NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Брянський державний університет імені академіка І. Г. Петровського

Брянський державний університет імені академіка І. Г. Петровського (рос. Брянский государственный университет имени академика И. Г. Петровского (БГУ им. Петровского)) — класичний заклад вищої освіти в російському Брянську, заснований у 1930 році. Член Асоціації класичних університетів Росії. Історія У 1930 році заснований Новозибківський державний педагогічний інститут, який у 1976 році переведений до Брянська та перейменований на Брянський державний педагогічний інститут (постанова Ради Міністрів РРФСР від 12 лютого 1976 року № 102). Постановою Ради Міністрів РРФСР від 18 серпня 1976 року № 460 Брянському державному педагогічному інституту було присвоєно ім'я академіка І. Г. Петровського. Наказом Державного комітету РФ з вищої освіти від 13 квітня 1995 року № 545 Брянський державний педагогічний інститут імені академіка І. Г. Петровського був перейменований на Брянський державний педагогічний університет імені академіка І. Г. Петровського. Відповідно до наказу Міністерства освіти РФ від 6 червня 2001 року № 2292 Брянський державний педагогічний університет імені академіка І. Г. Петровського перейменований у Брянський державний університет імені академіка І. Г. Петровського. Нині університет здіснює підготовку за: 52 спеціальності вищої професійної освіти 1 спеціальність середньої професійної освіти 8 спеціальностей бакалаврської підготовки 4 спеціальності магістерської підготовки 26 спеціальностей аспірантури 5 додаткових кваліфікацій. Структура Факультети Технології та дизайну Юридичний Іноземних мов Фізичної культури Історії та міжнародних відносин (колишній Історичний) Педагогіки і психології Фізико-математичний Філологічний Природничо-географічний Фінансово-економічний факультет Філія БГУ в місті Новозибків Кафедри Іноземних мов Журналістики Філософії, історії та політології Педагогіки Соціології та соціальної роботи Фізичного виховання і основ медичних знань Загальної історії, міжнародних відносин і міжнародного права Вітчизняної історії Теоретичної фізики Методики навчання математики та інформаційних технологій Алгебри Інформатики та прикладної математики Загальної фізики Математичного аналізу Безпеки життєдіяльності Обчислювальної техніки та інформаційних технологій Дизайну і мистецької освіти Теорії і методики викладання професійно-технологічної освіти Загальної та професійної педагогіки Юридичний коледж Хімії. Кадровий склад В університеті працює 570 співробітників і працівників професорсько-викладацького складу. Викладає 52 доктора наук, 291 кандидат наук, 43 професори, 188 доцентів. Посилання Офіційний сайт [Архівовано 19 січня 2019 у Wayback Machine.] (рос.)
Брянський ліс

