NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Isla Șimian

La isla Șimian (en rumano: Insula Șimian; en serbio: Šimijan) es una isla fluvial en el río Danubio, que pertenece a Rumania, justo aguas abajo de la ciudad de Turnu Severin y con vista a la ciudad de Șimian. Cuando la fortaleza histórica de Ada Kaleh iba a quedar sumergida por la Puerta de Hierro I, durante la construcción de una represa en el año 1968, se decidió trasladarla y reconstruirla en la isla de Șimian.​ Por esta razón, también es conocida como la "nueva Ada Kaleh", aunque el ambicioso plan de reasentamiento de la fortaleza nunca ha sido completado del todo. Durante la construcción del puente de Trajano, en el siglo II d. C., la isla sirvió de base natural para la división de la represas de agua.​ Véase también Geografía de Rumania Geografía de Europa Referencias
Insula Șimian

Insula Șimian este o insulă pe Dunăre, situată în aval de hidrocentrala Porțile de Fier I, între România și Serbia, la sud-est de municipiul Drobeta Turnu-Severin, în dreptul localității Șimian din județul Mehedinți. Insula are o suprafață de 55,50 de hectare. Ca încadrare teritorial-administrativă aparține comunei Șimian. Descoperirile arheologice arată că insula a fost locuită încă din neoliticul mijlociu, găsindu-se urme ale culturilor Starčevo-Criș și Turdaș-Vinca. În anul 1968, înainte de construcția lacului de acumulare Porțile de Fier, obiectivele turistice de pe insula Ada Kaleh au fost mutate pe Insula Șimian, obiective aflate și astăzi pe teritoriul insulei, însă aflate într-o stare de degradare. În timpul construcției Podului lui Traian între anii 103 și 105, insula a servit ca bază naturală pentru baraje de deviere a apei. Climatul submediteranean a favorizat existența în insulă a unor specii de plante care, în urmă cu peste trei decenii, se regăseau pe Insula Ada Kaleh. În ansamblu, Insula Șimian poate fi considerată o grădină botanică în miniatură. Accesul pe insulă a fost oficializat în august 2025 prin proiectul Open Waterways, care a stabilit rute regulate de transport nautic de pe faleza orașului Drobeta-Turnu Severin. Un moment important în revitalizarea turistică a locului a fost data de 11 iunie 2025, când pe Insula Șimian a fost montată o bornă simbolică a traseului Via Transilvanica. În prezent, insula funcționează ca un spațiu de turism sustenabil. Referințe Vezi și Listă de insule în România Legături externe Poziția pe hartă - wikimapia.org Foto-tur pe "Noua Ada Kaleh" Arhivat în 16 mai 2007, la Wayback Machine. Insula Șimian și ruinele Ada-Kaleh - video
Шимијан (ада)

Шимијан (рум. Șimian) је ада на Дунаву, које се налази низводно од ХЕ Ђердап I, на граници Србије и Румуније. Острво припада Румунији, налази се низводно од града Турну Северин и на српској страни је село Мала Врбија а на румунској сртани је село Шимијан. Пре изградње ХЕ Ђердап I 1968. године, пројектом пресељења туристичких објектата са речног острва Ада Кале на аду Шимијан, предвиђено пресељење старог утврђења које је коришћено у војне сврхе и типичних турских и румунских кућа. Пресељени објекти у лошем стању с обзиром да амбициозни план пресељења никада није завршен. Из тог разлога Шимијан је такође познат као "нова Ада Кале" Острву Шимијан може се приступити само водом. Ово отварање пејзажа и историјске баштине острва омогућено је пројектом "Дунавско-европског коридора", који је Европска унија финансирала кроз Суседски програм Румунија-Србија 2005. Историја Археолошки налази показују да је ада била насељена од средњег неолита, где су пронађени трагови старчевачке и винчанске културе. Током изградње Трајановог моста, у II веку нове ере (103 − 105 године), острво Шимијан послужило као природна могућност да се дунав скреће на једну па на другу страну и тако мост практично гради на сувом. Види још Трајанов мост Референце
Palais Baroque (Timișoara)

