. По переписи 2002 года — 273 человека (128 мужчин, 145 женщин). Примечания Литература Суслов А. А., Фролов А. Н. Очерки истории Воскресенского края. — М.: Новалис, 2012. — 752 с. — ISBN 978-5-902291-24-4. Ссылки Официальный сайт сельского поселения Ашитковское . Архивировано из оригинала 18 декабря 2019 года. Деревня Расловлево на картах .
Физически институт Лебедев

Физическият институт Лебедев (ФИАН, на руски: Физический институт академии наук) на Руската академия на науките в Москва е един от водещите руски институти по физика и един от най-старите научни институти в Русия. История Неговата история започва още по времето на Петър Велики, когато той основава колекция от физически инструменти в Кунсткамерата в Петербург през 1714. В сегашната си форма институтът е основан през 1934 година от академик Сергей Вавилов. През същата година институтът е преместен в Москва и е наречен на бележития руски физик Пьотър Лебедев. Научни изследвания Сред широкия спектър на изследвания, извършвани в института, следва да бъдат отбелязани направленията: лазерни технологии, структура на тъмната материя, наноструктури, свръхпроводимост, космически лъчи, гама-астрономия. През последните години се издига като водещ център за изследвания по иконофизика (физическа икономика). В допълнение към широкия си научен принос институтът е известен още и с усъвършенстването на технологията за кристализация на кубичен цирконит, наричан фианит в Русия в чест на ФИАН. Директори на института Сергей Вавилов (1934 – 1951) Дмитрий Скобелцин (1951 – 1972) Николай Басов (1973 – 1988) Леонид Келдиш (1988 – 1994) Олег Крохин (1994 – 2004) Генадий Месяц (2004 – ) Нобелови награди на учени от ФИАН 1958 – Павел Черенков, Игор Там, Иля Франк: „за откритието и обяснението на ефекта на Черенков-Вавилов“. 1964 – Николай Басов, Александър Прохоров: „за фундаментална работа в полето на квантовате електроника, която е довела до създаването на осцилатори и усилватели, базирани на принципа на мазера-лазера“. 1975 – Андрей Сахаров: Нобелова награда за мир за кампанията му за човешки права. 2003 – Виталий Гинзбург: „за пионерския му принос към теорията за свръхпроводниците и свръхфлуидите“. Външни препратки уеб сайт на ФИАН ((ru)) 55.697778, 37.565278
Lebedew-Institut