Брянський ліс (рос. Брянский лес) — заповідник у Брянській області, Росія. Розташований вздовж річки Неруса (притоки Десни) біля кордону Росії з Україною. Ліс є природним заповідником та складовою «заповідника ЮНЕСКО-МАБ Неруса-Десна», важливого для охорони «різноманіття та цілісності широколистяного лісу Європейської частини Росії» Це один з останніх лісів, що залишився на півдні європейського широколистяного лісу, що має велику кількість видів дикої природи в лісах і болотах. Заповідник створений у 1987 році й займає площу 12 186 га, площа охоронної зони 9 654 га. Географія Заповідник «Брянський ліс» є складовою Нерусо-Деснянського лісу, біосферного заповідника ЮНЕСКО-MAB. Заповідник розташований у басейні середньої течії Десни, лівої притоки Дніпра. Рельєф рівнинний: мінімальна висота над рівнем моря — 134,5 м (уріз води р. Неруса; максимальна — 189,4 м). На суходолах переважають піщані та суглинкові дерново-підзолисті ґрунти, на заплавах — алювіальні лучні та низинні болотні ґрунти. Брянські ліси з часом зменшилися в розмірах, та колись були непрохідними. Клімат — субконтинентальний. Середньорічна температура за період 1991—2005 рр. склала +6,4 °C, що на 1 °C вище середньорічної багаторічної температури району (+5,4 °C). Середня температура найхолоднішого місяця за цей же період склала — 5,4 ° C, що на 3 ° C вище багаторічних значень (—8,4 ° C.). Середня температура літа склала +17,9 °C, що на 0,3 °C нижче багаторічних значень попереднього періоду. Середня сума опадів — 550 мм, що на 105 мм нижче норми (середніх багаторічних значень попереднього періоду). На українському боці кордону розташований Деснянсько-Старогутський національний природний парк, який має ліси та схожі ландшафти, подібні до Брянського лісу. Рослинний світ Брянський ліс розташований в екорегіоні Центральноєвропейські мішані ліси, помірному листяному лісі, що охоплює більшу частину північно-східної Європи, від Німеччини до Росії. У ботаніко-географічному плані заповідник розташований на стику двох підпровінцій (Поліської та Середньоруської) Східноєвропейської провінції широколистяних лісів неподалік від південної межі підтайгової області. Особливість рослинного покриву цих місць — широке поширення соснових і сосново-дубових лісів на бідних піщаних ґрунтах, у складі яких помітну роль має ялина. Зональні широколистяні та ялиново-широколистяні ліси зустрічаються рідко. На території заповідника зростає 868 видів вищих рослин, у тому числі 23 види орхідей, а 5 видів занесені до Червоної книги Росії. Тваринний світ Фауна заповідника складає 265 видів хребетних тварин, у тому числі 31 вид риб, 12 видів земноводних, 6 видів плазунів, 158 видів птахів і 58 видів ссавців Серед фауни варто відзначити такі види: глушець, лелека чорний, сич волохатий, заєць білий, рись, ведмідь бурий, кабан, зубр. Галерея Примітки Посилання Official Website, Bryansk Les Zapovednik [Архівовано 27 серпня 2021 у Wayback Machine.] Desnyano-Starogusky National Park (Ukraine) — across border from Bransky Forest [Архівовано 27 червня 2017 у Wayback Machine.]
Буда (Брасовский район)

Буда — посёлок в Брасовском районе Брянской области, в составе Столбовского сельского поселения. Расположен в 3 км к юго-востоку от села Столбово. Население — 12 человек (2010). История Возник в начале XX века; до 2005 года входил в состав Столбовского сельсовета. Литература Населённые пункты Брянского края. Энциклопедический словарь. — Изд. 2-е, доп. и испр. — Брянск : Десяточка, 2012. — С. 49. — 468 с. — 700 экз. — ISBN 978-5-91877-090-0.
Буда (Брасовський район)

Бу́да (рос. Буда) — селище у Брасовському районі Брянської області Росії. Входить до складу муніципального утворення Столбовське сільське поселення. Населення — 9 осіб. Розташоване за 3 км на південний схід від села Столбово. Історія Розташоване на території Сіверщини. Виникло на початку 20 століття. До 2005 року входило до складу Столбовської сільради. Населення За найновішими даними, населення — 9 осіб (2013). У минулому чисельність мешканців була такою: Література Населённые пункты Брянского края. Энциклопедический словарь. — Изд. 2-е, дополненное и исправленное. — Брянск: Десяточка, 2012. — С. 49. — 468 с. — 700 экз. — ISBN 978-5-91877-090-0. Примітки
Буда (Думиничский район)

Буда — деревня в Думиничском районе Калужской области России. Административный центр Сельского поселения «Деревня Буда» История Деревня Буда образовалась в 16 в. (во время устройства Козельской засеки) на холме, вдоль дороги Усты — Кцынь. В XVIII—XIX вв. называлась Брюсова Буда и Буда Мальцевская, по имени владельцев. Входила в приход Преображенской церкви с. Дубровка. В 1848 (по ревизии 1833 г.?) — 74 двора. В 1859 насчитывала 96 дворов, 337 душ мужского пола и 332 женского. С 1861 — центр Будской волости Жиздринского уезда. В 1898 году возле Буды прошла железная дорога Москва-Брянск, была построена станция Палики. В декабре 1929 — образовалась сельхозартель «Красный строитель», к весне 1930-го в колхоз вошли 36 хозяйств. Позднее он назывался имени Калинина. Территория населённого пункта стала в годы войны местом активных боевых сражений. Немцы оккупировали деревню в начале октября 1941 года. Всех жителей согнали на станцию Палики и отправили сначала в Брянский концлагерь, затем в Эстонию. Освободили деревню советские солдаты только в июле 1943 года. Жители вернулись домой в сентябре 1944 года. В 1956 году в деревне была поставлена мемориальная доска и братская могила павшим солдатам. В сентябре 1959 колхоз им. Калинина присоединился к колхозу имени 1 Мая (д. Усадьба; с 1969 — совхоз «Паликовский», существовал до 2000 г.). В деревне есть свой дом Культуры. В старинной деревне три улицы: Центральная, Новая и За вершком. В 2005 году была издана книга «История деревни Буда», автор Е. Г. Сухоруков. Знаменитые земляки Выпускник Будской школы — Тихон Борисович Митрохин (1902—1980), первый и единственный нарком (министр) резиновой промышленности СССР (в 1942—1948 гг.). Прокошин, Валерий Иванович (1959—2009) — русский поэт. Родился в Буде, вырос в Ермолине, жил в Обнинске. Похоронен в Ермолине. В Буде родился Никита Егорович Меркулов (1875—1935) — соратник В. И. Ленина, член Союза борьбы за освобождение рабочего класса. Лебедев, Николай Георгиевич (1901—1992) — генерал-майор, военачальник.
Буда (Думіницький район)

