NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Biserica fortificată din Ghimbav

Biserica fortificată din Ghimbav este un ansamblu de monumente istorice aflat pe teritoriul orașului Ghimbav. În Repertoriul Arheologic Național, monumentul apare cu codul 40223.05. Biserica fortificată din Ghimbav, inițial romano-catolică, cu hramul Sfântul Petru, a fost înconjurată cu zid de apărare cu cinci turnuri defensive, un zwinger și un șanț cu apă, iar turnul bisericii a fost prevăzut cu guri de tragere, transformând biserica într-o fortăreață. După distrugerile din anul 1658 biserica a fost reconstruită în forma ei inițială. Ansamblul este format din următoarele monumente: Biserica evanghelică (cod LMI BV-II-m-A-11702.01) Incintă fortificată cu cinci turnuri (cod LMI BV-II-m-A-11702.02) Note Imagini
Biserica fortificată din Toarcla

Biserica fortificată din Toarcla este un ansamblu de monumente istorice aflat pe teritoriul satului Toarcla, comuna Cincu. În Repertoriul Arheologic Național, monumentul apare cu codul 40848.05. Ansamblul este format din următoarele monumente: Biserica evanghelică (cod LMI BV-II-m-A-11833.01) Incintă fortificată (fragmente) (cod LMI BV-II-m-A-11833.02) Note Galerie
Biserica Sfântul Prooroc Ilie Tesviteanul din Baru

Biserica „Sfântul Prooroc Ilie Tesviteanul” din Baru este un monument istoric aflat pe teritoriul satului Baru, comuna Baru. În Repertoriul Arheologic Național, monumentul apare cu codul 88001.06.01, 88001.06.02. Istoric și trăsături Comuna Baru este situată pe cursul superior al Streiului; centrul comunal a luat ființă în urma contopirii a două sate medievale: Baru Mare și Baru Mic. Biserica „Sfântul Prooroc Ilie Tesviteanul” din Baru Mic a fost construită ca biserică greco-catolică. Potrivit unei legende locale, ctitorul lăcașului de cult ar fi un sătean pe nume Pârvu, care a ridicat biserica cu bani primiți de la o bandă de tâlhari, de unde și denumirea de „biserica Pârveștilor”. Masivitatea zidurilor, coroborată cu existența unei bolte semicilindrice din piatră, ar sugera apartenența lăcașului la categoria edificiilor cneziale hațegane. Săpăturile arheologice, întreprinse în anul 1986, nu au relevat însă prezența vreunui element arhitectonic medieval, îngăduind formularea ipotezei că predecesoarea acesteia a fost o bisericuță de lemn; faptul era explicabil, de vreme ce, în vechime, satul Baru Mic făcea parte din categoria așezărilor iobăgești, cu posibilități materiale reduse. Așadar, lăcașul actual trebuie să fi fost construit în două etape distincte, corespunzătoare secolelor XVII-XVIII, fiind menționat, ca atare, în tabele recensămintelor ecleziastice din anii 1733 și 1750 și pe harta iosefină a Transilvaniei (1769-1773). Potrivit pisaniei interioare, în anul 1785 a fost împodobit iconografic de cunoscutul zugrav bisericesc Simion Popa din Pitești: „Zugrăvită sub stăpânirea Înaltului împărat Iosif al II-lea, anul 1785, zugrăvită de popa Simeon din Pitești, cu toată cheltuiala lui Ianăș Părvu, care i-a dat un cal înșeuat gata”; aceluiași pictor i se atribuie decorul tâmplei și al icoanei de hram de pe fațada sudică a bisericii. De plan dreptunghiular, cu absida semicirculară nedecroșată, edificiul, prevăzut cu un turn-clopotniță masiv, cu foișor deschis din lemn și coif piramidal, adosat laturii sudice a pronaosului, a fost renovat în mai multe rânduri; cunoscute sunt doar șantierele din anii 1892, 1913 și 1963. La acoperiș s-a păstrat șița clasică. Biserica, menționată în tabelele conscripției din 1829-1831, figurează pe lista monumentelor istorice (HD-II-m-A-03242). Până în 1948, lăcașul a deservit obștea locală unită (greco-catolică), unde figura ca filie la parohia din Baru Mare. Bibliografie Florin Dobrei - Bisericile ortodoxe hunedorene (Ed.Eftimie Murgu, Reșița 2011) Pr.Dr. Florin Dobrei. Tezaur hunedorean - bisericile ortodoxe monument istoric, Editura Episcopiei Devei și Hunedoarei, Deva, 2014. Note Vezi și Baru, Hunedoara Legături externe Fișă de monument Monumente istorice din România Fișă de monument Imagini din exterior Imagini din interior
Castelul Pekri din Ozd

