Palatul Ministerului de Interne

Palatul Ministerului de Interne (fostul sediu al Comitetului Central al PCR, numit și „Palatul Senatului” după evenimentele din 1989) este o clădire monumentală în stil neo-clasic situată în Piața Revoluției din București. Denumirea istorică a clădirii este „Palatul Ministerului de Interne” (nu „Palatul Ministerului Afacerilor Interne”, cum se numește în prezent ministerul). Are o suprafață construită de 5.600 mp și una desfășurată de 41.000 mp. Palatul Ministerului de Interne este opera arhitecților Paul Smărăndescu, Petre H. Ionescu și Emil Nădejde, care au deținut pe rând funcțiile de Arhitecți Șefi și Directori Generali ai Serviciului de Arhitectură / Oficiului Tehnic al M.A.I. pe toată durata proiectării și execuției acesteia, contribuind semnificativ și cumulativ la realizarea acestui edificiu emblematic. Istoria palatului începe în 1912, odată cu mărirea aparatului administrativ al Ministerului de Interne. Ministrul Alexandru Marghiloman cerea un raport al capacității necesare unui sediu care să cuprindă Administrația Centrală, Inspectoratul General al Jandarmeriei Rurale, Consiliul Administrativ Permanent, Direcțiile Generale ale Serviciului Sanitar și al Închisorilor. În 1927 ministrul Octavian Goga desemna pe arhitecții Horia și Lucia Creangă să se ocupe de planurile clădirii, iar peste alți 11 ani, la 4 iulie 1938, Carol al II–lea a emis Decretul Lege nr. 2397 pentru autorizarea construirii „Palatul Ministerului de Interne”. Tot în anul 1938, a fost desemnat arhitectul-șef al Oficiului Tehnic din Ministerul de Interne, Paul Smărăndescu pentru întocmirea planurilor, deciziilor, caietelor de sarcini și pentru conducerea tehnică a lucrărilor imobilului proiectat pentru Ministerului de Interne, sens în care efectuează documentarea necesară la Berlin și Bratislava.. În 1939 Ministerul de Interne a depus la Casa de Depuneri suma de 20.690.000 de lei pentru teren și construcție. Lucrările au stagnat din cauza războiului, palatul fiind terminat de către inginerul Emil Prager în calitate de antreprenor general și dat în folosința Ministerului în 1949, urmând ca din 1958 să adăpostească Comitetul Central al Partidului Comunist Român. În perioada 1945–1949, lucrările de construcție au fost reluate sub coordonarea arhitecților Ministerului Afacerilor Interne, Emil Nădejde, Director General al Oficiului Tehnic, și Petre H. Ionescu, adjunctul său. După arestarea lui Emil Nădejde de către autoritățile comuniste, Petre H. Ionescu, în calitate de arhitect-șef, a coordonat toate lucrările în colaborare cu Ing. Emil Prager și a finalizat toate planurile de arhitectură, inclusiv interioarele, până la darea în folosință a clădirii în martie 1949. Prin intervențiile sale, detaliile și soluțiile arhitecturale pe care le-a adoptat au contribuit în mod decisiv la imaginea clădirii așa cum o vedem și astăzi. Deși contextul politic era extrem de tensionat, activitatea de construcție a continuat fără întreruperi majore, reflectând competența tehnică a echipei și capacitatea de a adapta proiectul la noile directive impuse de regimul comunist. Implicarea directă a Arh. Petre H. Ionescu a asigurat coerența arhitecturală și calitatea lucrărilor, permițând ca edificiul să fie finalizat în spiritul planurilor inițiale, păstrându-și până în prezent caracterul și expresivitatea. După Revoluția din 1989 a devenit sediul Senatului Romaniei până la mutarea acestuia în Palatul Parlamentului, în 2004. Din 2006 edificiul adăpostește birourile Ministerului de Interne. În corpurile laterale se află sediile Ministerului Sănătății (dreapta) și al Muncii (stânga). Clădirea are o însemnătate istorică aparte, de la balconul de deasupra intrării a ținut Nicolae Ceaușescu, liderul comunist al României, ultimul discurs pe 21 decembrie 1989, în încercarea de a potoli populația în urma agitațiilor de la Timișoara, iar a doua zi de pe acoperișul acestei clădiri a decolat elicopterul cu soții Ceaușescu, încercând sa fugă de efectele revoltei care începuse. Note Legături externe Materiale media legate de Palatul Senatului la Wikimedia Commons Istoricul Palatului Ministerului de Interne, la Ministerul Afacerilor Interne