NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Biserica „Sfinții Arhangheli Mihail și Gavril” din Brăila

Biserica „Sfinții Arhangheli Mihail și Gavril” din Brăila este un monument istoric aflat pe teritoriul municipiului Brăila, în Piața Traian. Considerată cea mai veche biserică din Brăila, aceasta a fost la origine o moschee otomană (sec. XVII–XVIII), fiind transformată în biserică ortodoxă în 1831, după ce orașul a revenit Țării Românești, prin Pacea de la Adrianopol. Istorie și arhitectură Se crede că moscheea din Brăila a fost construită în jurul anului 1667, conform unor mărturii, între care cea mai importantă este a lui Hubert Wysocki. La acel moment, orașul Brăila și împrejurimile sale făceau parte din raiaua Brăilei, teritoriu ocupat și administrat de autoritățile militare otomane. După războiul ruso-turc dintre 1828-1829, încheiat cu victoria Rusiei, arhiducele Mihail Pavlovici Romanov a venit cu inițiativa transformării moscheii într-o biserică ortodoxă cu hramul Sf.Mihail (de la numele său). Convertirea locașului ar fi fost un gest simbolic al eliberării orașului de sub stăpânire otomană. Astfel, în Duminica Ortodoxiei, pe data de 8 martie 1831, a avut loc o slujbă condusă de un arhimandrit delegat de episcopul Buzăului, sub jurisdicția căruia se afla la acel moment Brăila, iar biserica a fost sfințită primind hramul arhanghelilor Mihail și Gavriil. Acesta este unul dintre puținele cazuri ale convertirii unei moschei într-o biserică atestat pe teritoriul actual al României. Actuala biserică a suferit transformări, în 1832 adăugându-i-se absida altarului din cărămidă cu ajutorul financiar al paharnicului Iancu Slătineanu. Minaretul de zid a fost înlocuit cu o clopotniță de lemn. În anul 1862 biserica a fost mărită spre vest cu cca. 8 m. În interior, biserica are un tavan de lemn ornamentat, iar partea centrală a plafonului, "gobec"-ul este pictată. La catapeteasma bisericii este așezată icoana Sf. arhanghel Mihail executată în Rusia în 1834 și dăruită acestei biserici de arhiducele Mihail Pavlovici. Pictura murală existentă a fost realizată între 1948-1949, în frescă de către pictorul Andrei Răileanu. Construcția păstrează elemente de arhitectură orientală, fiind una din puținele biserici din România care nu are turle. A fost restaurată în anii '90. Note Legături externe Materiale media legate de Biserica „Sf. Arhangheli Mihail și Gavril” din Brăila la Wikimedia Commons Biserica Sfintii Arhangheli Mihail si Gavriil, 14 iunie 2012, CrestinOrtodox.ro Exclusiv: Povestea relicvelor Romanovilor, la singura biserică fără turlă din Sud-Estul României/ FOTOGALERIE, 3 februarie 2011, Adevărul - Foto Arhivat în 5 martie 2016, la Wayback Machine. Lacasurile de cult, obiective turistice de nepretuit in sud-estul Romaniei, 15 noiembrie 2008, România liberă
Szapáry-fürdő

A Szapáry-fürdő (románul: Băile „Szapary”) vagy Neptun-fürdő (románul: Băile „Neptun”) nevezetes épület a Bánságban, Herkulesfürdőn. Ismertségét évtizedek óta tartó romlásának köszönheti, 2022-ben „elnyerte” Európa 7 legveszélyeztetettebb nevezetességei egyikének címét. Története Herkulesfürdő korábbi gyógyforrások alapjain az Osztrák–Magyar Monarchia idején, a 19. század második felében kiépülő üdülőváros volt. Ekkoriban, 1883 és 1886, más források szerint 1885 és 1887 között épült fel a Szapáry-fürdő is. Tervezője a neves magyar banképítész, a budapesti Vajdahunyad várát is megálmodó Alpár Ignác volt. Az épület francia neoreneszánsz stílusban épült fel. Jelentős helynek számított a maga korában, többek között I. Ferenc József magyar király és felesége, Wittelsbach Erzsébet magyar királyné („Sissy”) is megfordult