Castelul Pekry-Radák din Ozd (în maghiară Pekry-Radák-kastély) este un monument istoric situat în satul Ozd, județul Mureș care figurează pe noua listă a monumentelor istorice sub codul LMI: MS-II-m-A-15741. Istoric și trăsături Clădirea a fost construită în secolul al XVII-lea, dar circumstanțele construirii castelului sunt incerte. În 1709, în timpul răscoalei lui Rákóczi, clădirea a fost incendiată de trupele austriece și abia în 1732 a fost refăcută. În prima jumătate a secolului XX castelul a intrat în posesia baronului Johann Konrad von Konradsheim și a soției sale, Ilona Teleki. După 1945 castelul a trecut în proprietatea statului, având același destin ca numeroase alte reședințe nobiliare. Mobilierul, cărțile și obiectele decorative dispar, ansamblul primește diverse funcțiuni: adăpostește birourile CAP, apoi devine școală, cămin cultural, locuință pentru diverse cadre didactice, fără a primi însă reparații. În cele din urma este abandonat din cauza stării avansate de degradare. Acoperișul se deteriorează considerabil, iar infiltrațiile amenință structura clădirii. Domeniul este retrocedat de către statul român fiicei Ilonei Teleki, iar aceasta a concesionat Fundației „Bonus Pastor” în 1997, ce continuă proiectele de revitalizare. Grânarul este restaurat cu anumite modificări necesare și transformat în centru de terapie pentru persoanele ce suferă de diverse forme de dependență. În prezent, fundația intenționează să restaureze integral castelul și să îl amenajeze ca centru cu funcțiuni multiple. În 2022 castelul a fost inclus pe lista monumentelor care vor fi restaurate din finanțarea obținută de România de la Uniunea Europeană prin Planul Național de Redresare și Reziliență (PNRR). Note Legături externe Fundația „Bonus Pastor” din Ozd Castelul Pekry-Radák, Ozd Arhivat în 5 noiembrie 2020, la Wayback Machine., Castel în Transilvania Imagini
Ansamblul castelului Károlyi din Carei

Ansamblul castelului Károlyi din Carei este un ansamblu de monumente istorice aflat pe teritoriul orașului Carei, operă a arhitectului Arthur Meinig. În Repertoriul Arheologic Național, monumentul apare cu codul 136535.04.01. Monument de arhitectură, castelul Károly, a fost construit între anii 1892-1894. În prezent se află în restaurare. Ansamblul este format din următoarele monumente: Castelul Károlyi (cod LMI SM-II-m-A-05280.01) Parc dendrologic (cod LMI SM-II-s-A-05280.02) Note Galerie
Biserica evanghelică fortificată din Alma Vii

Biserica evanghelică fortificată din Alma Vii este un ansamblu de monumente istorice aflat pe teritoriul satului Alma Vii, comuna Moșna. În Repertoriul Arheologic Național, monumentul apare cu codul 145122.01. Ansamblul este format din următoarele monumente: Biserica evanghelică fortificată (cod LMI SB-II-m-A-12309.01) Incintă fortificată, cu turn de poartă, turn- clopotniță, două turnuri, anexe. (cod LMI SB-II-m-A-12309.02) Biserica săsească se află pe panta unui deal care domină comuna și datează de la începutul secolului al XIV-lea, dar fortificația din jurul ei a fost ridicată aproape două secole mai târziu. La începutul secolului XVI, biserica de tip biserică-sală de mici dimensiuni a fost fortificată prin supraînălțarea corului cu două etaje de apărare accesibile printr-o scară mobilă, ultimul susținut pe console de piatră profilate ce deschid între ele guri de smoală. Orga bisericii, construită în 1840, este amplasată în capătul de vest al sălii, prilej cu care a fost ridicată și o mică anexă care îi găzduiește foalele. În 1966 s-a încheiat o masivă restaurare, care a redat cetății aspectul inițial, înlăturând unele adăugiri moderne. Proiectul „Centrul de interpretare a culturii tradiționale Alma Vii – Reabilitarea și refuncționalizarea incintei fortificate” a început în luna aprilie a anului 2015 și a fost implementat de către Fundația Mihai Eminescu Trust (MET) și partenerul său, Institutul Norvegian pentru Cercetarea Patrimoniului Cultural. Recepția lucrărilor desfășurate în decursul unui an pentru restaurarea incintei fortificate a bisericii evanghelice din Alma Vii s-a făcut pe 29 august 2016. În 2019, SUA au finanțat prin Fondul Ambasadorial pentru Conservarea Obiectivelor Culturale al Departamentului de Stat proiectul de restaurare a complexului bisericii fortificate din Alma Vii, cu 500.000 de dolari, transmiși prin ambasadorul Hans G. Klemm. Acesta a precizat că „Proiectul nu vizează doar o clădire, ci este o investiție în comunitatea din Alma Vii”. Note
Kirchenburg Freck