Le Palais Baroque (en roumain : Palatul Baroc) est un palais classé sur la Piața Unirii dans le centre historique de la ville roumaine de Timișoara. Les autres noms du bâtiment sont Palais présidentiel, Prefectura Veche (Ancienne préfecture) ou Maison du comté . Le palais richement décoré se compose de deux étages et d'une mansarde, ainsi que de deux portes d'entrée conçues dans le style baroque viennois. Le bâtiment a été récemment entièrement rénové et abrite le département d'art du musée d'art de la ville (Muzeul de Arta) depuis 1984. Histoire Le palais comprend deux bâtiments antérieurs, l'Office des Mines (construit en 1733) et la Heereskasse (construite en 1735), et a été construit entre 1752 et 1754 comme maison du comté (bâtiment du gouvernement) sur le modèle du Palais Kinsky à Vienne et selon les plans de l'architecte autrichien Franz Anton Hillebrandt en style baroque. En 1885 et 1886, des modifications sont apportées à la toiture en mansarde lors de la rénovation des façades par l'architecte Jacques Klein. Le bâtiment a rempli au fil des ans diverses fonctions, telles que la résidence des terres de la couronne comme siège des gouverneurs de Kuk de 1779 à1848 et la résidence du gouverneur de Voïvodine de 1849 à 1960. De 1861 à 1918, c'était le siège du comté de Temes. Après cela, en 1944, il a servi de siège du gouvernement du district de TimiKomitat Temes-Torontal ( Prefectura județului TimiKomitat Temes-Torontal) et comme siège du commandant des troupes soviétiques stationnées dans la ville. Pendant une courte période, il a également été le siège de l'Institut agricole (Institutul Agronomic). Les invités qui ont logé ici comprenaient l'empereur Joseph II en 1767, l'empereur François-Joseph Ier les 7 et 8 mai 1872, et le roi Ferdinand Ier avec la reine Marie de Roumanie du 9 au 12 novembre 1923. Département artistique Le département d'art du musée du Banat est installé dans le bâtiment depuis 2005. Le directeur du département artistique, Marcel Tolcea, dispose d'une équipe de trois conservateurs de tableaux contemporains, classiques et religieux. Au sous-sol, il y a des salles pour des événements culturels tels que des présentations de livres, des projections de films, des conférences, etc. Littérature N. Ilieșiu : Timișoara, monographie Istorică, Timișoara, 1943, page 336. Wilhelm Weber : Le musée d'art nouvellement créé à Timisoara, 2008 Liens web MuzeulDeArtatm.ro, site du Muzeul de Arta Références Portail du baroque Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la Roumanie
Palatul Baroc din Timișoara

Palatul Baroc este un edificiu situat în Piața Unirii din Timișoara. Despre Palatul Vechii Prefecturi, denumit și „Palatul Baroc”, reprezintă unul dintre cele mai valoroase monumente istorice ale Timișoarei. Caracteristicile construcției au favorizat alegerea sa pentru funcțiunea de muzeu de artă, spațiile oferite de clădire putând fi adaptate cu minime modificări cerințelor de expunere ale muzeografiei contemporane. Astfel, pe de o parte amplasamentul într-un spațiu central și vast al nucleului istoric al orașului favorizează polarizarea interesului vizitatorilor, iar pe de altă parte, specificul arhitectural face posibilă diversitatea funcțională impusă de programul muzeal și accentuarea concordanței între construcție și noua sa destinație. Cronologie 1733 inițial a adăpostit Oficiul Minier; 1735 aici a funcționat Casieria Militară; Din 1778 a fost sediul prefecturii Până în 1848 a fost sediul Comitatului Timiș; Între 1849 - 1860 aici s-a instalat conducerea Voivodinei sârbești și Banatul timișan; 1861 - 1918 a redevenit sediul Comitatului Timiș; Până în 1944 aici a funcționat Prefectura județului Timiș-Torontal; Între 1944 - 1958 a găzduit comandamentul trupelor sovietice staționate în oraș; Pentru scurt timp a fost sediul Institutului Agronomic; În perioada comunistă a fost lăsat în paragină, abia la sfârșitul anilor '80 începând restaurarea edificiului; În prezent palatul găzduiește Muzeul de Artă Timișoara. Note Vezi și Muzeul de Artă Timișoara Legături externe Materiale media legate de Palatul baroc din Timișoara la Wikimedia Commons e-Patrimonium Timisiensis - Palatul baroc
Brașov (grad)

