NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Palatul Berde din Cluj-Napoca

Palatul Bak (uneori: palatul Berde) este un monument istoric și de arhitectură din Cluj-Napoca, edificiu reprezentativ pentru arhitectura Belle Époque a orașului. Clădirea a fost construită în contextul modernizării fostei străzi Mari (Nagy utca) la sfârșitul secolului al XIX-lea, ocazie cu care a primit numele strada Franz Joseph (în prezent strada Horea nr. 1). Este înscris pe lista monumentelor istorice din județul Cluj, elaborată de Ministerul Culturii si Patrimoniului Național din România în anul 2015 (cod LMI CJ-II-m-B-07346). Descriere Edificiul a fost construit în stil Secession și constituie un ansamblu urbanistic împreună cu Palatul Széki, Palatul Elian și Palatul Babos. Note Vezi și Lista locurilor din Cluj-Napoca Legături externe Materiale media legate de Palatul Bak din Cluj la Wikimedia Commons
Palais des Téléphones de Cluj

Le Palais des Téléphones de Cluj (en roumain Palatul Telefoanelor din Cluj) est l'un des bâtiments symboles de Cluj en Roumanie. Il a été érigé à la fin des années 1960 sur une ancienne propriété de la famille Bornemisza de la noblesse hongroise. Son auteur est l'architecte Vasile Mitrea (1968). Le Palais des Téléphones est considéré par les architectes et la municipalité comme l'un des plus beaux édifices publics en style brutaliste de Cluj, mais les Clujiens, avec leur humour populaire, l'ont surnommé le « tas de cartons » (en roumain mormanul de cartoane, en hongrois halom doboz). Références Gheorghe Curinschi Vorona, Istoria arhitecturii în România, București, Editura Tehnicǎ, 1981 Lukács József, Povestea orașului-comoară. Scurtă istorie a Clujului și monumentelor sale, Cluj-Napoca, Apostrof, 2005 (ISBN 978-973-9279-74-1) Dorin Alicu, Ion Ciupea, Mihai Cojocneanu, Eugenia Glodariu, Ioana Hica, Petre Iambor, Gheorghe Lazarov, Cluj-Napoca, de la începuturi până azi, Cluj-Napoca, Clusium, 1995, 182 p. (ISBN 978-973-7924-05-6) Notes Portail de la Roumanie Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de l’histoire de l’art
Palatul Telefoanelor w Klużu-Napoce

Palatul Telefoanelor w Klużu-Napoce – budynek dawnej centrali telefonicznej zlokalizowany w rumuńskim mieście Kluż-Napoca przy Strada Octavian Petrovici 2. Budynek został zaprojektowany przez architekta Vasile Mitrea w 1968 w stylu architektonicznym, który dominował w Rumunii w latach 60. i 70. XX wieku. Uważany jest za jeden z reprezentacyjnych budynków architektury drugiej połowy XX wieku w Rumunii. Jesienią 2018 wpisany do rejestru zabytków. Obiekt wzniesiono jako centralę telefoniczną. Jest podpiwniczony i ma pięć kondygnacji. W pierwszej fazie (1967-1969) istniała tylko konstrukcja trzypiętrowa, z elewacją wykonaną z geometrycznych profili betonowych. W 1974 ukończono czwarte piętro z charakterystycznymi, pionowymi profilami żelbetowymi. W 2016 Telekom Romania zlecił modernizację obiektu, którą przeprowadzono bez naruszania wyglądu zewnętrznego budynku. Przypisy
Palatul Telefoanelor din Cluj