Die Kirchenburg Freck ist eine ehemalige Wehrkirche im Osten der Hauptstraße in Avrig (Freck) im rumänischen Harbachtal, schräg gegenüber der Brukenthal’schen Sommerresidenz. Geschichte Im 14. Jahrhundert wurden die Grafen von Freck erwähnt. Die Kirchenburg wurde im 13. Jahrhundert erbaut. Kirchenbau Die dreischiffige Kirche mit Westturm stammt aus dem 13. Jahrhundert. Der Turm hat im Erdgeschoss ein Kreuzgewölbe, darüber einen flach gedeckten Raum und im dritten Stock wieder ein Kreuzgewölbe sowie Schießscharten. Das romanische Westportal hat zwei Rücksprünge, in denen Säulen mit bauzeitlicher Blattornamentik stehen. Bögen mit rundem Profil über der Archivolte entsprechen den Säulen. Später wurden zur Befestigung der Wehrkirche die Seitenschiffe und die Apsis abgetragen und der Turm um zwei Stockwerke erhöht. Das heutige Tonnengewölbe mit Stichkappen, das auf Pilastern mit profilierten Kapitellen ruht, stammt von 1765. Bering Der unregelmäßige ovale Bering aus Steinmauerwerk ist in geringer Höhe erhalten. Zur Straße im Westen sind Fundamente eines Torturms feststellbar. Literatur Hermann Fabini: Die Kirchenburgen der Siebenbürger Sachsen. Monumenta-Verlag, 2013, S. 184. Weblinks
Biserica evanghelică fortificată din Avrig

Biserica evanghelică fortificată din Avrig este un ansamblu de monumente istorice aflat pe teritoriul orașului Avrig. Ansamblul este format din următoarele monumente: Biserica evanghelică (cod LMI SB-II-m-A-12318.01) Incintă fortificată (ruine) (cod LMI SB-II-m-A-12318.02) Note Galerie
Biserica evanghelică fortificată din Bruiu

Biserica evanghelică fortificată din Bruiu este un ansamblu de monumente istorice aflat pe teritoriul satului Bruiu, comuna Bruiu. În Repertoriul Arheologic Național, monumentul apare cu codul 144429.01. Ansamblul este format din următoarele monumente: Biserica evanghelică (cod LMI SB-II-m-A-12341.01) Incintă fortificată, cu patru bastioane și turn (cod LMI SB-II-m-A-12341.02) Note
Altes Rathaus (Timișoara)

