NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Biserica mizericordienilor din Timișoara

Biserica Mizericordienilor din Timișoara (în germană Kirche der Barmherzigen Brüder) este un monument istoric din secolul al XVIII-lea, care formează un ansamblu cu fostul spital al mizericordienilor din Timișoara. Istoric Piatra de temelie a bisericii greco-catolice, construită concomitent cu spitalul, a fost așezată în anul 1737, ctitor fiind „Asociația Sfântului Ioan de Nepomuk pentru venerarea Sfintei Fecioare”. După finalizarea construcției, asociația, reprezentată de contele Andreas Hamilton, a încredințat biserica călugărilor din Ordinul Mizericordienilor. Aceștia aveau ca principală activitate îngrijirea bolnavilor, a bătrânilor și a persoanelor aflate în suferință. Edificiul, realizat în stil baroc, cu un interior decorat cu elemente rococo, a fost proiectat de arhitecții Johann Lechner și Caspar Dissel. În anul 1748, biserica a beneficiat de o donație în valoare de 60.000 de florini din partea împărătesei Maria Terezia, sumă destinată finalizării lucrărilor atât la biserică, cât și la spital. Lăcașul de cult a fost binecuvântat și dat în folosință în anul 1757 de episcopul Franz Anton Engl. În noaptea de 6 spre 7 iulie 1849, în timpul asediului Timișoarei de către trupele revoluționare maghiare, biserica a fost lovită de un proiectil de artilerie și a suferit distrugeri majore. Reconstrucția a avut loc în anul 1851, edificiul fiind refăcut în același stil baroc. În interiorul bisericii se păstrează parțial cea mai veche orgă din Timișoara. În anul 1948, după desființarea ordinelor religioase, biserica a fost închisă și folosită ca depozit pentru Muzeul Banatului. Spitalul mizericordienilor a fost naționalizat și dat în folosința Direcției de Sănătate Publică. În anul 1990, Episcopia Romano-Catolică a cedat biserica spre folosință credincioșilor greco-catolici din Timișoara. Ansamblul este format din următoarele monumente: Biserica Mizericordienilor, azi biserică greco-catolică (cod LMI TM-II-m-A-06164.01) Spitalul Mizericordienilor, azi spital de oftalmologie (cod LMI TM-II-m-A-06164.02) Note Legături externe Materiale media legate de Biserica mizericordienilor din Timișoara la Wikimedia Commons
Rătești Solar Park

Rătești Solar Park is a large thin-film photovoltaic (PV) power system, built on a 170 ha (420 acres) plot of land located in Rătești in Romania. The solar park has around 135,000 state-of-the-art thin film PV panels for a total nameplate capacity of 155-megawatts, and was finished in October 2023. The solar park is expected to supply enough energy to power some 100,000 average homes. Over €100 million were invested for the project. See also Energy policy of the European Union Photovoltaics Renewable energy commercialization Renewable energy in the European Union Solar power in Romania References
Bastionul Postăvarilor din Brașov

Bastionul Postăvarilor, situat în colțul de nord-est al cetății Brașov, a fost construit și apărat de breasla aurarilor, între 1450 și 1455. Aceștia l-au înzestrat cu bombarde de la Praga, cu trei tunuri mici și cu 16 archebuze. În 1521 și 1522 sunt realizate lucrări la bastion. În 1640, punctul de apărare a fost preluat de către postăvari. Construit pe patru niveluri de galerii de lemn, de formă eliptică cu diametrul de 16 m, bastionul măsura 20 m în înălțime. Zidurile sale aveau la bază 2 m grosime și prezentau la primul nivel găuri pentru instalarea tunurilor de calibru mic. Bastionul Postăvarilor s-a păstrat relativ bine până astăzi, fiind consolidat în anii 1961 - 1962 și renovat în 2005. Se intenționează crearea unui punct muzeal în incinta sa, precum și acoperirea lui cu o cupolă de sticlă. Legături externe Materiale media legate de Bastionul Postăvarilor din Brașov la Wikimedia Commons Vezi pe harta Brașovului Bastionul Postăvarilor Arhivat în 28 septembrie 2007, la Wayback Machine.
Palau Suțu

