NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Remarul 16 Februarie

Remarul 16 Februarie SA based in Cluj-Napoca is a railway rolling stock engineering company with services including repair, maintenance and modernisation. History The company's history dates back to the Austro-Hungarian period - 1870, with the creation of a railway workshop to serve the Cluj–Oradea line (Grosswardein-Klausenburg railway); the works repaired wagons and locomotives. The initial wooden works building was constructed in 1870, this was replaced by substantial rolling stock works on the current site in 1874 - a locomotive repair shed of 1653m2, a wagon repair shed of 3200m2 and a mechanical workshop of 2190m2. With additional offices, warehouses the site had an area of nearly 36,000m2. In 1882 the works employed 200, by 1890 the number had risen to nearly 500. In 1918 (as a result of the Union of Transylvania with Romania) the works became the Atelierele CFR Cluj, and from 1929 to 1940 it was named Inspecţia Atelierelor Principale CFR Cluj. The works was expanded and rebuilt during the 1920s and 30s with older buildings demolished - by 1938 the expanded works employed 1675. In 1971 the works began to repair diesel-hydraulic locomotives whilst still maintaining steam locomotives. In 1990 the works was named Remarul 16 Februarie S.A., and was privatised in 2000. Much of the bankrupt metalworking company Metalurgica SA of Aiud, Transylvania, Romania (casting including centrifugal casting, hot forging, mechanical engineering) was acquired in 2006. In 2009 the company entered into partnership with Caterpillar Inc., acting as a centre for rail vehicle re-motorisation in the region. In 2009 the Company's major shareholders were Transferoviar Group SA (32.96%) and Monica Băiculescu (32%) and Nova Cominvest (6.54%). In November 2010 the company acquired a license for the production of AGC trainsets from Bombardier Transportation - the license is exclusive for the trains produced for Romania, Bulgaria, Greece, Croatia, Bosnia, and Serbia. The company is expected to invest €20 million and increase the workforce to 1000 for the production of the AGC. Products and services The company specialises in construction and repair of railway rolling stock, the company also manufactures parts for hydraulic diesel locomotives. Much of the company's income is based on modernisation of rolling stock. The company's suppliers include Inda Craiova, Softronic Craiova, Caterpillar Inc, Integral Consulting R & D Bucurest, Voith, and Knorr Bremse. As of 2012 in addition to multiple unit and locomotive repair and modernisations the plant still repairs steam locomotives. Notes References External links "Remarul 16 Februarie SA", www.remarul.eu (in Romanian and English), Official website "Metalurgica Transilvana Aiud", www.metalurgicaaiud.ro (in Romanian and English), archived from the original on 2010-02-22, retrieved 2012-01-17
Remarul 16 Februarie

Remarul 16 Februarie este o companie din Cluj care se ocupă cu construcția și repararea materialului rulant feroviar. Uzinele de material rulant au fost înființate în anul 1870, odată cu inaugurarea căii ferate Oradea–Cluj. Servicii Pe lângă serviciile de reparații, compania fabrică piese de schimb pentru materialul rulant, pistoane, cârlige de tracțiune, arcuri pentru locomotivele diesel hidraulice. Furnizorii de materie primă ai companiei sunt firmele Inda Craiova, Softronic Craiova, Caterpillar, Integral Consulting R&D București, Voith AG, Knorr Bremse AG. În urma achiziționării în noiembrie 2010 a unei licențe de producție de la Bombardier Transportation, Remarul 16 Februarie va construi și modelul de tren regional AGC pentru piețele din România, Grecia, Bulgaria, Croația, Serbia și Bosnia sau Muntenegru. Principalii acționari ai companiei sunt Monica Băiculescu cu 31,51% și Transferoviar Grup SA cu 32,96%. Titlurile companiei se tranzacționează la categoria de bază a pieței Rasdaq, sub simbolul REFE. În decembrie 2006 compania a achiziționat Metalurgica Aiud, societate specializată pe producția de utilaje pentru metalurgie și construcții metalice. Număr de angajați în 2009: 560 Rezultate financiare (milioane euro): Note Legături externe www.remarul.eu - Site web oficial
ГЕС Ремета