Das Alte Rathaus (rumänisch Primăria Veche) ist ein denkmalgeschütztes historisches Gebäude am Piața Libertății in der westrumänischen Stadt Timișoara. Beschreibung Das Gebäude hat drei Ebenen, bestehend aus einem Hochparterre und zwei Obergeschossen. Oberhalb des monumentalen Eingangtors befinden sich ein Balkon und vier Bogenfenster auf jeder der beiden Oberetagen. Die Stirnfläche des Gebäudes besteht unter anderem aus vier vertikal angeordneten und durch Stützsäulen abgegrenzten Kassetten, die je zwei Fenster der oberen Etagen umrahmen. Die Fassade beinhaltet Stilelemente des Barock und der Renaissance und zeigt neben dem alten Stadtwappen auch das alte Siegel der deutschen Gemeinde, mit zwei Türmen der stark befestigten Wehranlage des damaligen Temeswars. Auf der rechten Seite des Eingangsbereiches befindet sich eine türkische Inschrift aus dem 17. Jahrhundert. Die Inschrift, die in die Mauer des Rathauses übernommen wurde, handelt vom Bau eines Turmes, wurde aber fälschlicherweise ins Rumänische wie folgt übersetzt: Die Errichtung dieses Bades fällt in die schreckliche Zeit unter Ibrahim Ehan, Heds 1053. Geschichte Nach der Eroberung des damaligen Temeswars durch die Habsburger erhielten deutschen Kolonisten das Recht zur Niederlassung innerhalb der Festung, wo sie ein eigenes Rathaus beanspruchten. Am 24. Dezember 1731 legte der damalige Bürgermeister Peter Solderer den Grundstein auf den Grundmauern des im Türkenkrieg beschädigten türkischen Bades von Sultan Ibrahim. Bis 1734 wurde dann das Alte Rathaus (damals das „Neue Rathaus“ oder auch „Deutsches Rathaus“) nach Ideen des italienischen Architekten Pietro del Bronzo errichtet. Das Gebäude wurde seither einige Male baulich verändert. Am 15. Februar 1735 wurde zum ersten Mal in dem Rathaus der Bürgermeister gewählt; die Wahl fiel erneut auf Peter Solderer, der dieses Amt mit kurzen Unterbrechungen bis an sein Lebensende († 1741) bekleidete. Heute ist hier der Sitz der Musik-Fakultät der Universität des Westens Timișoara, sowie der Landwirtschaftlichen Direktion des Kreises Timiș. Literatur N. Illieșiu: Timișoara, monografie istorică, Timișoara, 1943, in rumänischer Sprache Else von Schuster: Timișoara, „Mica Vienă“ de altă dată, in rumänischer Sprache Weblinks Altes Rathaus Temeswar auf www.tripwolf.com Einzelnachweise
Ancien hôtel de ville de Timișoara

L'ancien hôtel de ville (en roumain : Primăria Veche) est un bâtiment historique classé sur la Piața Libertății dans la ville roumaine de Timișoara. Description Le bâtiment a trois niveaux, composé d'une mezzanine et de deux étages supérieurs. Au-dessus de la porte d'entrée monumentale, il y a un balcon et quatre fenêtres cintrées à chacun des deux étages supérieurs. La façade contient des éléments stylistiques des périodes baroque et Renaissance et montre les armoiries de la vieille ville ainsi que l'ancien sceau de la communauté allemande, avec deux tours du système de défense fortement fortifié de l'ancienne Temeswar. Sur le côté droit de la zone d'entrée, il y a une inscription turque du XVIIe siècle . L'inscription, qui a été reprise dans le mur de l'hôtel de ville, traite de la construction d'une tour, mais a été incorrectement traduite en roumain comme suit : La construction de ce bain tombe à l'époque terrible d'Ibrahim Ehan, Heds 1053 . Histoire Après que les Habsbourg eurent conquis ce qui était alors Temeswar, les colons allemands obtinrent le droit de s'installer dans la forteresse, où ils revendiquèrent leur propre hôtel de ville. Le 24 décembre 1731, le maire de l'époque, Peter Solderer, posa la première pierre des murs de fondation du bain turc du sultan Ibrahim, endommagé pendant la guerre de Turquie. En 1734, l'ancien hôtel de ville (à cette époque le « nouvel hôtel de ville » ou « hôtel de ville allemand ») a été construit selon les idées de l'architecte italien Pietro del Bronzo. Depuis lors, le bâtiment a subi plusieurs modifications structurelles. Le 15 février 1735 le maire est élu pour la première fois en mairie ; le choix retomba sur Peter Solderer, qui occupa cette fonction avec de courtes interruptions jusqu'à la fin de sa vie († 1741). Aujourd'hui, c'est le siège de la faculté de musique de l'université de l'ouest de Timișoara , ainsi que de la direction agricole du Judet de Timis. Littérature N. Illieșiu : Timișoara, monografie istorică, Timișoara, 1943, en roumain Else von Schuster : Timișoara, « Mica Vienă » de altă dată, en roumain Liens web Ancien hôtel de ville de Timisoara sur www.tripwolf.com Références Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la Roumanie
Dristor