El Palau Suțu és un edifici de Bucarest, situat a la zona de la Universitat, al sector 3. Per ordre del company de llit Costache Gr.Suțu, el palau es va construir entre 1833-1835, en estil neogòtic, segons els plans dels arquitectes vienesos Conrad Schwink i Johann Veit. Més tard, cap al 1862, l'aspecte interior de l'edifici es va modificar molt, després de les operacions de modernització realitzades per l'escultor Karl Storck, mitjançant l'addició d'elements arquitectònics que incloïen una escala monumental dividida en dos braços, reflectida en la immensitat d'un mirall portat pels murans. L'edifici l'han declarat monument històric (cod LMI B-II-mA-18221) i actualment acull el Museu de Bucarest. Galeria d'imatges Referències Enllaços externs 50 anys d'història de la capital al palau Șuțu, 22 de gener de 2009, Oana Botezatu, Evenimentul zilei La història de l'únic carrer esglaonat de Bucarest, de 200 anys, i del Palau Suter, la joia al final, l'11 de gener de 2014, Cristina Răduță, Adevărul
Palatul Suțu

Palatul Suțu este un edificiu din București, situat în zona Universitate, sector 3. La porunca postelnicului Costache Gr. Suțu, palatul a fost ridicat între anii 1833-1835, în stil neogotic, după planurile arhitecților vienezi Conrad Schwink și Johann Veit. Ulterior, pe la 1862, aspectul interior al clădirii a fost mult modificat, în urma unor operații de modernizare executate de sculptorul Karl Storck, prin adăugarea unor elemente arhitectonice printre care și o monumentală scară desfăcută în două brațe, reflectată în imensitatea unei oglinzi aduse de la Murano. Clădirea, declarată monument istoric (cod LMI B-II-m-A-18221), găzduiește în prezent Muzeul Municipiului București. Galerie de imagini Note Legături externe Istoricul palatului[nefuncțională] Harta Monumentelor Istorice din București La Palatul Suțu erai primit doar în caleașcă[nefuncțională], Ana Iacob, Historia 50 de ani de istorie a Capitalei în Palatul Șuțu, 22 ianuarie 2009, Oana Botezatu, Evenimentul zilei FILE DE ISTORIE/Lumini de poveste la Palatul Șuțu, 29 decembrie 2008, Luminita Ciobanu, Jurnalul Național Jocurile de noroc din Bucureștiul de altădată. Cum își pierdeau boierii agoniseala și cum decurgeau războaiele de cărți și orgolii din Palatul Șuțu, 23 noiembrie 2013, Cristina Răduță, Adevărul Povestea singurei străzi în trepte din București, veche de 200 de ani, și a Palatului Suter, bijuteria din capătul ei, 11 ianuarie 2014, Cristina Răduță, Adevărul
Biserica romano-catolică din Mehadia

Biserica romano-catolică din Mehadia este un lăcaș de cult aflat pe teritoriul satului Mehadia, comuna Mehadia, județul Caraș-Severin. Are hramul „Toți Sfinții”. A fost construită în stil baroc între 1740-1745. Localitatea Mehadia este satul de reședință al comunei cu același nume din județul Caraș-Severin, Banat, România. Prima mențiune documentară este din anul 1278 cu denumirea poss. Myhad. Biserica Populația romano-catolică a fost mai întâi sub oblăduirea minoriților din Orșova. Din 1740 a fost înființată o parohie independent și a fost primită îngăduința de a se ridica o biserică cu hramul „Toți sfinții”. În arhivele vieneze s-au păstrat planurile care arată aspectul și înălțimea bisericii catolice din Mehadia concepute de meșterul constructor Johann Michael Dobler. Potrivit detaliilor din plan, unele fisuri au fost corectate în august 1756 de către meșterul Wolfgang din Timișoara. Ultimele lucrări majore de reparații au avut loc în anul 2007. Note Vezi și Mehadia, Caraș-Severin Legături externe Fișă de monument Imagini
Biserica romano-catolică din Brebu Nou

Biserica romano-catolică din Brebu Nou este un lăcaș de cult aflat pe teritoriul satului Brebu Nou, comuna Brebu Nou, județul Caraș-Severin. Are hramul „Sfântul Gallus” (16 octombrie). Localitatea Brebu Nou (în germană Weidenthal, în maghiară Temesfö) este satul de reședință al comunei cu același nume din județul Caraș-Severin, Banat, România. Satul Brebu Nou este atestat documentar în anul 1828 cu numele Vaidental. Biserica Biserica a fost construită la mijlocul secolului al XIX-lea (terminată în 1858). Ultimele lucrări majore de reparații au avut loc în anul 2007. Patronul spiritual al bisericii este Sfântul Gallus. În biserică se organizează periodic evenimente culturale, mai ales recitaluri de muzică. Tot aici este organizată în fiecare an, cea mai îndrăgită tabără pentru tineri de pe teritoriul Diecezei de Timișoara. Note Vezi și Brebu Nou, Caraș-Severin Legături externe Fișă de monument Imagini din exterior Imagini din interior
АЕЦ „Черна вода“