ГЕС Ремета — гідроелектростанція на заході Румунії, у повіті Біхор (історичний регіон Кришана). Створює єдиний гідрокомплекс із ГЕС Мунтені I. Станція розрахована на використання ресурсів річок Драган та Săcuieu, які є лівими притоками Криш-Репедя (впадає у Криш, ліву притоку Тиси). На Драган у період між 1979 та 1986 роками спорудили аркову греблю висотою 120 метрів, довжиною 424 метри, шириною від 28 до 6 метрів (по основі та гребеню). На її спорудження було витрачено 480 тис. м3 бетону. Створене греблею водосховище, що охоплює долини як самого Драгану, так і його притоки Sebesel, має площу поверхні 292 гектари та об'єм 112 млн м3 (корисний об'єм 100 млн м3). Максимальний рівень води для нормальних умов визначено на відмітці 851 метр над рівнем моря, мінімальний рівень, при якому можливе виробництво електроенергії — 792 метри. До сховища на Драгані здійснюється деривація із розташованої далі на схід долини Săcuieu. Тут споруджена гребля висотою 20,5 метра та довжиною 150 метрів, яка створила водосховище із площею поверхні 12,8 гектара та об'ємом 0,7 млн м3. Оскільки рівень сховища в долині Săcuieu недостатній для самопливної деривації, споруджена насосна станція, яка при потужності у 8,8 МВт має проєктне споживання електроенергії на рівні 22,6 млн кВт·год на рік та може перекачувати 3,7 м3/сек. На своєму шляху тунель Săcuieu — Драган також отримує ресурс із вісьмох інших водотоків. Нарешті, у сховище Драган через водозбірний тунель потрапляє вода з гірського масиву Cârligatele. Зі сховища Драган по тунелю довжиною 4,2 км та діаметром 3,6 метра вода подається до напірної шахти ГЕС Ремета. Остання розташована на глибині 22 метри під долиною Văii Bisericii у басейні річки Лада (ще одна ліва притока Криш-Репедя, долина якої лежить західніше від долини Драган). Ця схема забезпечує напір у 334 метри, який дозволяє за допомогою двох турбін типу Френсіс із потужністю по 50 МВт виробляти на рік до 200 кВт·год електроенергії. Відпрацьована вода подається на наступну ГЕС у цьому дворівневому каскаді — Мунтені І. Видача продукції відбувається по ЛЕП, що працює під напругою 110 кВ. Примітки
Bastionul Fierarilor din Brașov

Aflat în colțul de nord-vest al cetății Brașov, Bastionul Fierarilor exista deja la 1521. Prima atestare documentară este datată însă opt ani mai târziu, în 1529. Având formă pentagonală, bastionul este construit pe trei nivele, cu guri pentru păcură și goluri de tragere în care se puteau instala și tunuri de calibru mic (bombarde). La început, probabil că pe locul Bastionului Fierarilor se afla un turn, menționat încă din 1521, distrus de inundația din anul 1526, apoi refăcut în anul 1527, când sunt amintite pentru prima oară ruinele turnului fierarilor. Bastionul va fi extins în două rânduri, după 1526 și în 1668. Un „turn al fierarilor” este menționat în lista armamentului din anul 1562, ca aflându-se în cartierul „Catherina”, între turnurile olarilor și franzelarilor - neidentificate astăzi. La 30 iulie 1667 o altă inundație, cauzată de o ploaie torențială, a distrus fortificațiile din acest loc, iar în 1668 Bastionul Fierarilor a primit forma sa definitivă. Marele incendiu din 21 aprilie 1689 a transformat și această fortificație într-o ruină, fiind refăcut de abia după 20 de ani. În interior, bastionul avea galerii din lemn sprijinite pe console. După 1734, va fi folosit doar în scopuri non militare, precum depozit de grâne și locuință. În 1820, în locul turnului fierarilor, s-a ridicat o poartă mai mică - finisată de către meșterul constructor Joseph Jani - având stema Brașovului pe frontispiciu. Îngreunând foarte mult circulația, și această poartă a fost demolată, în 1874. Bastionul a suferit importante reparații la 1709, adăugându-i-se arcade de cărămidă. În 1923 în bastion au fost aduse Arhivele Brașovului aflate în Casa Sfatului, și rămân aici definitiv. În 1938, după ce o vreme a slujit muntelui de pietate, clădirea a fost renovată, ajungând la forma pe care o cunoaștem azi. Legături externe Materiale media legate de Bastionul Fierarilor din Brașov la Wikimedia Commons Bastionul Fierarilor Arhivat în 11 septembrie 2007, la Wayback Machine., scurta prezentare Vezi pe harta Brașovului Bastionul Fierarilor Arhivat în 28 septembrie 2007, la Wayback Machine.
Хорезу