Dristor is a neighborhood located in the southeastern part of Bucharest, Romania. It is bordered to the north by Baba Novac Street, to the south by Răcari Street, to the west by Mihai Bravu Street, and to the east by Fizicienilor Street. Nearby districts include Dudești, Vitan, Văcărești, and Titan. The Dristor metro station is a major node of Bucharest Metro's network. Before the 1960s, there were no apartment buildings in the area; however, the first buildings were completed between 1961 and 1963, at the same time when the Comuna 63 building was completed (they were part of the initial development of the nearby Titan housing estate). The houses were mostly demolished in stages and then replaced by apartment buildings later in 1976–1977 and 1984–1989.
Dristor

Dristor es un barrio situado en la parte sureste de Bucarest, en el Sector 3. Limita con los barrios de Dudeşti, Vitan, Văcăreşti y Titan. La estación de Dristor es un importante nodo de la red de metro de Bucarest. Entre las dos Guerras Mundiales, en Dristor se encontraban la puerta sur de la ciudad y la carretera (Drumul Dristorului) que se dirigía al Cadrilater y a la ciudad de Dristor (Dârstor), hoy Silistra, en Bulgaria (de donde viene su nombre). La misma calle era conocida en el siglo XIX como "Gura Lupului" (Boca del Lobo). Antes de los años 60, no había bloques de apartamentos en la zona. Las casas se demolieron en los años 70 y se sustituyeron por bloques de apartamentos de 4 y 10 pisos. Enlaces externos Mapa de Dristor Archivado el 21 de septiembre de 2012 en Wayback Machine.
Dristor

Dristor est un quartier situé dans le secteur 3 de Bucarest. Les quartiers voisins sont Dudești, Vitan, Văcărești et Titan. Il est desservi par la station de métro portant son nom, une des stations les plus importantes du métro de Bucarest. Le nom du quartier provient de la ville Silistra en Bulgarie, dont le nom en roumain est Durostor. La rue principale était connue au XIXe siècle sous le nom de "Gura Lupului" (la bouche du loup). Dans les années 1960 et 1970, le quartier a profondément été transformé et il est maintenant constitué en majorité de tours de logements de 4 à 10 étages. Liens externes Harta Portail de Bucarest Portail de la Roumanie
Dristor

Dristor is een wijk in het zuidoosten van de Roemeense hoofdstad Boekarest. Aangrenzende wijken zijn Dudești, Vitan, Văcărești en Titan. Het metrostation Dristor is een van de grootste stations van de metro van Boekarest. Tijdens het Interbellum bevond zich in Dristor de zuidelijke toegang tot Boekarest en de weg Drumul Dristorului die naar het Cadrilater en de stad Dristor liep, vanwaar de wijk zijn naam kreeg. Tegenwoordig ligt deze stad in Bulgarije en heet ze Silistra.
Dristor

Dristor este un cartier situat în sectorul 3 în București. Cartierele din apropiere sunt Dudești, Vitan, Văcărești și Titan. Este deservit de stația de metrou Dristor, una dintre cele mai importante stații ale rețelei de metrou din București. Numele cartierului vine de la strada Dristorului, care la rândul său a fost denumită astfel după 1913, în cinstea orașului Silistra (Dârstor), astăzi în Bulgaria, la vremea aceea abia devenit parte din Regatul României, împreună cu Cadrilaterul. În aceeași perioadă, multe din străzile din zonă, pe atunci parte din satul Cioplea, au căpătat denumiri în cinstea unor soldați care au luptat în Primul Război Mondial și ale căror morminte se găsesc și astăzi în Cimitirul Cioplea. O altă teorie spune că numele vine de breasla piuarilor care și-au avut satul în această parte a Bucureștilor. Meșterii piuari se numeau «dârstari», «dârsta» fiind piua din piatră folosită la fabricarea postavului și dimiei. Piuarii fabricau «dârste» și pentru sutele de mori de pe cursul Dâmboviței, care timp de sute de ani au fost prezențe cotidiene, de mare relevanță economică pentru târgul Bucureștilor. Cu toate acestea, nu există dovezi istorice care să ateste faptul că în satul Cioplea, aflat în această zonă până în anii 1950, s-ar fi practicat această meserie. Limitele actuale ale cartierului Dristor sunt: la nord - strada Baba Novac, la sud - strada Răcari, la vest - Șos. Mihai Bravu, la est - Strada Fizicienilor În cartierul Dristor se poate ajunge în timp foarte scurt, din orice alt cartier din București în care există metrou, coborând la stația Dristor. În plus, există o rețea de transport în comun de suprafață foarte bine pusă la punct. De asemenea în cartier există numeroase grădinițe particulare și de stat, școli generale, grupuri școlare și licee (printre care se numără "Liceul Internațional de Informatică" - unul dintre cele mai prestigioase licee din România). Poziționarea semicentrală, prezența în apropiere a Parcului "A.I. Cuza" (al doilea ca mărime din București după Parcul Herăstrău ) dar și accesul rapid la nenumărate centre comerciale dau o notă de superioritate vechiului cartier bucureștean. Referințe Legături externe Harta
Bastionul Graft din Brașov