АЕЦ „Черна вода“ (на румънски: Centrala Nucleară de la Cernavodă) е първата (и единствена към 2023 г.) атомна електрическа централа в Румъния. Разположена е край едноименния град Черна вода. Първият реактор е построен съвместно от канадската фирма Atomic Energy of Canada Limited и италианската Ansaldo Nucleare, и е пуснат в експлоатация през 2 декември 1996 г. Той е конструиран по технологията КАНДУ (CANDU) и е с мощност 620 MW. Вторият реактор е пуснат в експлоатация през 2007 г., а строежът на трети и четвърти блок се предвижда да бъде приключен едновременно към 2015 г. Пети остава замразен (към 2009 г.). Външни препратки АЕЦ Черна вода в INSC Database
Central Nuclear de Cernavodă

La Central Nuclear de Cernavodă situada en Cernavodă (rumano: Centrala Nucleară de la Cernavodă) es la única central nuclear de Rumania. Produce alrededor del 18% de la electricidad del país. El reactor utiliza tecnología CANDU, usando agua pesada producida en Drobeta-Turnu Severin como refrigerante del núcleo y Moderador nuclear así como agua del río Danubio para la refrigeración del ciclo térmico y componentes complementarios. La central eléctrica fue diseñada en Canadá por la Atomic Energy of Canadá Limited en los años 80, durante la época Comunista. Actualmente está gestionada por la empresa estatal Nuclearelectrica. El plan inicial era construir cinco unidades. La unidad N.º 1 fue terminada en 1996 y produce 705.6 MW de electricidad. La unidad N.º 2 comenzó a trabajar a toda capacidad el 12 de septiembre del 2007 y produce 706 MW. Las unidades N.º 3 y 4 están en sus etapas de planificación, esperando ser construidas seis años después de que los contratos sean firmados. Cuando estén terminadas, se espera que las cuatro unidades combinadas proporcionen hasta un 40% de las necesidades totales de la electricidad de Rumanía, reduciendo su dependencia de los combustibles fósiles de producción eléctrica. No hay planes para terminar la unidad N.º 5.
Centrale nucleare di Cernavodă

La centrale nucleare di Cernavoda (in rumeno Centrala Nucleară de la Cernavodă) è una centrale elettronucleare rumena situata presso la città di Cernavodă, nel Distretto di Costanza. L'impianto è composto da 5 reattori CANDU, di cui solo 2 completati, da 1300 MW di potenza netta complessiva in funzione. I reattori 1 e 2 sono gli unici ad essere stati completati, per gli altri 3 si attende la ripresa dei lavori di costruzione. Teleriscaldamento La centrale fornisce 176 GJ annuali di riscaldamento per il distretto ad esso circostante. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su centrale nucleare di Cernavodă Collegamenti esterni (EN) IAEA - Nuclear Power Reactors in the World, 2018 (PDF), su www-pub.iaea.org. (EN) IAEA - PRIS database - Nuclear Power Reactor Details - Cernavodă 1, su iaea.org. (EN) IAEA - PRIS database - Nuclear Power Reactor Details - Cernavodă 2, su iaea.org.
Kerncentrale Cernavodă

Kerncentrale Cernavodă (Centrala Nucleară de la Cernavodă) ligt bij Cernavodă en is de enige kerncentrale van Roemenië. De centrale heeft twee actieve CANDU-reactors, twee vertraagd in aanbouw en één onafgebouwde reactor. Eigenaar van de centrale is het Roemeens ministerie van wetenschap en handel. China General Nuclear Power Corporation (CGN) investeert in afbouw van reactorblokken 3 en 4, nadat andere investeerders zich hebben teruggetrokken. Zie ook Lijst van kernreactoren Externe link (ro) Kerncentrale Cernavodă
Elektrownia jądrowa Cernavodă