Palatul Telefoanelor din Cluj este una din clădirile reprezentative pentru arhitectura brutalistă din România, stilul arhitectural caracteristic al anilor 1970. Edificiul este situat pe str. Octavian Petrovici nr. 2 din municipiul Cluj-Napoca. Autorul proiectului a fost arhitectul Vasile Mitrea, în 1968. Clădirea a fost clasată ca monument istoric în 27 iunie 2025, ca urmare a publicării în Monitorul Oficial a unui Ordin al Ministrului Culturii din 16 septembrie 2020. Întârzierea de aproape 6 ani a fost cauzată de faptul că proprietarul clădirii, compania de telefonie Orange România, s-a opus în justiție. Clădirea a fost construită în două etape: între 1969 și 1970 au fost construite primele trei etaje, iar în 1976 s-a adăugat al patrulea etaj. Palatul Telefoanelor din Cluj este o clădire emblematică a modernismului socialist românesc din a doua jumătate a secolului XX, fiind reprezentativă pentru curentul brutalist în arhitectura autohtonă. Clădirea are un volum masiv și fațade din beton aparent și ferestre mici, dispuse aparent aleatoriu, într-un stil denumit de arhitect „ferestre împușcate”. Conform documentației cadastrale, clădirea are 8 niveluri: subsol, parter, cinci etaje și o terasă. Note Bibliografie Lukács József (2005). Povestea orașului-comoară. Scurtă istorie a Clujului și monumentelor sale. Cluj-Napoca: Apostrof. ISBN 973-9279-74-0. Dorin Alicu, Ion Ciupea, Mihai Cojocneanu, Eugenia Glodariu, Ioana Hica, Petre Iambor, Gheorghe Lazarov (1995). Cluj-Napoca, de la începuturi până azi. Cluj-Napoca: Clusium. ISBN 973-7924-05-3. Mentenanță CS1: Nume multiple: lista autorilor (link) Ștefan Pascu (1974). Istoria Clujului. București. Vezi și Lista locurilor în Cluj-Napoca
Nationalpark Măcin-Gebirge

i3i6 Der Nationalpark Măcin-Gebirge (rumänisch: Parcul Național Munții Măcinului) liegt im Măcin-Gebirge, im Norden des Kreises Tulcea, im Dobrudschagebiet, Rumänien. Er erstreckt sich über eine Fläche von 11.321 Hektar. Beschreibung Im Jahr 1998 wurden erstmals Teile des Măcin-Gebirges unter Naturschutz gestellt, 2000 wurde dann der Nationalpark per Gesetz (Legea nr. 5/2000) auf einer Fläche von 11.321 ha (heute ca. 11.200 ha) gegründet. Das Naturschutzgebiet bietet 11 markierte und ausgeschilderte Wege, darunter mehrere Themenpfade, einen Radweg und einen Reiterweg. Die pontisch-sarmatische Steppe ist die einzige geschützte Steppenregion Europas. Flora Im Nationalpark Măcin-Gebirge wurden 562 Pflanzenarten gezählt. Einige davon befinden sich hier an der nördlichsten Grenze ihres Lebensraums. Es gibt sechs Pflanzenarten, die sich auf der europäischen Liste der streng geschützten Pflanzenarten befinden, darunter Campanula romanica, Dianthus nardiformis und Galanthus plicatus. Von den seltenen Blumen, die nur hier wachsen, sind die meisten Sukkulenten oder extrem genügsam im Wasserbedarf. Eine Besonderheit sind die Eichenwälder mit wilden Pfingstrosen. Fauna Im Măcin-Gebirge leben seltene Tiere wie die Maurische Landschildkröte (Testudo graeca ibera), die Vierstreifennatter (Elaphe quatuorlineata) und die Europäische Hornotter (Vipera ammodytes), die giftigste Schlange der rumänischen Fauna. Es leben hier in der Nähe des Donaudeltas auch zahlreiche Vogelarten, darunter die Blauracke (Coracias garrulus), der Bienenfresser (Merops apiaster), der Sakerfalke (Falco cherrug) und der Nonnensteinschmätzer (Oenanthe pleschanka). Im Nationalpark Măcin-Gebirge leben über 900 Schmetterlingsarten. 13 Arten Großvögel leben hier das ganze Jahr über. Für viele Vögel bietet nur noch der Park Nistzonen und dient damit als genetisches Reservoir für andere Regionen. Naturschutzgebiete Die wichtigsten geologischen und botanischen Naturschutzgebiete des Nationalparks sind die Fossillagerstätte Dealul Bujoarele, der Pfingstrosenwald Dealul Bujorului, der Buchenwald Valea Fagilor und der Inselberg Popina Blasova. Für Geologen ist der Park mit Fossilienfundstellen und seltsamen Gesteinsformationen ein Eldorado. Zu erwähnen sind die Gesteinsformationen „Ohren“, „Dinosauriereier“ oder die „Dobrudscha-Sphinx“. Zwei Zonen unterliegen strengstem Schutz: die wissenschaftlichen Reservate Moroian und Valea Fagilor, wo noch eine Buchenart wächst, die es sonst nur auf der Krim gibt. Auch die seltene Flaumeiche (Quercus pubescens) ist hier anzutreffen. Siehe auch Nationalparks in Rumänien Liste der Naturschutzgebiete im Kreis Tulcea Weblinks parcmacin.ro, Der Nationalpark Munții Măcinului youtube.com, Der Nationalpark Munții Măcinului peterlengyel.wordpress.com, Der Nationalpark Munții Măcinului prefecturatulcea.ro, Der Nationalpark Munții Măcinului L. Rákosy, C. Wieser: Das Macin-Gebirge (Rumänien, Nord-Dobrudscha). In: Carinthia II. Klagenfurt 2000, zobodat.at [PDF] Einzelnachweise
Parque nacional Munţii Măcinului