Буда (рос. Буда) — присілок в Думіницькому районі Калузької області Російської Федерації. Населення становить 174 особи. Входить до складу муніципального утворення Присілок Буда. Історія Від 2004 року входить до складу муніципального утворення Присілок Буда. Населення Примітки
Буда (Жирятинский район)

Буда — деревня в Жирятинском районе Брянской области, в составе Воробейнского сельского поселения. Расположена в 6 км к западу от села Воробейня. Население — 274 человека (2010). В деревне имеется сельская библиотека. История Впервые упоминается в начале XVIII века как существующее селение, до 1781 года входила в Почепскую (1-ю) сотню Стародубского полка. С 1761 — владение Разумовских (казачьего населения не имела). С 1782 по 1918 гг. в Мглинском повете, уезде (с 1861 — в составе Воробейнской волости); в 1918—1929 гг. — в Почепском уезде (Воробейнская, с 1924 — Балыкская волость). В 1880-х гг. была открыта школа грамоты. С 1929 года — в Жирятинском районе, а при его временном расформировании (1932—1939, 1957—1985 гг.) — в Почепском районе. С 1919 до 1930-х гг. и в 1946—1954 являлась центром Буд(н)янского сельсовета (включал части Воробейнского и Норинского сельсоветов). Литература Населённые пункты Брянского края. Энциклопедический словарь. — Изд. 2-е, доп. и испр. — Брянск : Десяточка, 2012. — С. 49. — 468 с. — 700 экз. — ISBN 978-5-91877-090-0. А. М. Лазаревский. Описание старой Малороссии. — Том 1. Полк Стародубский. — 2-е издание. — Белые Берега: Десяточка, 2008. — С. 356. — 560 с. — ISBN 978-5-903201-27-3.
Будочки

Бу́дочки (Будочка) — деревня в Дятьковском районе Брянской области, в составе Бытошского городского поселения. Расположена в 4 км к северо-востоку от посёлка городского типа Бытошь. Население — 409 человек (2010). Упоминается с XVIII века как деревня Буда; в XIX веке — владение Степановых, входила в приход села Бытоши. Церковно-приходская школа упоминается с 1886. С 1861 по 1924 в Бытошевской волости Брянского (с 1921 — Бежицкого) уезда; позднее в Дятьковской волости, Дятьковском районе (с 1929). До 2005 — центр Будочковского сельсовета (в 1954—1969 временно в Старорубчанском сельсовете). Железнодорожная платформа (ранее — станция) Будочка на линии Дятьково—Бытошь. Литература Населённые пункты Брянского края. Энциклопедический словарь. — Изд. 2-е, доп. и испр. — Брянск : Десяточка, 2012. — С. 50-51. — 468 с. — 700 экз. — ISBN 978-5-91877-090-0.
Будочки

Будочки (рос. Будочки) — присілок в Дятьковському районі Брянської області Російської Федерації. Населення становить 404 особи. Входить до складу муніципального утворення Бытошське міське поселення. Історія Від 2005 року входить до складу муніципального утворення Бытошське міське поселення. Населення Примітки
Букань