Elektrownia Jądrowa Cernavodă (rum. Centrala Nucleară de la Cernavodă) – jedyna elektrownia jądrowa na terenie Rumunii. Nazwę bierze od pobliskiego miasta Cernavodă. Wykorzystuje reaktory typu CANDU firmy AECL. Ciężka woda pochodzi z zakładów Drobeta-Turnu Severin. Woda do chłodzenia z kanału Dunaj-Morze Czarne. Właścicielem elektrowni jest rumuńskie ministerstwo gospodarki, handlu i środowiska biznesowego, a operatorem Societatea Nationala Nuclearelectrica S.A. W elektrowni jądrowej Cernavodă w Rumunii działają obecnie dwa bloki wyposażone w reaktory PHWR typu CANDU. Budowa dwóch nowych bloków w elektrowni będzie kosztować 7 miliardów euro, a podjęcie decyzji inwestycyjnej i rozpoczęcie przygotowań na placu budowy przewidywane jest na 2024 rok Historia projektu Budowę wszystkich pierwotnie planowanych pięciu bloków elektrowni rozpoczęto w pierwszej połowie lat 80 XX wieku. Prace prowadzili Kanadyjczycy. Zarzucono je za rządów Nicolae Ceaușescu. Pierwszy reaktor uruchomiono w 1996, drugi w 2007. Reaktory Drugi blok został ukończony przez konsorcjum firm AECL, Ansaldo Nucleare i Societatea Nationala Nuclearelectrica S.A., wybrane w 2003 roku. Stan krytyczny reaktor osiągnął cztery lata później, 6 maja 2007. Pełną moc osiągnął 12 września 2007. Na obecności oddania reaktora do użytku, 5 października, obecny był premier Călin Popescu-Tăriceanu i przedstawiciele firmy AECL. We wrześniu 2010 z konsorcjum wystąpił ČEZ, powołując się z na niekorzystne warunki makroekonomiczne. 20 stycznia 2011 w ślad za nim poszły firmy GDF Suez, Iberdrola i RWE. Przypisy Linki zewnętrzne Strona domowa CNE Cernavoda (rum.)
Cernavodă kärnkraftverk

Cernavodă kärnkraftverk (rumänska: Centrala nucleară de la Cernavodă) är Rumäniens enda kärnkraftverk. Anläggningen har en total kapacitet på 1 300 MWₑ och bidrar med cirka 20 procent av landets elproduktion. Den ligger vid staden Cernavodă, nära Donau–Svartahavskanalen i länet Constanța. Vatten från kanalen används som kylvatten. Det statligt ägda kraftbolaget Societatea Nationala Nuclearelectrica S.A. ansvarar för driften. Ursprungligen var planen att bygga ett kraftverk med fem kärnreaktorer. Vid valet av reaktortyp vägdes den ryska VVER-440-reaktorn mot den kanadensiska CANDU 6-reaktorn, varvid den senare valdes. Detta är en tungvattenreaktor med en termisk kapacitet på 2 180 MWₜ. Den elektriska nettokapaciteten är 650 MWₑ. Arbetet med den första reaktorn påbörjades 1980 och slutfördes 1996. Reaktorerna 2–5 startades 1983, men detta arbete avbröts 1990. År 2001 återupptogs arbetet med reaktor 2, som togs i bruk 2007. År 2020 meddelade de rumänska myndigheterna att finansieringen av reaktorerna 3 och 4 har ordnats så att arbetet kan återupptas 2024 med sikte på driftsättning 2031 eller 2032. Källor Externa länkar Officiell webbplats Wikimedia Commons har media som rör Cernavodă kärnkraftverk.﻿
АЕС Чорнавода