Манастирът Хорезу във Влахия е построен в бранковянски стил. Отличава се богатство на резбовани архитектурни декорации и изографисване. Осветен през 1690 г. Единствената църква на манастира е посветена на Свети Константин и Елена, и е изографисана от зографа Константин, който е работил в Хорезу. Манастирът е един от основните поклоннически центрове на Румъния, символизиращ старата предфанариотска епоха от историята на Влахия. Бележки
Monestir de Horezu

El monestir de Horezu és un recinte religiòs fundat l'any 1690 pel príncep valac Constantin Brâncoveanu a la població de Horezu,a la Província de Vâlcea a Valàquia (Romania). Està inscrit a la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 1993. És considerat una obra mestra de l'estil arquitectònic Brâncovan (per la puresa i equilibri de les seves escultures), així com pel tractament fet pels seus creadors a les composicions religioses, els seus retrats votius i els seus treballs decoratius pintats. Al monestir hi havia una escola de murals i icones que al segle xviii va tenir una gran fama al Sud-est europeu. Referències Enllaços externs Pàgina oficial de la Comissió de la UNESCO per a Romania Arxivat 2008-08-19 a Wayback Machine. En (romanès) i (anglès) Pàgina de la UNESCO En (francès) i (anglès)
Klášter Horezu

Klášter Horezu (rumunsky Mănăstirea Hurezi) je pravoslavný monastýr v rumunském Valašsku (rum. Oltenia, v župě Vâlcea) na úpatí Jižních Karpat. Klášter dal v roce 90. letech 17. století postavit valašský kníže Constantin Brâncoveanu (1654-1714). Jeho jméno je pravděpodobně odvozeno od křiku sov (rumunsky „huhurezi") žijících v okolních lesích. Na pahorku vystavěný, 3 ha rozlehlý, klášterní komplex byl od roku 1827 vícekrát restaurován. V roce 1993 byl zapsán na seznam světového kulturního dědictví UNESCO. Je zřejmě nejvýznamnějším příkladem tzv. Brâncoveanského stylu (rumunské renesance). Je známý pro svou architektenickou čistotou a rovnováhou, bohatou sochařskou a kamenickou výzdobu a mnohé nástěnné fresky. Fotogalerie Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Klášter Horezu na Wikimedia Commons Horezu Monastery [online]. Romanian Monasteries. Dostupné online. (anglicky)
Horezuklostret

Horezuklosteret, også kendt som Hureziklosteret, blev grundlagt i 1690 af fyrst Constantin Brâncoveanu i Valakiet i nutidens Rumænien. Det anses for at være et mesterværk af "Brâncovenesc-stil" (eller Rumænsk Renæssance, kendt for sin arkitektoniske renhed og balance, rigdommen af dens skulpturelle detaljer, dens behandling af religiøse kompositioner, dens votivportrætter, og malede dekorationer. Klosteret har været indskrevet på UNESCO's Verdensarvsliste siden 1993. Referencer
Kloster Horezu