El Parque nacional Munţii Măcinului (en rumano: Parcul Naţional Munţii Măcinului)​ es un área protegida (parque nacional de IUCN Categoría II) en la parte centrooriental de Rumania,​ específicamente en el distrito de Tulcea, en la región histórica de Dobrogea.​ Ocupa una superficie estimada en 11.321 hectáreas y fue declarado parque nacional en el año 2000. La localidad más cercana es la ciudad de Tulcea. Véase también Geografía de Rumanía Anexo:Patrimonio de la Humanidad en Rumanía Referencias
Parc national des Monts Măcin

Le parc national des Monts Măcin (en roumain : Parcul Național Munții Măcinului) est une aire protégée (parc national de la catégorie II IUCN) située dans le sud-est de la Roumanie, dans județ de Tulcea, dans la région historique de Dobroudja. Il comprend une partie des Monts Măcin, limités à l'ouest et au nord par le Danube qui le contourne, à l'est par le petit fleuve Taița et par les collines de Niculițel, et au sud par le plateau de Babadag-Casimcea qui, morphologiquement et hydrologiquement, leur fait suite. Géographie La formation des monts Măcin date du Paléozoïque, entre le milieu du Carbonifère et le milieu du Permien, durant l'orogenèse hercynienne. Les monts sont en partie formés par des laccolites de granit fortement érodés, aux pentes raides et à l'aspect de ruines. Certains sites abritent des ermitages et des monastères (Celicdere, Cocosu, Dervent, Saon ou Ouspenia par exemple). Les monts Măcin sont divisés entre la chaîne du Pricopan (culmea Pricopanului, partie nord-ouest) et la chaîne du Măcin proprement-dite (culmea Măcinului, partie sud-est). Le sommet le plus élevé est le Țuțuiatu (dit aussi « des Grecs »), avec 467 mètres. Le pic Priopcea atteint 410 m et le mont de Jacob (muntele lui Iacob) 341 m. Climat, végétation et avifaune Le climat des monts Măcin est de type continental frais Dfb sur les hauteurs (au-delà de 280 m), continental tiède Dfa dans la chaîne du Pricopan et sur les ubacs, et pontique Cfa dans la chaîne du Măcin et sur les adrets. Outre des forêts de type balkanique sub-méditerranéen, les monts Măcin comportent des sites, surtout en marge du plateau de Casimcea, où le couvert végétal est proche des formations de la steppe pontique. Cette mosaïque de milieux permet la préservation d'une grande biodiversité de l'entomofaune, de l'herpétofaune et de l'avifaune. Le parc est une halte appréciée des oiseaux migrateurs, notamment des rapaces. On y trouve la tourterelle des bois, l'hirondelle rousseline, les traquets motteux et sauteur, le bruant ortolan et bien d'autres, tous protégés. Leurs principaux prédateurs naturels (qui chassent aussi les sousliks) sont le faucon sacre, l'épervier, et la buse féroce : l'un des plus grands busards d'Europe. Les reptiles, et notamment les grandes couleuvres d'Esculape (des exemplaires de plus d'un mètre soixante ne sont pas rares), ont comme prédateurs l'aigle botté et le circaète Jean-le-Blanc. Galerie Notes et références Liens externes Portail de la conservation de la nature Portail de la Roumanie Portail des Carpates
Nationaal park Măcin