АЕС «Чорнавода» (рум. Centrala Nucleară de la Cernavodă) — єдина атомна електростанція у Румунії. Розташована на південному-сході країни поблизу однойменного міста Чорнавода. Електростанція генерує близько 20 % електроенергії, що виробляється у Румунії. Будівництво АЕС розпочалось у 80-ті роки минулого століття, за наказом Ніколае Чаушеску. Проєктом передбачалось будівництво 5-ти енергоблоків. Однак будівництво першого реактора було завершено лише у 1996 році. Реактор потужністю 706 МВт (брутто), виробляє близько 5 млрд кВт-год на рік. Будівництво другого реактора, при підтримці Євроатому, було завершено 7 серпня 2007 року і в жовтні під'єднано до енергосистеми Румунії. Будівництво реакторів здійснювала канадська компанія Atomic Energy of Canada Limited (AECL) у співпраці з італійською компанією Ansaldo. Обидва реактори — водо-водяні важководневі, канальні. Канадського проєкту CANDU. 3 та 4 енергоблоки Добудова 3-го та 4-го енергоблоків буде здійснюватись через партнерство Румунської держави в ролі державної компанії Nuclearelectrica та шести приватних інвесторів. Для добудови блоків у 2009 році створена компанія Energonuclear. Доля інвесторів у якій розподілена наступним чином: «Arcelor Mittal România» — 6,2 %; Чеська група «CEZ» — 9,15 %; Італійська «ENEL» — 9,15 %; GDF Suez — 9,15 %; Іспанська «Iberdrola» — 6,2 % та німецький енергохолдинг «RWE» — 9,15 %. В той же час держава володітиме 51 % акцій. Проєкт був узгоджений у 2009 році. Завершення будівництва енергоблоків очікується у 2015 та 2016 роках. Попередня вартість проєкту оцінюється у 2,3 млрд євро. Однак 20 січня 2011, GDF Suez, Iberdrola і RWE вийшли з проєкту, пославшись на світову економічну кризу. Доля проєкту наразі під питанням. 5-ий енергоблок У цей час знятий з розгляду можливого будівництва. Див. також Ядерна енергетика Румунії Примітки Посилання Офіційний сайт електростанції [Архівовано 5 вересня 2011 у Wayback Machine.]
Casa Dr. Béla Fülöp

Casa Dr. Béla Fülöp este o clădire istorică situată pe strada Str. Rabin Dr. Ernst Neumann, nr. 4 din Timișoara. Face parte din Situl urban „Fabric” (II), monument istoric cod LMI TM-II-s-B-06097. Istorie Imobilul a fost edificat în zona cunoscută anterior ca Vorpark, care a fost parcelată și vândută de către administrația locală a Timișoarei în anul 1888 sub forma unor loturi rezidențiale, lotul de casă fiind achiziționat de către Josef Kunz în 1889, contra sumei de 2117 coroane., care îl vinde, la scurt timp, lui dr. Béla Fülöp, avocat și politician, prefect al comitatului Timiș și senator al Regatului României. Pe data de 5 martie 1893, dr. Béla Fülöp obține autorizația de construcție pentru o casă pe un singur nivel, lucrările fiind finalizate la 7 noiembrie 1892, opt luni mai târziu. Acesta a locuit în acest imobil, alături de soția sa, Antonia, până în 1905, cand il vinde către soții Dávid și Gizella Blau, contra sumei de 34720 de coroane. Aceștia dețin imobilul până în 1907, cand il vând mai departe, contra sumei de 41000 de coroane, către Flóra Holcz. Descriere Clădirea este construită în stil eclectic istoricist, prezentând un colț rotunjit rezultat în urma intersecției fațadelor, asemănător unei prove, care este completat de o cupolă cu un vârf ornamental, asemănător vârfului unui catarg. Note
Palatul Adolf Grünberger

Palatul Adolf Grünberger sau Școala Primară Israelită este o clădire istorică situată pe strada Ion Luca Caragiale nr. 1 din Timișoara. Face parte din Situl urban „Fabric” (II), monument istoric cod LMI TM-II-s-B-06097. Istorie În 1889, terenul pe care se află clădirea a fost cumpărat de către Adolf Grünberger. Zece ani mai târziu, în 1909, proprietarul clădirii devine Henrik Tauber, negustor de cherestea care avea un depozit în parteneriat cu Dávid Hübsch, care era și vecinul său. În 1916, proprietatea este vândută de către Prima Bancă Timișoareană (în maghiară: Temesvári Első Takarékpénztár; în germană: Erste Temesvarer Sparkassa) către Rudolf (Rezső) Deutsch, care era președintele comunității neologe Status-Quo din cartierul Fabric. Imobilul a trecut cel mai probabil în proprietatea comunității evreiești, în anii 1920, care l-a amenajat ca Școală Primară Israelită, cu sprijinul lui Dávid Hübsch, Rudolf Totis, care era director general al ILSA, și Victor Klein, director executiv al ILSA și președinte al comunității evreiești din Fabric. În timpul celui de-Al Doilea Război Mondial, Liceul Israelit din Timișoara a fost evacuat, pentru a servi ca sediul al Chesturii Poliției Timișoara, învățământul pentru clasele superioare continuând, parțial, în incinta acestei clădiri. După reforma învățământului din 1948, care a dus la desființarea școlilor elementare și liceelor israelite, clădirea a fost desemnată ca sediu pentru școala de limbă idiș. Această decizie a fost luată în contextul autorizării școlilor de stat pentru minorități de a funcționa. În 1958, școala a fost în cele din urmă desființată din cauza numărului redus de elevi. Descriere Clădirea este construită în stil eclectic istoricist. Clădirea prezintă un colț teșit rezultat în urma intersecției fațadelor, formând o mică fațadă de colț. Note Legături externe
Casa Lajos Czermák