Brașov je grad u srednjem dijelu Rumunjske i glavni grad županije Brașov. Dio je povijesne pokrajine Transilvanije i okružen je Karpatima. Povijest Na prostoru grada postoje nalazišta iz neolitika (u spilji Valea Cetății). Kasnije su Dačani sagradili tvrđave na tom mjestu. Sam grad Brașov (Kronstadt) su sagradili doseljenici iz Njemačke (Saske) koji su došli u 12. st. na poziv mađarskog kralja Géze II. da razviju rudarstvo u Transilvaniji. Početkom 13. st. je kralj Andrija II. pozvao Teutonske vitezove da sagrade tvrđave u graničnom prostoru Mađarskog kraljevstva na Karpatima. Kronstadt je bio najveći njemački grad u Transilvaniji (dio Mađarskog kraljevstva pod vlašću Habsburgovaca). S vremenom se u grad doseljava sve više Rumunja (grad se tada nalazio u pograničnom dijelu Habsburške monarhije prema Rumunjskoj) kojima car Josip II. krajem 18. st. daje građanska prava. 1850. je u gradu živio podjednak broj Nijemaca i Rumunja (oko 40%). U gradu je bilo mnogo Mađara i Židova. Nakon 1. svj. rata je Transilvanija postala dio Rumunjske. Nijemci u gradu su prihvatili rumunjsku vlast. Nakon 2. svj. rata je komunistička vlast protjerala većinu Nijemaca i naselila Rumunje (danas u gradu živi samo 0.6% Nijemaca). Između 1950. i 1960. se grad zvao Oraşul Stalin (prema sovjetskom vođi Staljinu). Grad postaje značajan industrijski centar. Stanovništvo Brașov je tijekom povijesti bio poznat kao važno uporište Nijemaca, koji su stoljećima bili pretežito stanovništvo grada. Tijekom 20. stoljeća dogodile su se nagle promjene u strukturi stanovništva u korist Rumunja, tako da je grad mnogo drugačiji nego prije. Po popisu stanovništva iz 2002. godine struktura stanovništva bila je sljedeća: Rumunji - 90,7% Mađari - 8,5% Nijemci - 0,6% Romi - 0,3% Zemljopis Brașov se nalazi u podnožju Karpata (između Karpata i Transilvanijske visoravni). U blizini Brașova se Karpati dijele na Južne i Istočne. Grad se nalazi ispod karpatskog prijevoja kuda prolazi glavni rumunjski prometni pravac koji povezuje Bukurešt s Transilvanijom, te ima veliko prometno značenje (najbliži transilvanijski grad prema Bukureštu). Na Karpatima se razvija zimski turizam (značajno je skijalište Poiana Braşov). Znamenitosti U Brașovu postoji mnogo građevina koje su sagradili Nijemci koji su živjeli u gradu. Brojne su građevine u gotičkom stilu. Postoji mnogo protestantskih crkava (najvažnija je Crna crkva, najveća protestantska crkva u Rumunjskoj). U blizini grada na Karpatima se nalazi dvorac Bran za koji se smatra da je u njemu živio Vlad III. Drakula. To je jedno od najpoznatijih rumunjskih turističkih odredišta. Gradovi prijatelji Musashino, Japan Rishon LeZion, Izrael Tampere, Finska Győr, Mađarska Leeds, Ujedinjeno Kraljevstvo Liverpool, Ujedinjeno Kraljevstvo Poznań, Poljska Cleveland, SAD Vanjske poveznice Brasov Virtualna prezentacija Brasov - Stari grad Stranica o planini Karpati Opće informacije o gradu Arhivirana inačica izvorne stranice od 29. svibnja 2009. (Wayback Machine) Suveniri grada i grofa Drakule Arhivirana inačica izvorne stranice od 15. ožujka 2009. (Wayback Machine) Informacije o Braşov na engleskome
Brașov