Букань — село в Людиновском районе Калужской области России. В 2020 году селу присвоено почётное звание Калужской области «Рубеж воинской доблести» История Село Букань образовано в начале XVII века. Расположено на болотистой местности. Заболачивание произошло в постперестроечные годы благодяря пруду, который изменило течение реки Ясенок, часть русла которой ушла в леса у деревни Букань, частично подтопив сам населённый пункт. В годы войны село стало местом ожесточённых боевых действий. В честь этого в селе после войны установили мемориальную доску Вечной славы. Также была восстановлена братская могила солдат, павших в этих краях. До Великой Отечественной войны в Букани стоял православный храм Казанской иконы Божией Матери. Храм решили восстановить не в Букани, а уже в райцентре Людиново. В Букани имеется 6 улиц: улица 40 лет Победы Волкова Дружбы Заречная Молодёжная Молодёжный переулок В 2007 году в селе прошла Вахта Памяти. За последние 19 лет в окрестностях села было обнаружено 4 тысячи останков бойцов. Население Ссылки Индекс Воинское захоронение Вахта Памяти Архивная копия от 6 марта 2016 на Wayback Machine Брынские поисковики Фотографии . Архивировано 31 января 2013 года. Примечания
Букань

Букань (рос. Букань) — село в Людиновському районі Калузької області Російської Федерації. Населення становить 360 осіб. Входить до складу муніципального утворення Село Букань. Історія Від 2004 року входить до складу муніципального утворення Село Букань. Населення Примітки
Бурашево

Бурашево — село в Калінінському районі Тверської області. Центр Бурашевського сільського поселення. Географія Розташовано за 16 км на південь від Твері, за 7 км від автомагістралі «Москва — Санкт-Петербург» (Тверської об’їздної дороги) Тургиновським (Бурашевським) шосе. Історія 1884 року Тверським земством було відкрито психіатричну колонію. Засновником і першим головним лікарем став Михайло Литвинов. Жителі Бурашева працювали у колонії та її підсобному господарстві. Нині це — Обласна клінічна психіатрична лікарня № 1 ім. Литвинова. Відтоді у Твері слово «Бурашево» стало загальним, що означає психіатричний заклад (за аналогією, наприклад, зі словом «Гуйва», що використовується у такому ж значенні в Житомирі). Того ж 1884 року Вільне економічне товариство заснувало Бурашевську школу бджолярства, садівництва й городництва. За часів війни частини 31-ї армії 14 грудня 1941 року взяли Бурашево й перерізали Волоколамське шосе. Це створило загрозу оточення німецько-фашистських військ у місті Калініні, а 16 грудня його було звільнено. У селі є братська могила воїнів Червоної Армії. У Бурашевській психіатричній лікарні 18 січня 1956 року помер перший президент Естонії Костянтин Пятс. Його рештки були перепоховані 1990 року на талліннському цвинтарі Метсакальмісту. Джерела Електронний енциклопедичний довідник «Тверская область» [Архівовано 3 лютого 2011 у Wayback Machine.] (рос.) Борис Єршов. Отец-основатель Бурашевской клиники // Караван. — 2001. — № 27. (рос.)
Бусиновское кладбище

Бусиновское кладбище расположено в Северном административном округе города Москвы в микрорайоне Бусиново. Площадь кладбища составляет 2 га. Небольшое кладбище на этом месте существовало с начала ХХ в, о чём напоминают старые сохранившиеся могилы. К 1990-м годам находилось в заброшенном состоянии. В 2003—2005 гг. передано в ведение Государственного бюджетного учреждения города Москвы «Ритуал» (ГБУ «Ритуал»), после чего реконструировано (с сооружением колумбария), облагорожено, расширено, окружено кирпичной оградой. Адрес: Краснополянская улица, 18. Близ кладбища, на удалении 1 км, расположен храм преподобного Сергия Радонежского, построенный на средства владимирского купца Ивана Андреевича Бусурина и князя Николая Ивановича Оболенского ~ в 1856 году. Ссылки Карта захоронений Бусиновского кладбища на Картах Google (по стостоянию на 19.07.2024, данные с data.mos.ru)
Бусиновський цвинтар