benne. Erdély 1920 után Romániához került. Már a két világháború közötti időszakban elindult Herkulesfürdő román fürdővárossá alakítása, számos újabb építkezéssel. A magyar emlékek elhanyagolása is ekkor kezdődött, és egy napjainkig tartó folyamatról lehet beszélni. Az épület műemléki védelem alatt áll, a felújítására irányuló kísérletek azonban évek óta akadályokba ütköznek. Az épület Herkulesfürdő város tulajdona, a telken viszont két magánszemély osztozik, akik nem támogatták a felújítási munkálatokat. A hosszas elhanyagolás következményeként 2019-ben az épület főkupolája beomlott. A nemzetközi műemlékvédelemmel foglalkozó Herculane Project civilszervezet 2022-ben az épületet Európa 7 legveszélyeztetettebb nevezetességei közé sorolta. Prof. Dr. Hermann Parzinger, az Europa Nostra ügyvezető elnöke így fogalmazott: „Ezeket a nevezetességeket a nemtörődömség, a tervezett lebontások, a nem megfelelő településfejlesztés, a természeti katasztrófák hatása vagy a pénzhiány fenyegeti. A lista közzétételével szolidaritásunkat és támogatásunkat fejezzük ki a helyi közösségek és az örökségvédelmi aktivisták felé, akik igyekeznek megmenteni őket az eltűnéstől.” Képek Jegyzetek Források Herkulesfürdői épület került be Európa hét legveszélyeztetettebb nevezetessége közé (maszol.ro) Újabb tartófal omlott be a Szapáry-fürdőben: az Europa Nostra és a fejlesztési bank is támogathatja Herkulesfürdő megmentését (kronikaonline.ro) Beomlott Herkulesfürdő legszebb épületének tetőzete (turizmus.com) A magyar historizmus nagymestere volt Alpár Ignác (pestbuda.hu) Temesvári építészhallgatók menthetik meg Herkulesfürdő legismertebb épületét (epiteszforum.hu) Már az osztrákok is Herkulesfürdőt mentenék (termalfurdok.com) Sorra dőlnek össze Herkulesfürdő világhírű palotái (falanszter.blog.hu) Út a pusztulásba: rablóprivatizálták és hagyták elrohadni az egykor világhírű magyar fürdőt Romániában (atlatszo.hu) További információk Hajós György – Kubinszky Mihály – Vámossy Ferenc: Alpár Ignác élete és munkássága, Építésügyi Tájékoztatási Központ Kft., Budapest, 2005, ISBN 963-513-183-6 Rosch Gábor: Alpár Ignác építészete, Enciklopédia Kiadó, Budapest, 2005, ISBN 963-8477-92-X Rozsnyai József: Alpár Ignác, Holnap Kiadó, Budapest, 2020, ISBN 9789633493014 (Az Építészet Mesterei-sorozat)
Neptunusbad (Băile Herculane)

Het Neptunusbad is een monument en oud badhuis in de stad Băile Herculane, een bekend kuuroord in Roemenië. Het werd gebouwd tussen 1883 en 1886. Destijds was het een beroemd badhuis, waar ook Elisabeth in Beieren en Frans Jozef I van Oostenrijk een bezoek aan brachten. Na de Roemeense Revolutie werd het kuuroord verlaten. Hoewel het badhuis een monument is, vervalt het gebouw steeds meer. In 2019 stortten bijvoorbeeld twee muren en een dak in. Door de slechte staat van het gebouw, en het gebrek aan aandacht van de Roemeense overheid, is het Neptunusbad door Europa Nostra verkozen tot een van de zeven meest bedreigde monumenten van Europa in 2022. Galerij
Basilika Mariä Himmelfahrt (Cacica)

Die Basilika Mariä Himmelfahrt (rumänisch Bazilica Adormirea Maicii Domnului) ist eine römisch-katholische Kirche in der Gemeinde Cacica im nordrumänischen Kreis Suceava. Die Kirche im heutigen Bistum Iași mit dem Rang eine Basilica minor wurde 1904 im neugotischen Stil erbaut. Vorgeschichte Mit Beginn des Salzabbaus 1798 in Cacica kamen Arbeiter aus verschiedenen Teilen des Habsburgerreiches, besonders aus Polen, an den Ort. Für die Gemeinde der polnischen Katholiken wurde 1806 eine Kapelle im Salzbergwerk und 1810 eine hölzerne Kirche errichtet. Kirchenbau Zu Ende des 19. Jahrhunderts wurde die alte Kirche baufällig und nach