Das Lebedew-Institut (russisch Физический институт им. П. Н. Лебедева РАН) in Moskau ist eines der Institute der Russischen Akademie der Wissenschaften. Die Forschung in dieser Einrichtung ist auf Physik spezialisiert. Es wird oft als ФИАН (FIAN) abgekürzt. Historie Das Institut wurde 1934 gegründet und nach dem russischen Physiker Pjotr Nikolajewitsch Lebedew benannt. Es führt seine Ursprünge aber noch weiter auf die mathematisch-physikalischen Institute der Russischen Akademie der Wissenschaften in Sankt Petersburg zurück (mit berühmten Direktoren wie Leonhard Euler), da es mit dem Umzug der Akademie nach Moskau 1934 gegründet wurde. Sein erster Direktor war Sergei Iwanowitsch Wawilow. Unter seiner Leitung erlebte das Institut einen großen wissenschaftlichen Aufschwung. 1982 wurde das später nach Prochorow benannte Institut für Allgemeine Physik der Russischen Akademie der Wissenschaften auf Basis der Abteilung A des Lebedew-Instituts gegründet. Bekannte Forscher Hier arbeiteten die Physik-Nobelpreisträger Igor Jewgenjewitsch Tamm (in den 1930er Jahren Leiter der Theorieabteilung), Ilja Michailowitsch Frank, Leonid Isaakowitsch Mandelstam, Pawel Tscherenkow (der hier 1934 mit Wawilow die Tscherenkow-Strahlung fand), Witali Lasarewitsch Ginsburg, Dmitri Wladimirowitsch Skobelzyn (1951 bis 1973 Direktor des Lebedew-Instituts), Nikolai Gennadijewitsch Bassow (1973 bis 1988 Direktor des Lebedew Instituts), Alexander Michailowitsch Prochorow (mit Bassow Nobelpreisträger 1964 für die Entdeckung des Laser-Maser-Prinzips) sowie die Physiker Andrei Sacharow, Grigori Samuilowitsch Landsberg, Wladilen Stepanowitsch Letochow, Wladimir Iossifowitsch Weksler (Erfindung des Synchrotrons 1944), Leonid Weniaminowitsch Keldysch, Wjatscheslaw Fjodorowitsch Muchanow, Jefim Samoilowitsch Fradkin, Igor Wiktorowitsch Tjutin, Grigori Alexandrowitsch Wilkowyski, Alexander Wiktorowitsch Gurewitsch und Igor Anatoljewitsch Batalin. Institutsdirektoren Sergei Wawilow (1934–1951) Dmitri Skobelzyn (1951–1972) Nikolai Bassow (1973–1988) Leonid Keldysch (1988–1994) Oleg Krochin (1994–2004) Gennadi Mesjaz (2004–2015) Nikolai Kolachevsky (2015–) Sonstiges Neben der sehr breitgefächerten wissenschaftlichen Forschung ist das Institut dafür bekannt, die Methode zur Herstellung kristallener Zirkon-Würfel perfektioniert zu haben. Diese Kristalle heißen in Russland „Fianite“, benannt nach der Abkürzung des Instituts FIAN. Weblinks Offizielle Webpräsenz des Institutes (englisch)
Lebedev Physical Institute

The Lebedev Physical Institute of the Russian Academy of Sciences (Russian: Физи́ческий институ́т имени П. Н. Ле́бедева Российской академии наук) is a Russian research institute in Moscow, specializing in physics. The institute was established in its present shape in 1934 by academician Sergey Vavilov. It moved to Moscow and was named after a Russian physicist Pyotr Lebedev the same year. It is also known as P. N. Lebedev Institute of Physics or just Lebedev Institute. In Russian it is often referred to by the acronym FIAN (ФИАН) standing for "Physical Institute of the Academy of Sciences". The range of the research activities includes: laser technology, dark matter structure, nanostructures, superconductivity, cosmic rays, and gamma-astronomy. The institute developed a technique of crystallizing cubic zirconia (which was called Fianit in Russia, named after FIAN). Directors of the Institute Sergey Vavilov (1934–1951) Dmitri Skobeltsyn (1951–1972) Nikolay Basov (1973–1988) Leonid Keldysh (1989–1994) Oleg Krokhin (1994–2004) Gennady Mesyats (2004–2015) Nikolai Kolachevsky (2015–) Nobel prizes awarded to FIAN scientists 1958 — Pavel Cherenkov, Igor Tamm, Ilya Frank: "for the discovery and the interpretation of the Cherenkov-Vavilov effect". 1964 — Nikolay Basov, Alexander Prokhorov: "for fundamental work in the field of quantum electronics, which has led to the construction of oscillators and amplifiers based on the maser-laser principle". 1975 — Andrei Sakharov won a Peace Prize for his campaigning for human rights. 2003 — Vitaly Ginzburg: "for pioneering contributions to the theory of superconductors and superfluids". Facilities The institute has, among other research facilities, a particle accelerator: 1.2 GeV electron synchrotron called "Pakhra", located in Troitsk near Moscow (at the LPI's HEP department). Andreyev Acoustics Institute is part of the Institute, and is named for Nikolay Andreyev. Publications of the Institute "Краткие сообщения по физике" (in Russian); English version: Bulletin of the Lebedev Physics Institute "Квантовая электроника" (in Russian); English translation: Quantum Electronics (formerly Soviet Journal of Quantum Electronics) See also A. M. Prokhorov General Physics Institute Pushchino Radio Astronomy Observatory References External links Lebedev Physics Institute official web site Archived 2015-09-19 at the Wayback Machine