Буси́новський цви́нтар (рос. Бусиновское кладбище) — діючий цвинтар закритого типу на півночі Москви у мікрорайоні Бусинове (78-й км МКАД) Північний адміністративний округ. Знаходиться у віданні ГУП «Ритуал». Найближча станція мерто: «Річковий вокзал» та «Петровсько-Розумовська». Історія цвинтаря До 19 століття це був сільський цвинтар з дерев'яною церквою Сергія Радонезького, яка вперше згадується у 1584 році. 1643 року побудовано нову дерев'яну церкву, замість старої. На початку ХХ століття цвинтар розширили, а замість дерев'яної побудували муровану церкву преподобного Сергія Радонезького, з ініціативи купця Івана Бусуріна у 1856 чи 1859 році. У 1936 році, в зв'язку з атеїстичної політикою Радянської держави, церква була закрита. Згодом цвинтар також був занедбаний. На початку 1990-х років церква була повернута віруючим, а в 1997 році розпочато роботи по поліпшенню стану цвинтаря. Через зростання чисельності населення почало бракувати місць для поховання, тому в 2003-2005 роках цвинтар був переданий у відання ГУП «Ритуал». Була проведена реконструкція, споруджено колумбарій відкритого типу, територію цвинтаря розширили та обгородили цегляним парканом. Відомі особи, поховані на Бусиновському цвинтарі Чабарін Юрій Олександрович — дитячий хокейний тренер, який виховав Вячеслава Фетісов, Валерія Буре, Сергія Бриліна, Антона Волченкова; Черняєв Володимир Олександрович — актор театру на Таганці. Поховання Нових поховань в землю немає, хоча можна придбати місце для сімейних поховань на урядових аукціонах. За даними на кінець 2016 року, ділянка для поховання труною площею 3,6 м² обходилась у середньому в 307 917 рублів. Поховання здійснюються в родинні та сімейні могили труною та урною, в нішу колумбарію урною. На цвинтарі працює пункт прокату інвентарю по догляду за могилами. Проїзд Від станції метро «Річковий вокзал» автобусами №220, №270 до зупинки «Бусиново гірка» (приблизно 250 м пішки). Від станції метро «Петровсько-Розумовська» автобусами №191, №194, №656. Графік роботи Похорон проводяться з 9.00 до 17.00. Весняно-літній період травні-вересні: з 9.00 до 19.00 Осінньо-зимовий період жовтні-квітні: з 9.00 до 17.00 Примітки
Биково (Волоколамський район)

Биково (рос. Быково) — присілок, підпорядкований місту Волоколамську Московської області Російської Федерації. Муніципальне утворення — Волоколамський міський округ. Населення становить 425 осіб (2013). Історія З 14 січня 1929 року входить до складу новоутвореної Московської області. Раніше належало до Волоколамського повіту Московської губернії. Належало до Волоколамського району до його ліквідації 9 червня 2019 року. У 2006—2019 роках органом місцевого самоврядування було сільське поселення Кашинське. Сучасне адміністративне підпорядкування з 2019 року. Населення Примітки
Быково (городской округ Подольск)

Быково — посёлок в Городском округе Подольск Московской области России. До 2015 года был административным центром сельского поселения Стрелковское ныне упразднённого Подольского района; до 2006 года был центром Стрелковского сельского округа. Население Согласно Всероссийской переписи, в 2002 году в посёлке проживало 1630 человек (749 мужчин и 881 женщина). По данным на 2005 год в посёлке проживало 1711 человек. Расположение Посёлок Быково расположен у Симферопольского шоссе примерно в 7 км к северо-востоку от центра города Подольска. Ближайшие населённые пункты — деревни Быковка и Борисовка. Рядом с посёлком протекает река Пахра. Достопримечательности Вблизи южной окраины посёлка находится поселение «Быково-II». Поселение имеет статус памятника археологии. Мемориальный музей академика В. К. Милованова и профессора И. И. Соколовской. В центре посёлка между старым Домом Культуры и Амбулаторией до 2016 г. находился памятник односельчанам, погибшим в годы Великой Отечественной войны. После сноса старого здания ДК и строительства нового, памятник был снесён и установлен заново, рядом с новым домом культуры. Образование В посёлке расположена Быковская средняя общеобразовательная школа, а также Российская академия менеджмента в животноводстве. Улицы В посёлке Быково имеются следующие улицы и территории: Академическая улица Территория ГСК Быково-2 Территория ГСК Быково-3 Территория ДСПК Изида Каштановая улица Лесная улица Московская улица Полевая улица Территория СНТ Быково Территория СНТ Логос Территория СНТ Поляна Территория СНТ Полянка Спортивная улица Центральная улица Школьная улица Примечания
Биково (Подольський міський округ)