Renovierungsversuchen 1892 im Jahr 1903 abgerissen. Mit der Grundsteinlegung durch Bischof Joseph Weber im gleichen Jahr begann der Neubau der Kirche unter teilweiser Verwendung der alten Fundamente. Am 16. Oktober 1904 wurde die Kirche durch Erzbischof Józef Bilczewski in Anwesenheit von Bischof Weber geweiht. Die aus Bruchstein und rotem Backstein erbaute Kirche hat auf kreuzförmigem Grundriss eine Breite von 23 Metern und ist 36 Meter lang bei einer Innenhöhe von 14 Metern. Der Kirchturm über dem Eingangsbereich erreicht eine Höhe von 50 Meter. Im Jahr 1910 wurden ein großer Altar, eine Kanzel und eine Balustrade bei der Firma Stuflesser aus Tirol gekauft. Im Jahr 1911 wurden Seitenaltäre der Madonna des Rosenkranzes und der Schmerzensmutter erworben. Die Buntglasfenster des Chors zeigen die fünf Geheimnisse des glorreichen Rosenkranzes. Besondere Bedeutung für die Wallfahrt hat eine Kopie der Schwarzen Madonna von Tschenstochau, vermutlich aus dem 17. Jahrhundert, die die Kirche von der armenisch-katholischen Kirche in Stanisławów erhielt. Im Jahr 1910 wurde die Lourdesgrotte geweiht, 1911 erhielt sie Statuen der Madonna von Lourdes und Bernadette. Im Jahr 1936 wurde hinter der Kirche eine 60 Meter lange, halbrunde Galerie um die Lourdesgrotte geweiht. Bedeutung In Wertschätzung der Tradition während der kommunistischen Diktatur wurde die Pfarrkirche am 15. August 1996 zum Diözesanheiligtum erklärt. Am 15. August 1997 erklärte sie Bischof Petru Gherghel mit Zustimmung der römisch-katholischen Bischofskonferenz in Rumänien per Dekret zum Nationalheiligtum. Am 14. März 2000 erhob Johannes Paul II. die Kirche zur Basilica minor, die Verkündigung erfolgte in der feierlichen Liturgie am 15. August 2000 durch den Sondergesandten Kardinal Luigi Poggi. Betreuung Von der Gründung der Pfarrei waren bis 1973 alle Priester Polen. Anschließend wurde die Betreuung der Pfarrei von Priestern aus Rumänien übernommen. Seit 2000 kümmern sich die Franziskaner von Iași um das Heiligtum. Die Liturgie in Cacica wird auf Rumänisch, Polnisch, Deutsch und Ungarisch gefeiert. Weblinks Einzelnachweise
Fântâna George Grigorie Cantacuzino

Fântâna George Grigorie Cantacuzino din Parcul Carol I, din București este un monument construit în anul 1870, într-o concepție neoclasică, din inițiativa și pe cheltuiala primarului Bucureștiului Gheorghe Grigore Cantacuzino, de arhitectul Al. Freiwald și sculptorul Karl Storck . Înaintea actualei fântâni, pe dealul Filaret se afla o fântână monumentală, construită în secolul al XVIII-lea, de către mitropolitul Filaret al II-lea, cunoscută sub numele de Fântâna de pe Dealul Filaret. Era concepută ca un fel de foișor-palat. În partea de jos era casa apei, lată de câțiva metri, din care ieșeau 12 țevi de bronz. Deasupra fiecărei țevi era sculptată în relief câte o zodie. Deasupra era un foișor cu coloane de piatră, iar în interiorul foișorului erau bănci de piatră. În timp, monumentul s-a deteriorat extrem de mult, astfel încât deși între anii 1861-1870 au existat încercări de a-l salva, Consiliul Municipal a hotărât să fie dărâmat în primăvara anului 1863 și a decis construirea unei alte fântâni pe Dealul Filaret, la fel de monumentală. Fântâna a fost construită pe blocuri masive de piatră, care imită stâncile. Ea are aspectul unui paralelipiped în două registre, cu fațada încadrată de basoreliefuri, având stâlpi și piloni de susținere. Fiecare pilon este acoperit cu plăci de ceramică și prezintă steme în relief, care ilustrează imaginile unor cavaleri medievali. În partea din față, fântâna are o firidă boltită care conține, în partea de jos, un vas oval construit din piatră, din