Завод азотної хімії та метанолу в Новомосковську

Завод азотної хімії та метанолу в Новомосковську — підприємство хімічної промисловості, що діє у Тульській області Росії. Створене як Бобриковський азотно-туковий завод, а наразі відоме як Новомосковський «Азот» та НАК «Азот». Загальна інформація Окрім продукції цивільного призначення, комбінат здатен виготовляти хімічні компоненти, необхідні для виробництва вибухових речовин: аміачна селітра використовується як компонент для виробництва вибухових речовин, метанол може служити сировиною для виробництва пального, включаючи компоненти для ракетного пального, аргон — інертний газ, що застосовується в металургії, зокрема для зварювання та термообробки металів, які можуть використовуватися в оборонній промисловості. Історія Новомосковськ обрали для розміщення потужного хімічного комплексу з огляду на місцеві ресурси бурого вугілля, що до того ж було придатне для коксування. Саме газифікація кокса з отриманням синтез-газу (суміші моноксиду вуглецю та водню) лягла в основу двох базових виробництв — аміаку та метанолу, які ввели у дію в 1933 та 1934 роках відповідно (варто відзначити, що на додачу до газифікації з 1936-го водень продукували в Новомосковську шляхом електролізу на заводі хімічної зброї). Станом на початок 1940-х річна потужність майданчику досягнула 86 тисяч тонн аміаку, 40 тисяч тонн аміачної селітри (результат реакції аміаку та нітратної кислоти, при цьому остання також продукується на основі аміаку) та 3 тисячі тонн натрієвої селітри (може бути отримана реакцією нітратної кислоти або аміачної селітри з каустичною або кальцинованою содою), а також 40 тисяч тонн сульфатної кислоти. Крім того, відомо про існування цехів карбаміду (результат реакції аміаку з діоксидом вуглецю) та монтан-селітри (суміш аміачної селітри та сульфату амонію, яку отримуть реакцією аміаку з сумішшю нітратної та сульфатної кислот). В 1959-му завод перевели з газифікації вугілля на природний газ, який незадовго до того почав надходити до регіону по газотранспортному коридору Північний Кавказ – Центр. Це дозволило збільшити потужність по аміаку та узятись за розширення виробництва аміачної селітри та карбаміду. Станом на 1990 рік потужність майданчику по аміаку та аміачній селітрі становила 1,4 млн тонн та 1,1 млн тонн на рік відповідно. В 1961 та 1969 роках ввели в дію дві черги виробництва комплексного азотно-фосфорно-калійного добрива — нітрофоски (традиційний спосіб продукування передбачає обробку нітратною або нітратною та сульфатною кислотами фосфоровмісної сировини з наступним введенням калійного компоненту). Відомо, що потужність другої черги становила 400 тисяч тонн на рік. Станом на 2022 рік проєктні потужності майданчику по виробництву добрив складались із: — введених у 1974, 1975 та 1979 роках трьох агрегатів аміаку потужністю по 450 тисяч тонн на рік; — дев’яти агрегатів нітратної кислоти, що ставали до ладу з 1961 по 1982 роки та мають сукупну потужність 1575 тисяч тонн на рік; — двох запущених в 1972 та 1974 роках агрегатів аміачної селітри потужністю по 450 тисяч тонн на рік; — кількох агрегатів карбаміду у складі цехів №2 (став до ладу в 1964-му, модернізований в 2005-му) та №3 (дві черги ввели в дію у 1979 та 2011 роках) сукупною потужністю 1453 тисячі тонн на рік. Частина аміачної селітри та карбаміду використовується для приготування добрива у таких товарних формах, як карбамід-аміачна селітра та вапняково-аміачна селітра з потужністю 450 тисяч тонн та 420 тисяч тонн на рік відповідно. Продукування вапняково-аміачної селітри почалось в 2005-му з використанням обладнання зупиненого виробництва комплексник добрив та передбачає змішування плаву аміачної селітри з доломітом. Ще одним розрахованим на споживання природного газу напрямком стало виробництво ацетилену методом піролізу метану. Отриманий ацетилен призначався для продукування мономеру вінілхлориду, при цьому необхідну для процесу соляну кислоту постачав розташований в тому ж комплексі завод хлорної хімії. Станом на початок 2000-х потужність майданчику по вінілхлориду становила 45 тисяч тонн на рік, при цьому відомо, що в 2005-му завод випустив 15 тисяч тонн ацетилену та 33 тисяч тонн вінілхлориду, а також 28 тисяч тонн ПВХ смол та пластмас. Джерело від 2024 року згадує вінілхлоридне виробництво у Новомосковську серед таких, які вже виведені з експлуатації. З ацетиленовим напрямком виявився пов’язаним один з етапів розвитку метанольного виробництва, коли в 1977-му ввели в дію установку метанолу М-100 потужністю 100 тисяч тонн на рік, особливістю якої є використання синтез-газу, що відходить із установки отримання ацетилену. Безпосередньо на споживання природного газу для продукування метанолу була розрахована установка М-150 потужністю 150 тисяч тонн метанолу на рік. А в 2003 та 2005 роках стали до ладу дві черги метанольного комплексу М-300 проєктною потужністю 300 тисяч тонн на рік (фактично досягнута — 330 тисяч тонн), що дозволило зупинити установку М-100. В 2005-му завод випустив 84 тисячі тонн сульфатної кислоти, проте вже у 2006-му її продукування припинили. Для забезпечення енергетичних потреб комплексу хімічних заводів у 1934-му стала до ладу Новомосковська ТЕС. Атаки на завод у ході російського вторгнення в Україну (з 2022) 24 травня 2025 року ударні дрони влучили в хімічне підприємство «Азот», відомо про вибухи та задимлення. 8 червня 2025 у хімкомбінат «Азот» у Новомосковську Тульської області РФ опинився під повторною атакою безпілотників, виникла пожежа. 14 червня 2026 року Новомосковський хімзавод «Азот» потрапив під удар дронів, після атаки там спалахнула пожежа. 26 червня 2026 року українські БпЛА атакували хімічний комбінат. За повідомленнями російської влади та місцевих джерел, після удару на території підприємства виникла пожежа, також було пошкоджено лінію електропередач і зафіксовано перебої з електропостачанням. Примітки