Casa Lajos Czermák este o clădire istorică situată pe Strada Episcop Alexandru Bonnaz, nr. 12 din Timișoara. Face parte din Situl urban „Fabric” (II), monument istoric cod LMI TM-II-s-B-06097. Istorie Autorizația de construcție pentru clădire a fost emisă la data de 17 mai 1902, clădirea fiind finalizată în decursul anului 1902. Conform ediției din anul 1915 a Busolei Financiare Maghiare (în maghiară: Magyar Pénzügyi Compass), Lajos Czermák era secretar al Băncii de Economii din Timișoara (în maghiară: Temesvárvárosi takarékpénztár rt.; în germană: Temesvár-Städtische Sparkassa A.G.). Descriere Clădirea este realizată în stil ecletic istoricist, fiind caracterizată de un singur etaj. Aceasta prezintă un colț teșit rezultat în urma intersecției fațadelor, formând o mică fațadă de colț. Note
Casa Benjamin Habekost

Casa Benjamin Habekost, cunoscută și sub numele de Casa Leopold Kanizsa, este o clădire istorică situată pe strada Episcop Alexandru Bonnaz, nr. 15 din Timișoara. Face parte din Situl urban „Fabric” (II), monument istoric cod LMI TM-II-s-B-06097. Istorie În 1888 primăria orașului a parcelat fostul Vorpark, Benjamin Habekost fiind unul dintre cei care cumpără o parcelă de teren pentru casă pentru care obține autorizația de construire la data de 10 februarie 1890, aceasta fiind finalizată opt luni mai târziu, la data de 8 octombrie 1890. Benjamin Habekost, maghiarizat în Benő Habekost, a fost un negustor de blănuri de etnie germană din Timișoara, acesta figurând cu compania „B. Habekost” în 1870, fiind căsătorit cu Mária Meiszner. De asemenea, acesta era membru al lojei francmasonice Zu den drei weißen Lilien din Timișoara (în maghiară: Három Fehér Liliom). În februarie 1892 este consemnat decesul acestuia în Publicația Asociației de Științe Naturale a Ungariei de Sud (în maghiară: A Délmagyarországi Természettudományi Társulat közlönye). Conform memoriilor lui Annie Hammer, în perioada interbelică clădirea a fost deținută de către comerciantul evreu de textile Leopold Kanizsa (Lipót Kanizsa), care deținea un magazin pe strada 3 August 1919, la nr. 16. Descriere Clădirea este realizată în stil eclectic istoricist cu elemente clasiciste, fiind caracterizată un singur nivel. Din punct de vedere al detaliilor plastice, aceasta prezintă frontoane triunghiulare susținute de acrotere deasupra ferestrelor, denticuli la nivelul cornișelor și un colț teșit rezultat în urma intersecției fațadelor, formând o mică fațadă de colț, evidențiată prin prezența unui balcon cu balustradă. Note
Casa Julia

Casa Julia este o clădire istorică situată în Piața Romanilor, nr. 7 din Timișoara. Face parte din Situl urban „Fabric” (II), monument istoric cod LMI TM-II-s-B-06097. Istorie În anul 1927, clădirea „cu un etaj, situată în Fabric, de la adresa Piața Coronini, nr. 7” era listată ca fiind de vânzare. În a doua jumătate a anilor 1940, în clădire este menționată o filială a Uniunii Populare Maghiare (în maghiară Magyar Népi Szövetség), aici distribuindu-se ziarul partidului, Világosság. Descriere Clădirea este caracterizată de un singur etaj. Un element notabil este prezența unui balcon cu balustradă din fier forjat, situat deasupra aparatului de acces. Note