Het Nationaal park Măcin (Roemeens: Parcul Național Munții Măcinului) is een nationaal park in het zuidoosten van Roemenië. Het omvat het zeer oude Măcingebergte, dat tot 467 meter hoogte reikt. Het gebied heeft een gematigd landklimaat met hete, droge zomers, lange, droge herfsten en koude winters, eveneens met weinig neerslag. Het gebied heeft een zeer gevarieerde flora met ruim 1770 soorten, de helft van het aantal dat in Roemenië voorkomt. Zevenentwintig soorten zijn endemisch. In het nationale park leven 47 soorten zoogdieren en 181 soorten vogels, elf soorten reptielen en 7 soorten amfibieën. Zeldzame soorten die in het gebied voorkomen zijn de endemische nachtvlinder Polia cherrug, de vierstreepslang, de addersoort Vipera ammodytes montandoni, de sakervalk, de arendbuizerd, de rouwmees, de bijeneter en de rode rotslijster. De Oenanthe isabelina heeft hier zijn meest westelijke verbreiding. Externe links (en) (ro) Parcul Național Munții Măcinului (Officiële website)
Новиодунум (Мизия)

Новиодунум (Noviodunum) e римски град в Мизия на южния бряг на Долен Дунав. Намира се на 2 км от днешния град Исакча в Добруджа в Румъния на 30 км източно до започването на Дунавската делта и Тулча. В северозападната част на Исакча е съществувало селище още през 4000 пр.н.е. По-късно тук идват гетите. През 3 век пр.н.е. келтите му дават името Новиодунум. През 514 пр.н.е. тук се бие персийския цар Дарий I против скитите. Римляните контролират града през 46 г. и той става част от провинция Мизия. Укрепяват го и той става най-важният военен и икономически център на областта. Тук се намирал базисът на римската марина на Долен Дунав. След това става главна квартира на легионите V Македонски легион (106 – 167), I Италийски легион (167-) и Legio I Iovia. През 170 г. дакийските костобоки нападат града. През 3 век градът е постоянно нападан и разрушаван от карпите и готите. Римляните напускат града вероятно през 247 г. По времето на император Константин Велики (306 – 337) стените са подновени. В началото на 4 век градът е център на християнския живот. Император Валент строи мост на Дунав през Четвъртата готска война против гретунгите и тервингите на Атанарих. На отсрещния бряг на Дунав се бият римляни и вестготи в Битка при Новиодунум през 369 г. По-късно градът е към Византийската империя и е важен флотски център. Между 434 и 441 г. градът е в Хунското царство. След смъртта на Атила е част от царството на Ернах. През ранния 6 век (551 г.) започват да се заселват славяни. Градът е към Византия, но е нападан от номадските народи кутригури (559) и авари (561/562). През средата на 6 век Юстиниан I го прави епископско седалище. 681 г. градът е в Българското царство. През 13 век тук се заселват татари. През 14 век е под управлението на валахския княз Mircea cel Bătrân. През 1417 г. е превзет от османите на Мехмед I. През 1462 г. е взет обратно от влашкия княз Влад Цепеш и неговите войници извършват клане над местните български и турски жители. През 1484 г. османите превземат отново града и го включват към голямата провинция Силистра (Vilayet Silistra). След Руско-турската война (1877 – 1878) заедно с Добруджа става част от Румъния. Източници Литература Paul Stephenson, Byzantium's Balkan frontier: a political study of the Northern Balkans, 900 – 1204 J. J. Wilkes, „The Roman Danube: An Archaeological Survey“, The Journal of Roman Studies, ISSN 0075 – 4358, Vol. 95, 2005, p. 217 Външни препратки Noviodunum Archaeological Project (NAP) Архив на оригинала от 2010-09-07 в Wayback Machine.
Noviodúnum (Mèsia)

Noviodúnum fou una fortalesa romana d'origen celta a la baixa Mèsia una mica més amunt del punt on el Danubi es divideix en braços. La ciutat fou la seu de l'armada fluvial Classis Flavia Moesica, i fou el quarter de la Legió V Macedònica (106-167), Legió I Italica (167-) i la Legió I Iovia. A final de l'Imperi la ciutat i les fortificacions havien estat destruïdes i fou restaurada més tard per Justinià I. Prop de la ciutat l'emperador Valent va construir el 369, durant la Guerra gòtica un pont sobre el Danubi per la seva expedició contra els greutungs i els teruings d'Atanaric, per enfrontar-se als gots a la batalla de Noviodúnum on els romans els van produir fortes baixes. El tractat de Noviodúnum, que cloure la guerra, va marcar en gran manera les relacions entre gots i romans, incloent el lliure comerç i l'intercanvi de tropes com a tribut, i Valent sentiria la pèrdua de guerrers en els anys següents. Jordannes esmenta una Civitas Nova que probablement és aquesta ciutat. La ciutat correspon a la moderna Isaccea. Referències
Noviodunum ad Istrum