Brașov (tyska: Kronstadt, ungerska: Brassó) är en stad (municipiu) i det historiska landskapet Transsylvanien i mellersta Rumänien. Den utgör residensstad i länet Brașov och hade 253 200 invånare enligt folkräkningen oktober 2011. Ungrarna erövrade staden från bulgarerna f o m 895 och blev ungerskt fram till 1920. Staden är gammal och välbevarad. Brașov heter Kronstadt på tyska och hade tidigare en stor tysktalande befolkning. Dessa lämnade till stor del staden under senare delen av 1900-talet. Brașov grundades på 1200-talet av Tyska orden och blev centrum för det tyskkoloniserade Burzenland. Från 1542 blev staden centrum för reformationen i Transsylvanien. 1689 brändes Brașov av österrikiska trupper. Även under striderna mellan ungrare och ryssar 1849 led staden svåra skador. Brașov blev en rumänsk stad genom freden i Trianon 1920. Bland stadens sevärdheter märks den delvis bevarade ringmuren kring den inre staden och den sengotiska protestantiska Svarta kyrkan, uppförd 1384-1424 och rådhuset från omkring 1420. I området kring staden finns cirka 800 av Rumäniens 6 000–6 200 björnar. Demografi Bilder Källor Externa länkar Officiell webbplats Wikimedia Commons har media som rör Brașov.﻿
Muntanyes Gutin

Les muntanyes Gutin (en romanès: Munții Gutâi; en hongarès: Gutin-hegység; ucraïnès: Гутинський масив) són una serralada dins de la zona de Vihorlat-Gutin dels Carpats Orientals Interiors. Estan centrats al comtat de Maramureș a Romania, limitant amb el comtat de Satu Mare, i també s'estenen més cap al nord-oest com les muntanyes d'Oaș, arribant a la frontera amb l'oblast de Zakarpattia a Ucraïna. La seva muntanya més alta és pic Gutâi (1443 m). Les seccions nord de les muntanyes Gutin contenen la cadena muntanyosa volcànica Creasta Cocoşului (pinta del gall). Vegeu també Carpats romanesos Referències Fonts Földvary, Gábor Z. Geology of the Carpathian Region. Singapore: World Scientific Publishing Company, 1988. ISBN 9789813103825. Enllaços externs Muntanyes Gutin al mapa geogràfic del comtat de Maramureș Muntanyes Gutin i Oaș al mapa de la secció nord del comtat de Satu Mare Arxivat 2019-03-27 a Wayback Machine.
Gutin Mountains

The Gutin Mountains (Romanian: Munții Gutâi; Hungarian: Gutin-hegység; Ukrainian: Гутинський масив) are a mountain range within the Vihorlat-Gutin Area of the Inner Eastern Carpathians. They are centered in Maramureș County in Romania, bordering Satu Mare County, and also stretching further towards northwest as the Oaș Mountains, and reaching the border with Zakarpattia Oblast in Ukraine. Its highest mountain is Gutâi Peak, with an altitude of 1,443 m (4,734 ft). The northern sections of Gutin Mountains contain the volcanic mountain chain Creasta Cocoșului (Cock's comb), peaking at 1,428 m (4,685 ft). See also Romanian Carpathians Ukrainian Carpathians References Sources Földvary, Gábor Z. (1988). Geology of the Carpathian Region. Singapore: World Scientific Publishing Company. ISBN 9789813103825. External links Gutin Mountains on the geographical map of Maramureș County Gutin and Oaș Mountains on the northern section map of Satu Mare County Archived 2019-03-27 at the Wayback Machine
Gutin-hegység

A Gutin-hegység vagy Gutin (románul: Munții Gutâi) hegység a Keleti-Kárpátok belső vonulatában, a Vihorlát–Gutin-hegyvidékben. Hossza 45 km. Legmagasabb pontja a Gutin (1447 m). Földrajz A Vihorlát–Gutin-hegyvidék egyik legkeletibb tagja. Nyugati szomszédja az Avas-hegység, melytől az Avasújfalu és Técső közötti 583 m magas hágó választja el. Keleti szomszédja a Lápos–Széples-hegyvidék részét képező Lápos-hegység, határukat a Kapnikbánya és Budfalva közti 1039 m magas hágó alkotja. A Fenyő-hegy és a Rozsály-hegy közötti részét Kőhátnak is nevezik. A hegység déli lábánál helyezkedik el a nagybányai szelídgesztenye-rezervátum Turizmus Nagybánya székhellyel működik az Erdélyi Kárpát-egyesület Gutin Osztálya. Jegyzetek
Munții Gutâi