care izvorăște apa. Deasupra fântânii stă scris: „În anul 1870 s-a clădit această fântână cu cheltuiala domnului George Grigorie Cantacuzino, primarul Capitalei, în urma votului consiliului municipal al comunei București din ședința de la 8 august 1869 prin care s-a decis a purta numele de "Fântâna George Grigorie Cantacuzino”. În anii de început, fântâna era faimoasă pentru puritatea apei. A fost recent restaurată și arată din nou bine, dar apa sa nu mai este potabilă. Fântâna este înscrisă în Lista monumentelor istorice din București, sector 4 cu cod LMI B-III-m-A-20004. Bibliografie Florian Georgescu, Paul Cernovodeanu, Alexandru Cebuc: Monumente din București, Editura Meridiane, 1966 Note
Capela romanică din Geoagiu

Capela romanică din Geoagiu este un monument istoric aflat pe teritoriul orașului Geoagiu. În imediata apropiere, la o distanță de câțiva metri, se află biserica reformată din Geoagiu. Capela romanică pare să fie cea mai veche biserică din România, posibil ridicată la finele secolului al XI-lea ca biserică proprie de familia nobiliară Ákos, care stăpânea zona Geoagiu la acea vreme. Are un plan circular și ca material de construcție a fost utilizată cărămidă romană refolosită, obținută din demolarea construcției existente anterior pe această fundație, și foarte puțină piatră de râu. Diametrul interior al navei bisericii este de 5,5 m iar lungimea (navă și absidă) este de 7,50 m în interior și 9,50 m în exterior. Cercetare arheologică Biserica Rotondă din Geoagiu pare să fie ceea mai veche biserică medievală de pe teritoriul României. Cel puțin asta sugerează rezultatul cercetării arheologice conduse de arheologul Gheorghe Petrov în decursul anilor 1993-2004, care au avut loc în jurul bisericii și în interiorul ei. În urma acestor săpături s-au descoperit peste 200 de morminte, cele mai vechi dintre ele fiind datate din perioada regelui Ladislau I al Ungariei (1077-1095) și Coloman I Cărturarul (1095-1116). Datorită acestor descoperiri se poate deduce că rotonda exista deja la sfârșitul secolului XI, însă datarea exactă a construirii sale nu a putut fi făcută. Legendă Legenda spune că Biserica Rotondă ar fi fost ridicată de cavalerii templieri, la sfârșitul Cruciadei a II-a, mai ales că pe un clopot care se află în interior și care datează din acea perioadă se regăsesc aplicate câteva cruci și două chei papale. Astăzi, în biserica rotundă care poartă hramul sfântului Ioan Botezătorul, patronul Ordinului Ospitalier, nu se mai țin slujbe și poate fi vizitată ca muzeu. Note
Lábasház (Sepsiszentgyörgy)

A sepsiszentgyörgyi lábasház műemlék épület Romániában, Kovászna megyében. A romániai műemlékek jegyzékében a CV-II-m-A-13109 sorszámon szerepel. Története 1818–1822 között épült. Ez volt a huszárezred parancsnoki székháza. A szabadságharc után a határőrség felszámolásával a járásbíróság költözött az épületbe. Egyúttal siralomház szerepét is betöltötte az épület. Később az épület a Székely Tanalap tulajdonába került, majd évtizedekig a Sepsi járás, illetve bíróságnak adott helyet. Az első világháború előtt a lebontás veszélye fenyegette az épületet, de a háború kitörése miatt nem bontották le az épületet. Az 1950-es évektől itt őrizték az Állami Levéltár kincseit. A leromlott állapotú épület teljeskörű felújítás után 2008 óta várja látogatóit. A Székely Nemzeti Múzeum felújítása idején ideiglenes kiállítóhelyként működött. Jegyzetek Források "Lista monumentelor istorice: Județul Covasna" (PDF). Ministerul Culturii. 2015. Hozzáférés: 2017. január 28.. További információk Cserey Zoltán: Az újjávarázsolt Lábas Ház. www.3szek.ro (2008. március 13.) (Hozzáférés: 2015. november 11.)