Би́ково (рос. Быково) — селище у складі Подольського міського округу Московської області, Росія. Населення Населення — 1567 осіб (2010; 1630 у 2002). Національний склад (станом на 2002 рік): росіяни — 87 % Джерела Аркуш карти N-37-16 Подольск. Масштаб: 1 : 100 000. Стан місцевості на 1982 р. Видання 1987 р. (рос.) Примітки Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
Бички (Дмитровський район)

Бички (рос. Бычки) — присілок у Дмитровському районі Орловської області Російської Федерації. Населення становить 275 осіб. Входить до муніципального утворення Соломинське сільське поселення. Історія Населений пункт розташований у межах Чорнозем'я та історичного Дикого Поля. 30 липня 1928 року у складі Орловського округу Центрально-Чорноземної області, 13 червня 1934 року після ліквідації Центрально-Чорноземної області населений пункт увійшов до складу новоствореної Курської області. З 27 вересня 1937 року район у складі новоствореної Орловської області. Від 2013 року входить до муніципального утворення Соломинське сільське поселення. Населення Примітки
Vasilyevka, Anninsky District, Voronezh Oblast

Vasilyevka (Russian: Васильевка) is a rural locality (a selo) and the administrative center of Vasilyevskoye Rural Settlement, Anninsky District, Voronezh Oblast, Russia. The population was 586 as of 2010. There are 6 streets. Geography Vasilyevka is located on the Vasilyevka River, 17 km west of Anna (the district's administrative centre) by road. Novonadezhdensky is the nearest rural locality. References
Васильевка (Аннинский район)

Васильевка — село в Аннинском районе Воронежской области России. Административный центр Васильевского сельского поселения. География Через село проходят автодорога Р298 и река Васильевка. Автодорога имеет 3 моста в черте села. В реку Васильевка рядом с Р298 впадают ручьи Студенец и б. Лог. Неподалёку от села расположено несколько прудов. Улицы ул. Заречная, ул. Молодёжная, ул. Непочетовка, ул. Новая, ул. Придача, ул. Советская. Население Динамика населения: В селе действует средняя школа, почтовый пункт, медпункт, магазин. В настоящее время в селе строится Введенская церковь из красного кирпича. Примечания Литература Демидова Е. В., Константинова Е. Д., Зинков Е. и др. Васильевка // Анна: за веком — век (рус.) / Науч. ред. А. Н. Акиньшин. — Воронеж: Центрально-Чернозёмное книжное издательсто, 1998. — С. 391-393. — 542 с.
Василівка (Аннинський район)

Василівка (рос. Васильевка) — село в Аннинському районі Воронезької області Російської Федерації. Населення становить 586 осіб (2010). Входить до складу муніципального утворення Васильєвське сільське поселення. Історія Населений пункт розташований у історичному регіоні Чорнозем'я. Від 1928 року належить до Аннинського району, спочатку в складі Центрально-Чорноземної області, а від 1934 року — Воронезької області. Згідно із законом від 15 жовтня 2004 року входить до складу муніципального утворення Васильєвське сільське поселення. Населення Примітки
Vasílyevski Moj

Vasílyevski Moj (ruso: Васи́льевский Мох) es un asentamiento de tipo urbano de Rusia perteneciente al raión de Kalinin de la óblast de Tver. En 2021, el asentamiento tenía una población de 2309 habitantes.​ Se ubica unos 10 km al norte de la capital regional Tver.​ Historia El asentamiento surgió en la década de 1920, cuando la recién creada Unión Soviética comenzó a organizar la extracción de turba en los alrededores de Tver. A mediados de esa década se fundaron un asentamiento central y cinco asentamientos subordinados, que desde 1931 pasaron a tener escuela propia. En 1934 se unificaron todos los asentamientos en un solo núcleo de población con estatus de asentamiento de tipo urbano. Hasta principios del siglo XXI, la extracción de turba siguió siendo la base de la economía local; a partir de la década de 2010, la economía del asentamiento ha ido evolucionando hacia ser una típica área periférica de la capital regional.​​​ Referencias
Vasil'evskij Moch

Vasil'evskij Moch (in russo Васильевский Мох?) è un insediamento di tipo urbano della Russia europea, situato nell'oblast' di Tver', nel Kalininskij rajon. Si trova 18 km a nord di Tver'. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Vasil'evskij Moch