Das Kloster Horezu (auch Kloster Hurezi genannt) ist ein rumänisch-orthodoxes Nonnenkloster und steht in der historischen Region Kleine Walachei (dt. auch Oltenien, rum. Oltenia) im Kreis Vâlcea in Rumänien. Am Fuße der Munții Căpățânii, ein Bergmassiv der Transsilvanischen Alpen, auf dem Areal des Dorfes Romanii de Jos befindet sich das Kloster etwa drei Kilometer (Luftlinie) nördlich von der Kleinstadt Horezu entfernt. Geschichte Die Rufe der nachtaktiven Raubvögel (rumänisch huhurezi), die sich in den umliegenden Wäldern des Klosters aufhielten, gaben vermutlich dem Ort seinen Namen. Das Kloster wurde 1692 vom damaligen Fürsten der Walachei Constantin Brâncoveanu (1654–1714) gegründet und 1709 fertig errichtet. Bis 1862 war es ein Männerkloster. Nachdem die Mönche nach Bistrița versetzt wurden, kamen Nonnen in das Kloster. 48 Nonnen bewirtschaften die Anlage, wo sich auch ein ländliches Krankenhaus mit 50 Betten befindet. Das im Brâncoveanu-Stil errichtete Kloster gehört seit 1993 zum UNESCO-Weltkulturerbe. Die Klosteranlage wurde seit dem Jahr 1827 mehrfach restauriert und steht unter Denkmalschutz. Beschreibung Auf einer Anhöhe gelegen ist die Klosteranlage von zwei Befestigungen umgeben. Die äußere eine kleinere Mauer umringt das ganze Anwesen des Klosters mit dessen Einsiedeleien. Die zweite wird auf drei Seiten durch unterschiedlich hohe Gebäude und im Osten von einer Mauer gebildet. Der Eingang zum Kloster ist auf der Südseite durch einen Glockenturm, der mit einem massiven Holztor mit Stahl gepanzert, ausgestattet ist. Die Klosterkirche Sfinții Împarați Constantin și Elena in der Mitte der Anlage in Kreuzform gebaut ist 32 Meter lang, 14 Meter hoch und wurde 1693 bis 1697 errichtet. In der Vorhalle der Kirche sind einige Gräber, das am schönsten mit Marmor ausgestattet und mit einer geschnitzten Abdeckung für den Fürsten Brâncoveanu vorgesehen, erfüllt aber nicht seinen Zweck. Die große Ikonostase ist in Lindenholz geschnitzt und mit Gold überzogen. Die quadratische Kapelle mit einem achteckigen Turm, dessen Fenster die Lichtquelle der Kapelle sind, befindet sich auf der Westseite gegenüber dem Eingang zur Kirche und wurde 1697 errichtet. Die Fresken der Kapelle wurden von 1705 bis 1706 erstellt und sind heute noch in gutem Zustand. Außer der Kirche im Kloster wurden noch drei Kapellen außerhalb des Klosters errichtet. Östlich des Klosters befindet sich die Kleinkirche Adormirea Maicii Domnului, 1699 von Frau Maria – der Gattin des Fürsten Brâncoveanu – gestiftet, auch Bolnița genannt, diese ist von einer kleinen Ringmauer umgeben. Hier sind auch die Ruinen der ehemaligen Krankenstation zu sehen. Etwa 500 Meter nördlich des Klosters befindet sich die Kapelle der Heiligen Apostel (1698 errichtet) und etwa 500 Meter westlich, jenseits des Baches Romani, die Kapelle des Heiligen Stefan (1703 errichtet). Beide stehen unter Denkmalschutz. Weblinks Webdarstellung des Klosters Hurezi bei arhiram.ro UNESCO-Eintrag Eintrag of unesco.org Thomas Veser: Das Kloster Horezu ist ein rumänisches Nationalheiligtum in Wiener Zeitung (Memento vom 30. September 2007 im Internet Archive) Einzelnachweise
Horezu Monastery

The Horezu Monastery or Hurezi Monastery was founded in 1690 by Prince Constantin Brâncoveanu in the town of Horezu, Wallachia, Romania. It is considered to be a masterpiece of "Brâncovenesc style", known for its architectural purity and balance, the richness of its sculpted detail, its treatment of religious compositions, its votive portraits, and its painted decorative works. The Brâncovenesc style, which can be found at several other churches and monasteries in Wallachia, is the only true and original Romanian style and is called "Brancoveanu art" by the name of the ruler who, in a period of constant battles between the world powers of that time, put cultural development of the country above everything and made it the goal of his life. The monastery has been inscribed by UNESCO on its list of World Heritage Sites. Gallery See also List of World Heritage Sites in Romania References External links UNESCO World Heritage List - Horezu entry Hurezi Monastery at Romanian-monasteries.go.ro
Monasterio de Horezu