Noviodunum ad Istrum was a Roman city that developed around the legionary fortress and naval port near the present town of Isaccea. It was in the Roman province of Moesia and was the headquarters of the Roman Danube fleet (Classis Flavia Moesica) located on the lower Danube and, from the 4th century AD, the headquarters of the Legio I Iovia (Scythica). From 46 AD the fortress was part of the Moesian Limes frontier defensive system on the Danube. In Late Antiquity the Imperial Road from Marcianopolis ended here. The fort of Aliobrix was located on the opposite bank of the Danube, which guarded a ford to Noviodunum. History Noviodunum passed under Roman control with the annexation of Thrace in 46 AD and then being attached to the Roman province of Moesia. The strategic position of the fort allowed the Romans to supervise and control the border of the entire Moesian Limes along this section of the Danube. It became the main port of Classis Flavia Moesica and a military centre of the region under Domitian, and after the conquest of Dacia by Trajan. Some vexillationes of Legio V Macedonica were detached here, at least until the reign of Marcus Aurelius. Then followed vexillationes of Legio I Italica. The civil settlement became a municipium during the late second century. It was probably destroyed during the second half of the 3rd century during the period of heavy invasions of Goths and Heruli. Under Diocletian (r. 284–305), Legio I Iovia was created and based here. It was rebuilt during the reign of Constantine the Great (after 324) during the military campaigns and placed under the command of the Dux Scythiae. In 369 Emperor Valens crossed the Danube from Noviodunum and fought the Battle of Noviodunum against Athanaric and the Tervingi, in which Valens was victorious and took the title Gothicus Maximus. Between 434 and 441 the city with its naval base was occupied by the Huns and then went back under Roman rule to be part of the Byzantine Empire. The city survived until the 7th century. The area has been subject to recent excavations, which have highlighted its importance. The site The area enclosed by walls is about 9 ha divided into two distinct enclosures, at least before the 4th century, consisting of the headquarters of the Danube Fleet, and the walled city from the late 2nd century. A second civil settlement of at least 7 ha depending on the military garrison would be inside the three huge earth ramparts. In the 1990s three towers on the southern curtain wall were revealed; a fan shaped tower on the corner, a U shaped tower and the Large Tower, one of the largest towers ever built by the Romans. These towers connected by the curtain, almost 3 m wide, extend for 80 m. See also List of castra Notes References External links Media related to Noviodunum (castra) at Wikimedia Commons Roman castra from Romania - Google Maps / Earth
Noviodunum (base navale romana)

Noviodunum fu un porto fluviale sul limes danubiano, che sorgeva nei pressi del delta del Danubio. Storia La posizione geografica della località ha offerto ai romani la possibilità di supervisione e controllo della frontiera dell'intero limes romano a nord del Danubio. L'importanza strategica è stata determinante nella funzione economica e amministrativa intorno alla quale si sviluppò il campo militare e navale dei legionari. Noviodunum infatti passò sotto il controllo romano con l'annessione della Tracia nel 46 AD, venendo, poi, annessa alla provincia di Mesia. Divenne importante porto della Classis Moesica e centro militare della regione a partire da Domiziano-Traiano, in seguito alla conquista della Dacia. Qui furono distaccate alcune vexillationes della legio V Macedonica, almeno fino al regno di Marco Aurelio. Seguirono vexillationes della legio I Italica, e a partire da Diocleziano della legio I Iovia. Fu ricostruita sotto il regno dell'imperatore Costantino il Grande (post 324), durante le campagne militari e posta sotto il comando del Dux Scythiae. Nel 369, sulla sponda opposta del Danubio fu combattuta una grande battaglia tra l'imperatore Valente e Atanarico ed i suoi Tervingi. Tra il 434 ed il 441 AD, la città con la sua base navale fu occupata dagli Unni, per poi tornare sotto il dominio romano e successivamente fare parte dell'Impero bizantino. Attualmente vicino alle sue rovine si trova la romena cittadina di Isaccea. L'area è stata soggetta a scavi recenti, che ne hanno evidenziato l'importanza. Note Bibliografia Ion Barnea. Dinogetia et Noviodunum, deux villes byzantines du Bas-Danube RESEE, 9, 1971, 3, 343-362. Jean Claude Golvin. I Romani e il Mediterraneo. Istituto Poligrafico e Zecca dello Stato. Roma, 2008. ISBN 978-88-240-1142-6 Michael Reddé. Mare nostrum - les infrastructures, le dispositif et l'histoire de la marine militaire sous l'empire romain. Ecole Française de Rome. Parigi, 1986. ISBN 978-2-7283-0114-0 Denis B. Saddington. Classes. The Evolution of the Roman Imperial Fleets in Paul Erdkamp (a cura di), "A Companion to the Roman Army", Blackwell Publishing, 2007. ISBN 978-1-4051-2153-8 Chester G. Starr. The Roman Imperial Navy: 31 B.C.-A.D. 324. 2nd. edition. Cornell University Press, 1960. ISBN 978-0-89005-544-1 Voci correlate Flotta romana Isaccea Noviodunum Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Noviodunum
Piața Constituției