Casa cu arcade (Lábasház)

Casa cu arcade (Lábasház) este un monument istoric aflat pe teritoriul municipiului Sfântu Gheorghe. Casa cu Arcade, Sfântu Gheorghe Casa cu Arcade din Sfântu Gheorghe găzduieşte mai multe ONG-uri din oraş, precum şi biroul de informare turistică Tourinfo. Aici funcţionează şi două săli de expoziţie aflându-se în grija filialei din Sfântu Gheorghe a Uniunii Artiştilor Plastici din România. Casa cu Arcade găzduieşte o expoziţie monografică multimedia permanentă, unde vizitatorii pot afla informaţii despre istoria oraşului Sfântu Gheorghe, activitatea culturală bogată a oraşului şi diferite momente istorice care au trecut peste oraşul nostru. ONG-urile care funcţionează în Casa cu Arcade: Asociaţia Alpin Sport Asociaţia Sugás a Pensionarilor Biroul de informare turistică Tourinfo Biroul de consiliere pentru cetăţeni Asociaţia pentru Promovarea Artei Fotografice „Gyulai Ferenc” Fundaţia Etna Asociaţia Tinerilor din Judeţul Covasna – HÁRIT Asociaţia Tinerilor Maghiari – Biroul de Tineret Turulmadár Asociaţia Mihai Viteazul Centru de resurse pentru tineret (sursa) Casa cu Arcade din Sfântu Gheorghe, judeţul Covasna este unul dintre cele mai importante monumente istorice şi arhitecturale din această localitate. Existenţa ei este strâns legată de anul 1764, când împărăteasa Maria Tereza i-a obligat pe secui să urmeze serviciul grăniceresc. Astfel, oraşul Sfântu Gheorghe a fost transformat în reşedinţă pentru comandamentul regimenului de husari şi era necesară construcţia unui sediu. Astfel, în anul 1812 a fost ridicată actuala Casăț cu Arcade, în care garnizoana de grăniceri s-a stabilit. Clădirea a fost construită pe locul unei alte case, care iniţial a avut acelaşi rol. Însă aceasta nu era îndeajuns de mare pentru nevoile grănicerilor. Clădirea a fost construită într-un stil clasic, elementele care ies cel mai bine în evidenţă chiar şi astăzi fiind faţada principală, precum şi arcadele care se sprijină pe patru stâlpi care au secţiunea pătrată. Casa are importanţă istorică şi datorită faptului că în anul 1854, Francisc Bartalis şi Jozsef Varadi, revoluţionari în 1848, au fost aduşi aici înainte să fie executaţi. Începând cu a doua jumătate a secolului al XX-lea şi până în anul 2003, Casa cu Arcade a găzduit Arhivele Statului din cadrul secţiei judeţene Covasna. În anul 2011, Consiliul Local din oraş s-a gândit că nu are rost ca această casă să nu fie folosită, aşa că a decis să îi lase pe cei de la Asociaţia Artiştilor Plastici din Covasna să se folosească de ea. Acest lucru a fost influenţat şi pentru că Galeria de Artă din oraş este suprasolicitată, iar tinerii artişti trebuie să se afirme cumva. Astfel, cei din Asociaţie s-au şi gândit cum să reorganizeze spaţiul din Casă cu Arcade: sălile de la subsol cuprind colecţii de fotografie, ilustraţii şi obiecte de artă plastică, precum figurine, iar sala cea mare de la etaj este folosită pentru expoziţii mai mari şi pentru organizarea evenimentelor ce ţin de artă. (sursa) Note
Casa Fântâneanu