El monasterio de Horezu (en rumano Mănăstirea Horezu), de culto ortodoxo, fue construido entre los años 1690 y 1693 por el príncipe valaco Constantin Brâncoveanu en la localidad rumana de Horezu. Está considerado una obra maestra del "estilo Brâncovano". Destaca por el equilibrio y pureza de sus líneas arquitectónicas, la riqueza de los detalles esculpidos, el tratamiento de las composiciones religiosas y sus pinturas, tanto los retratos votivos como la profusa decoración. Está ubicado en el distrito de Vâlcea.​ En el siglo XVIII hubo en el monasterio una escuela de pintores de murales e iconos que tuvo gran fama en el sudeste europeo. La biblioteca conserva destacadas ediciones del siglo XVI de autores clásicos. En 1993 la Unesco declaró al monasterio Patrimonio de la Humanidad.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Monasterio de Horezu. Página oficial de la Comisión de la Unesco para Rumania (En rumano e inglés) Página de la Unesco (En francés e inglés)
Monastère de Horezu

Le Monastère de Horezu (Monastère Hurezi) est un monastère orthodoxe en Roumanie. Histoire Il a été fondé en 1690 par le Prince Constantin Brâncoveanu dans la Romanii de Jos, aujourd'hui la ville de Horezu, en Valachie (Roumanie). Il est considéré comme un chef-d'œuvre du « style Brâncovenesc », connu pour sa pureté et son équilibre architectural, la richesse de ses details sculptés, le traitement de ses compositions religieuses, ses portraits votifs, et ses peintures décoratives. Le monastère a été inscrit par l'UNESCO sur la liste du patrimoine mondial. Articles connexes Religion en Roumanie Liens externes Site officiel Ressource relative à l'architecture : Liste du patrimoine mondial Portail de l’architecture chrétienne Portail du monachisme Portail du christianisme orthodoxe Portail du patrimoine mondial Portail de la Roumanie
Manastir Horezu

Manastir Horezu osnovao je vlaški knez Constantin Brâncoveanu u mjestu Horezu, u vlaškom dijelu Rumunjske (Županija Vâlcea) 1690. godine. On se smatra remek-djelom tzv. "Brankovanskog stila" koji je poznat po arhitektonskoj čistoći i ravnoteži, bogatstvu plastičnih ukrasa, tretmanu vjerskih kompozicija, votivnim portretima i oslikanim dekoracijama. Škola zidnog i ikono-slikarstva koja je osnovana u manastiru Horezu u 18. stoljeću je postala slavna na cijelom Balkanu. Manastir je teško stradao u Austrijsko-Turskom (1716. – 18.) i Rusko-Turskom ratu (1787. – 89) kada su sve građevine izvan manastirskih zidina uništene. Odlike Manastir je simetrično organiziran u pravcu istok-zapad oko glavne crkve koja je okružena utvrdbenim zgradama (skit) s unutrašnjim galerijama koji tvore oblik križa. Katholikon (glavna crkva) manastira, posvećena sv. Konstantinu i Heleni, je izgrađen od 1690. – 92. godine, a njegova unutrašnjost je oslikana dvije godine kasnije radovima grčkog umjetnika Constantinosa koji je tu osnovao slikarsku školu. Crkva je trobrodna s velikim narteksom i slijedi tlocrt crkve manastira Arges (1512. – 17.). Crkva ima sačuvane izvorne zidne slike. U narteksu donji dijelovi zidova su potpuno oslikani votivnim slikama Constantina Brâncoveanua, njegove žene i njihovih 11 djece. Istočni zid egzonarteksa prekriva slika "Posljednjeg suda". Drveni reljefni ikonostas je također od velike vrijednosti. Bočna kapela (parecclesion) iznad refektorija ima kvadratičan plan iznad kojeg se nalazi tornjić iznad glavnog broda s otvorenim egzonarteksom (vanjski narteks). Pored ovih građevina, iz istog doba su i Kneževa rezidencija koja se nalazi na južnoj strani skita, te dvokatna stambena zgrada s ćelijama za monahe, kuhinjom i drugim manastirskim prostorijama. Ulaz u stambenu zgradu je izvorno bio i središnji zapadni ulaz u manastirski kompleks gdje se nalazi i paraklezij (bočna kapela), ali je ubrzo pretvoren u refektorij, a ulaz se premjestio ispod tornja na južnom zidu. Crkva Bolnica, koju je osnovala Constantinova supruga Marija, ima neobične zidne slike u svom egzonarteksu koje prikazuju svakodnevni život "dobrog monaha". Crkvu sv. Anđela u Horuzu su početkom 18. stoljeća osnovali stanovnici mjesta na lokaciji bivšeg Tigania skita uništenog u ratu. Izvori Poveznice Horezu keramika Vanjske poveznice Manstir Horezu na Romanian-monasteries.go.ro Arhivirana inačica izvorne stranice od 20. svibnja 2007. (Wayback Machine) Posjećeno 20. siječnja 2011.
Horezui kolostor