Munții Gutâi sunt o grupă muntoasă a Carpaților Maramureșului și Bucovinei, aparținând de lanțul muntos al Carpaților Orientali. Ei constituie primul segment al lanțului eruptiv neogen Vihorlat-Gutîi-Harghita, dezvoltat aproape integral pe teritoriul României. Sunt situați în nord-vestul Carpaților Orientali, în cadrul lanțului munților vulcanici, între Depresiunea Maramureș la nord, Munții Țibleș și Depresiunea Lăpuș la sud-est, Depresiunea Copalnic la sud și Depresiunea Baia Mare la vest. La poalele lor este situat orașul Baia Mare. Din Masivul Gutâi fac parte și Munții Igniș, situați la nord-vest de aceștia, separați de Pasul Gutâi, și care se prelungesc în aceeași direcție cu Munții Oaș. Masivul Gutâi este acoperit cu păduri de foioase și conifere, iar în partea superioară de pășuni. Este traversat de șoseaua Sighetu Marmației - Baia Mare, care se desfășoară peste Pasul Gutâi situat în vestul Munților Gutâi (987 m), respectiv de șoseaua Sighetu Marmației - Ocna Șugatag - Cavnic, peste Pasul Neteda (1058 m). Alcătuire Este alcătuit din andezite, piroclastite, andezite bazaltice, aglomerări vulcanice și revărsări de lavă. Vârfuri Cel mai înalt pisc este Vârful Gutâiul Mare, având 1.443 m. Alte vârfuri care se individualizează sunt Creasta Cocoșului (1428 m), Gutâiul Doamnei (1424 m), Gutăiul Mic (1398), Secătura (1392 m) Mogoșa (1246 m). Vârful Creasta Cocoșului Pe Vârful Creasta Cocoșului, având 1.428 metri altitudine, numit și Tifăria Gutâiului, Pana Cocoșului, Țurana Gutâiului, Piatra Mare, există o rezervație pe 50 de hectare unde trăiesc, printre alte animale ocrotite, acvila de stâncă sau acvila aurie (Aquila chrysaetos), corbul (Corvus corax), uliul (Accipiter nisus), acvila țipătoare mică (Aquila pomarina), codobatura vânătă (Motacilla cinerea). Economie Există exploatări forestiere și zăcăminte de minereuri neferoase și polimetalice. În zonă se practică păstoritul. Vezi și Carpații Maramureșului și Bucovinei Munții Carpați Lista munților din România
Гутинський масив

Гу́тинський масив — низькогірний, порівняно невеликий гірський масив в Українських Карпатах. Лежить у межах Хустського та Виноградівського районів Закарпатської області. Належить до Вигорлат-Гутинського вулканічного пасма. Простягається з північного заходу на південний схід, між річкою Тисою і північно-східною частиною Тисо-Дунайської низовини, що у повіті Сату-Маре (Румунія) та в околицях смт Королево (Україна). Головним хребтом масиву (який є вододілом річок Тиси і Туру) проходить українсько-румунський кордон. Довжина масиву — понад 30 км. Гутинський масив завершує ланцюг Вигорлат-Гутинського хребта (Вулканічного хребта), що тягнеться на 125 км від Словаччини через Закарпаття до Румунії. Масив складається з базальтів, андезитів, трахітів та їхніх туфів. Всі вони є дуже цінним будівельним матеріалом, запаси якого тут майже невичерпні. Деякі гори масиву: Саргеть (394 м), Багно (602 м), Кругляк (520 м), Гостра (577 м), Фекете-Гедь (769 м), Вар-Гедь (589 м) тощо. Найвища вершина — Фрасин (826 м). Цікаві факти Гутинський масив усіяний численними гостроверхими давньовулканічними горами і горбами, що нагадують велетенські кургани. Особливо багато таких горбів навколо санаторію «Шаян». На одній з гір, що на схід від смт Вишково, на висоті бл. 590 м були знайдені залишки стародавнього городища XI—XIII ст. Воно вважається найвищим укріпленням на Закарпатті. Північно-західний край масиву прилягає до так званих «Хустських Воріт» — звуженої ділянки річкової долини Тиси біля західної околиці Хуста. У цьому місці лише 1,5 км долини відділяють Гутинський масив від масиву Тупий, який також є частиною Вигорлат-Гутинського вулканічного пасма. Саме від «Хустських воріт» починається рівнина, яка через 80—100 км переходить у Середньодунайську низовину. Джерела «Твій друг» (путівник).— Ужгород.
Пристанище Кюстенджа