Casa Fântâneanu construită în prima jumătate a secolului al XIX-lea, a aparținut familiei cu acest nume din Slatina, ai cărei membri au deținut importante funcții în viața publică a orașului. În prezent se afla în proprietatea Episcopiei Slatinei și Romanaților. Casa este construita în stil eclectic, cu elemente clasiciste, cu un program de „conac” adaptat la mediul urban. La fațadă prezintă bosaje, iar la ferestre ancadramente. Se pot observa frontoane cu elemente florale, coloane din stucaturi cu caneluri și capiteluri corintice, friza cu denticule și ghirlande. Deosebit de valoroasă era feroneria balconului, din fier forjat, cu influențe „art nouveaux”, care nu mai există din anul 2007. Proprietari Casa Fântâneanu a fost construită undeva pe la începutul secolului XIX. Între momentul construcției și anul 1846, casa a aparținut familiei Lânaru. În anul 1846 casa a intrat în proprietatea familiei Fântâneanu. Locatari Inițial, imobilul a funcționat de-a lungul timpului ca sediu de prefectură de județ sau, ulterior, chiar ca azil de bătrâni. După instalarea regimului comunist în România, din anul 1948, clădirea a fost naționalizată și a servit drept sediu pentru mai multe instituții județene. După 1990, până în anul 1998, în aceasta casă a fost sediul Direcției Agricole Județene Olt. În prezent (2020), casa este nelocuită, dar se afla intr-un amplu proces de restaurare. Imagini Note
Casa memorială George Bacovia de la Bacău

Casa memorială George Bacovia din Bacău, este casa în care poetul George Bacovia a locuit timp de 22 de ani (1906-1928). Istoric Casa memorială George Bacovia este casa în care părinții săi s-au mutat în primăvara anului 1906. În această clădire, ce datează din ultimul deceniu al secolului XIX, sunt păstrate numeroase obiecte de uz personal și piese de mobilier ce au aparținut poetului. În cele cinci încăperi destinate vizitării sunt expuse manuscrise originale, documente și piese de patrimoniu. Casa a fost deschisă publicului la 1 octombrie 1971 și este declarată monument istoric, cu cod LMI BC-IV-m-A-00930. Note
Къща музей „Чезар Петреску“

Домът паметник „Чезар Петреску“ е окръжен музей в Бущени, разположен на ул. „Тудор Владимиреску“ № 1, секция на Музея за история и археология на окръг Прахова. Мемориалният музей „Чезар Петреску“ в Бущени е открит на 17 декември 1967 г. в къщата, в която писателят се установява през 1937 г. Интериорът на къщата запазва стария стил непокътнат: селски мебели, стара румънска керамика, статуи и картини, над 10 000 тома книги, вестници и списания разкриват две основни черти на Чезар Петреску: неговата преценка към народното изкуство и голямата му страст към книгите. Посетителят е посрещнат от признаци на приятелството на Чезар Петреску с художниците от онова време: статуите на тримата мъченици Хория, Клоска и Крисан, подарени на писателя от скулптора Оскар Хан, или картини, подписани от Изер, Джикуиди или Демиан всекидневната илюстрира любовта на писателя към популярното изкуство и добрия вкус: мебели, изработени в народен стил, керамика от Трансилвания, икона върху стъкло. Две картини, подписани от Билцю-Дънкуш, допълват този интериор. В приемния кабинет мебелите са специално поръчани според вкуса на писателя, килимът е изработен в най-автентичния олтенски стил, а завесите са изработени орнаментално върху топено платно. Библиотеката разполага с над 1700 тома, повечето от които на френски език. Вторият етаж на къщата представлява мястото, където писателят се е оттеглил да работи. Кабинетът (зимен кабинет) запазва бюрото на