Piața Constituției (en romanès "Plaça de la Constitució") és una de les places més grans del centre de Bucarest (Romania). La plaça es troba cara a cara amb el Palau del Parlament (edifici més gran d'Europa) i està dividida en dos per Bulevardul Unirii (Union Boulevard) i per Bulevardul Libertății (Liberty Bvd.). La plaça és un dels millors llocs per organitzar concerts i cercaviles de Bucarest. Cada any, l'alcalde de Bucarest organitza la festa de Cap d'Any en aquesta plaça. La plaça també s'utilitza per acollir desfilades militars en honor al Dia Nacional de Romania. Referències
Piața Constituției

Piața Constituției (auf Deutsch: Platz der Verfassung) ist ein öffentlicher Platz in Bukarest, der Hauptstadt Rumäniens. Wegen seiner Größe und seiner zentralen Lage vor dem Parlamentspalast finden hier Konzerte statt sowie auch Militärparaden am Nationalfeiertag Rumäniens am 1. Dezember. Der Platz wurde 1984 im Rahmen der Systematisierung der Stadt gebaut, im ehemaligen historischen Stadtviertel Arsenal. Weblinks
Piața Constituției

Piața Constituției (Romanian for "Constitution Square") is one of the largest squares in the centre of Bucharest, Romania. The square is standing face-to-face with the Palace of the Parliament (biggest building in Europe) and it is bisected by Bulevardul Unirii (Union Boulevard) and by Bulevardul Libertății (Liberty Boulevard). The square is one of the best places to organize concerts and parades of Bucharest. Every year, the mayor of Bucharest organizes the New Year's Party in this square. The square is also used to host military parades in honor of the National Day of Romania. Concerts References
Plaza de la Constitución (Bucarest)

La plaza de la Constitución (en rumano, Piața Constituției) es una plaza ubicada en el centro de Bucarest, Rumanía y es una de las plazas más grandes de la ciudad. La plaza está enfrente del palacio del Parlamento Rumano y conforma el término occidental del monumental bulevardul Unirii (bulevar de la Unión) y está en el centro del bulevardul Libertății (bulevar de la Libertad) que cruza la plaza en dirección norte-sur.​ La plaza es uno de los sitios mejores para organizar conciertos y desfiles en Bucarest. Es por eso que cada año, el alcalde de Bucarest organiza en esta plaza la fiesta de Año Nuevo.​ La plaza es también utilizada frecuentemente para desfiles militares para celebrar el día nacional de Rumanía. Conciertos Referencias
Place de la Constitution (Bucarest)

La place de la Constitution (en roumain : Piața Constituției), également connue en tant que place du Palais, est une des plus grandes places du centre de Bucarest en Roumanie. Situation La place de forme demi-circulaire est bordée à l'ouest par le boulevard de la Liberté sur lequel s'élève le palais du Parlement, le plus grand bâtiment en Europe. À l'est, s'ouvre le boulevard de l'Union qui relie la place de la Constitution à celles de l'Union et d'Alba Iulia. Article connexe Liste des places de Bucarest Portail de Bucarest Portail de la Roumanie
Piața Constituției

La Piața Constituției (Piazza della Costituzione), è una delle piazze più larghe del centro di Bucarest, in Romania. Descrizione La piazza si erge di fronte al Palazzo del Parlamento ed è attraversata dalla Bulevardul Unirii, la strada che porta poi al Palazzo . La piazza è uno dei migliori spazi della capitale per organizzare concerti e parate. Annualmente ospita la celebrazione del Capodanno . La piazza viene anche utilizzata per ospitare parate militari in onore della Giornata della Grande Unione rumena. Concerti Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su piața Constituției