Bastionul Graft din Brașov sau Bastionul Poartă (germană Torbastei), cum s-a mai numit din pricina formei sale, parte din cetatea Brașovului, a fost construit între anii 1515 - 1521, apărat și întreținut pe costurile breslei șelarilor, fiind menit să facă legătura între oștenii din cetate și Turnul Alb. Poziția sa, aflată aproape la mijlocul laturii de nord-vest a cetății, a făcut ca bastionul să sporească posibilitățile de apărare a acelei zone. Istoric În secolul al XVI-lea zidul de nord-vest al cetății a fost dublat cu încă un zid exterior. Tot atunci au fost captate apele care veneau din Șchei într-un canal (în germana vremii Graft), care curgea la poalele zidului nou construit. Bastionul Graft a fost proiectat așadar ca o punte peste canal. El avea la bază o grosime de circa 4 metri și era structurat pe două etaje și un pod, dotate cu goluri de tragere și guri de păcură păstrate până astăzi. Accesul spre Turnul Alb era asigurat printr-un pod care urca panta pana in dreptul intrarii in Turnul Alb de unde aparatorii coborau o scara pentru a permite intrarea in turn. Din cauza unei inundații mari, în urma unei ploi torențiale la 24 august 1809, zidul exterior de incintă a fost mult slăbit prin spălarea fundațiilor (datorită zidurilor orașului, toată cantitatea de precipitații din Șchei trebuia să se scurgă de-a lungul canalului Graft). De aceea, arhitecții orașului au găsit o soluție prin construirea a trei arcade de sprijin, peste pârâu, în 1822. În secolul XX, când zidul a fost străpuns pentru a asigura a doua ieșire a cinematografului Corso (astăzi Royal) și cu ocazia construcției unei case de locuit pentru fabricantul Friederich Czell, două dintre arcade au dispărut, o dată cu porțiunea de zid care le sprijinea. Inscripția de pe peretele nordic al Bastionului Graft, inițial în opt rânduri și - astăzi - în mare parte ilizibilă, nu a mai putut fi restaurată, deoarece nu s-a identificat nici o copie a ei. Renovat întâi în anul 1976 sub conducerea arhitectului Günther Schuller, apoi în anii 2004 - 2005, înăuntrul bastionului s-a amenajat o secție a Muzeului Județean de Istorie Brașov cu tematica „Meșteșugarii din Brașov - apărători ai cetății” și un magazin de produse meșteșugărești, desființat mai apoi. Muzeul actual, amenajări Expoziția, aflată la etajul al doilea al bastionului, cuprinde arme, armuri și muniții utilizate la apărarea cetății, panouri informative cu facsimile din documente și fotografii/litografii ale fortificațiilor medievale ale Brașovului. Traseul către Turnul Alb a fost refăcut printr-o serie de trepte care urcă pieptiș panta dealului Warthe. Referințe Legături externe Materiale media legate de Bastionul Graft din Brașov la Wikimedia Commons Bastionul Graft din Brașov - program și tarif vizitare Vezi pe harta Brașovului Bastionul Graft Arhivat în 28 septembrie 2007, la Wayback Machine. Plimbare interactivă în Bationul Graft Arhivat în 23 mai 2010, la Wayback Machine. Bibliografie Brasov.ro Arhivat în 7 martie 2018, la Wayback Machine. Ghid Brasov Arhivat în 27 decembrie 2007, la Wayback Machine.