писателя, фотьойла и ежедневните му принадлежности, пепелника (той е запален пушач), чайника и сервиза за кафе. Летният офис е представен от верандата, където на работната маса остава още един последен артикул, а до нея на кръгла маса и до днес бди сервизът за кафе, цигари и лекарства. С изключение на спалнята всички стаи на това ниво на къщата са библиотеки, в които се помещават 10 000 тома, съставляващи библиотеката на писателя. Сградата на музея е обявена за исторически паметник с код PH-II-mA-16385. Сградата е построена през 1918 г. от семейството на адвокатите Елена и Дионисие Хобилеску, които са живели в нея временно до 1937 г., когато е закупена от Чезар Петреску, който живее тук със семейството си от 1937 до 1961 г. Сградата е ремонтирана. Вижте също Фрам, полярният мечок Източници Външни препратки Официален уеб сайт
Casa Memorială „Cezar Petrescu”

Casa Memorială „Cezar Petrescu” este un muzeu județean din Bușteni, amplasat în Str. Tudor Vladimirescu nr. 1. Secție a Muzeului Județean de Istorie și Arheologie Prahova, Muzeul memorial “Cezar Petrescu" din Bușteni s-a deschis la 17 decembrie 1967, în casa în care scriitorul s-a statornicit în anul 1937. Interiorul casei, păstrând neștirbit vechiul stil: mobilier rustic, scoarțe vechi, ceramică românească, statui și tablouri, peste 10 000 de volume de carte, ziare și reviste, dezvăluie la Cezar Petrescu două trăsături majore: prețuirea pentru arta populară și marea-i pasiune pentru carte. La intrarea în muzeu vizitatorul este întâmpinat de semne ale prieteniei lui Cezar Petrescu cu artiștii plastici ai epocii: statuile celor trei martiri Horia, Cloșca și Crișan, dăruite scriitorului de sculptorul Oscar Han, sau tablouri semnate Iser, Jiquidi ori Demian. Sufrageria ilustrează prin obiectele expuse aici, dragostea scriitorului pentru arta populară și bunul gust: mobilier lucrat în stil popular, ceramică din Transilvania, o icoană pe sticlă. Două tablouri semnate Bilțiu- Dăncuș completează acest interior. In biroul de primire, mobilierul a fost comandat special după gustul scriitorului, covorul a fost realizat în cel mai autentic stil oltenesc și perdelele lucrate ornamental pe pânză topită. Biblioteca numără peste 1.700 volume, majoritatea în limba franceză. Etajul al II-lea al casei reprezintă locul unde scriitorul se retrăgea să lucreze. Camera de lucru (biroul de iarnă) păstrează masa de lucru a scriitorului, fotoliul și uneltele zilnice de scris, scrumiera (a fost un fumător pasionat), ibricul și serviciul de cafea. Biroul de vară era reprezentat de veranda, unde pe masa de lucru a rămas un ultim articol, iar alături, pe o măsuță rotundă, veghează și astăzi serviciul de cafea, alături de țigări și medicamente. Cu excepția dormitorului, în toate încăperile de la acest nivel al casei, sunt biblioteci, adăpostind cele 10.000 volume, cât numără biblioteca scriitorului. Clădirea muzeului este declarată monument istoric, având codul PH-II-m-A-16385. Clădirea a fost construită în 1918 de familia avocaților Elena și Dionisie Hobilescu, care a locuit-o temporar, până în 1937, când a fost cumpărată de Cezar Petrescu, care a locuit aici cu familia în perioada 1937 - 1961. Clădirea a suferit reparații par Note Legături externe Pagina oficială Vezi și Listă de muzee din România