A horezui kolostort Constantin Brâncoveanu havasalföldi fejedelem alapította 1690-ben. Az 1693-ban elkészült építmény kiemelkedő példája a Brâncoveanu-stílusnak. Horezu város Vâlcea megye közepén helyezkedik el, Románia Olténia nevű részén. Körülbelül félúton van a megyeközpont Râmnicu Vâlcea és Târgu Jiu között. Története 1695. április 25-én 1695 az alapító Constantin Brâncoveanu több birtokot adományozott a kolostornak Vâlcea, Dolj, Mehedinți és Ilfov megyékben. Ezenkívül több nyomdát is alapított, illetve több könyv nyomtatását finanszírozta, így a horezui kolostor erős kulturális központtá vált. Itt alapította meg híres könyvtárát is, amely évszázadokon át fennmaradt. Egy 1791-ben összeállított katalógus szerint a könyvtár birtokában 382 nyomtatott kötet és 46 kézirat volt; ezek közül 115 román nyelven íródott. A könyvtár állományában volt például Homérosz Odüsszeiája (1541-es bázeli kiadás), Euripidész tragédiái (Bázel, 1551), Justinianus novellái (Párizs, 1568), valamint különböző bizánci történészek (pl.(Anna Komnéna) művei. A kolostor építőmesterei Istrate (ács), Vucașin Caragea (kőfaragó) és Manea (kőművesmester) voltak. A festők neve Constantin Ioan, Andrei, Stan, Neagoe és Ichim. A kolostori egység Az egész épületcsoportot az egységesség jellemzi. A kelet-nyugati főtengely a meghatározó, amelyikhez a négy, különböző fázisban épített, lakóépületet igazították. Kolostori egység a következő épületekből áll: A kolostor temploma, amely a csoport központjában helyezkedik el és amit Constantin Brâncoveanu uralkodó és tudós alapított. A betegszoba imaháza, amit az uralkodó felesége Mária nagyasszony alapított 1696-ban. "A szent apostolok" remetelaka, amit a kolostor apátja alapított 1698-ban. "Szent István" remetelaka, az uralkodó fiáról elnevezve aki egyeben az alapítója is volt 1703-ban. A négyszögletes központi területet északon a lakócellák emeletes épülete zárja, amelyet harmonikus árkád formában kiviteleztek. Délről az apátsági rezidencia zárja, amit a harangláb és egy impozáns tanácsterem egészít ki. A nyugati oldalt az ebédlőterem zárja, ami fölé a kápolna épült. A kolostort az UNESCO 1993-ban a világörökség részévé nyilvánította. Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Mănăstirea Horezu című román Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. Külső hivatkozások A kolostor az UNESCO honlapján Comisia Națională a României pentru UNESCO Mănăstirea Horezu