Пристанище Кюстенджа (на румънски: Portul Constanţa) се намира в град Кюстенджа, Румъния, на западния бряг на Черно море, на 179 морски мили (332 км) от Босфора и на 85 морски мили (157 км) от Сулинския ръкав, през който река Дунав се влива в морето. Пристанището на Констанца е най-голямото на Черно море и 17-то по големина в Европа. Характеристика Площта на Пристанище Кюстенджа е 3926 ха, от които 1313 са на сушата и 2613 ха са във водата. Два вълнолома, намиращи се на север и на юг, ограничават пристанището и създават възможно най-добрите условия за дейността му. Настоящата дължина на северния вълнолом е 8344 м, а на южния - 5560 м. Това е основното румънско пристанище и едно от 10-те най-големи пристанища в Европа. Доброто географско положение и важността на Пристанище Кюстенджа му осигуряват връзка с два от Паневропейските транспортни коридори: VII (речен път) и IV (железница). Двете сателитни пристанища - Мидия и Мангалия, се намират близо до Констанца и са част от румънската система морски пристанища, собственост на Maritime Ports Administration SA. История Бележки Външни препратки Официален уебсайт
Puerto de Constanza

Puerto de Constanza​ (en rumano: Portul Constanța) es el puerto marítimo de la ciudad de Constanza, en Rumania. Está en la costa occidental del Mar Negro, a 179 millas náuticas (332 kilómetros) del estrecho del Bósforo y a 85 millas náuticas (157 km) de la ciudad de Sulina, a través del cual el río Danubio desemboca en el mar. Una de sus características es su conexión con el río Danubio a través del canal Danubio - Mar Negro. El puerto de Constanza es el más grande y de mayor profundidad del Mar Negro y uno de los más importantes de Europa.​ Abarca 3.926 hectáreas (9.700 acres), de los cuales 1.313 hectáreas (3.240 acres) son tierra y el resto, 2.613 hectáreas (6.460 acres), es agua. Los dos espigones situados hacia el norte y hacia el sur protegen el puerto, creando las condiciones más seguras para la actividad portuaria. La longitud actual de la escollera norte es 8.344 metros y la escollera sur es 5.560 metros. Los dos puertos satélites, Midia y Mangalia, ubicados no lejos del puerto de Constanța, forman parte del sistema portuario marítimo rumano bajo la coordinación de la Administración de Puertos Marítimos SA. Durante 2019, el puerto hizo un record de desembarcar 66.6 millones de toneladas.​ Referencias
Port de Constanța

Le port de Constanța est une infrastructure de l'est de la Roumanie sur la rive occidentale de la mer Noire. Infrastructures et installations Situé près du centre de la ville de Constanța, au sud, le port est fermé par deux grands quais qui en font un havre sûr. Sa situation entre le delta du Danube et le détroit du Bosphore est un atout. Il accueille le chantier naval de Constanța. Il est l'une des extrémités du corridor paneuropéen IV et est en relation avec ses deux satellites que sont le port de Midia, à 25 km au nord, et le port de Mangalia, au sud non loin de la frontière avec la Bulgarie. Il comprend : Deux quais rouliers. Un terminal roulier, ouvert en 2024. Un terminal pétrolier utilisé par Rompetrol. Un terminal spécialisé pour le fer, la bauxite, le charbon avec des espaces de stockage. Un terminal spécialisé pour le transbordement des matériaux de construction. Développement Le déclenchement de la guerre en Ukraine et les menaces pesant sur le port d'Odessa ont fait du port de Constanța un point de débarquement et d'embarquement sûr pour les marchandises qui transitent vers et de l'Ukraine par la route et le rail. Notes et références Liens externes Site officiel « Le port roumain de Constanta, le canal Constanta-Danube : Nouvelles routes chinoises en Europe ? », Observatoire français Nouvelles routes de la soie. Portail des ports Portail du monde maritime Portail de la Roumanie