NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Muzeul „Mihai Eminescu”

Muzeul „Mihai Eminescu” este un muzeu municipal din Iași, secție a Muzeului Literaturii Române din Iași, și este amplasat în Parcul Copou din Iași. Istoricul clădirii Clădirea muzeului a fost construită în 1989 după planurile arhitecului Virgiliu Onofrei, înlocuind o construcție mai veche de la sfârșitul secolului al XIX-lea. Este situată în zona centrală a parcului, la circa 100 de metri de Teiul lui Eminescu. Muzeul a fost inaugurat cu ocazia centenarului morții poetului, la 15 iunie 1989. Sunt prezente expoziții dedicate operei eminesciene (ediții princeps și ediții critice), expoziții de grafică, pictură și sculptură (I. Neagoe, Al. Ichim, T. Mocanu, Iftimie Bârleanu, Richard Hette, Dan Hatmanu), precum și piese de mobilier și artă decorativă. Tot aici sunt expuse rarități, fotografii originale (Mihai Eminescu, Veronica Micle, fiicele sale), scrisori ale lui Eugen Lovinescu, Mite Kremnitz, Iosif Vulcan și alții. Un punct de interes notabil îl constituie și expoziția de fotocopii după Caietele eminesciene, aflate în manuscris la Academia Română din 1902. Expoziția documentară „Mihai Ursachi” Expoziția documentară „Mihai Ursachi”, constituită în spațiul Muzeului „Mihai Eminescu” din Parcul de Cultură Copou, a fost inaugurată la începutul lunii mai 2004. Expoziția permanentă cuprinde obiecte care au aparținut poetului. Acest colț dedicat poetului Mihai Ursachi păstrează memoria unuia dintre cei mai importanți poeți români ai secolului al XX-lea. Programul de vizitare Programul de vizitare este de marți până duminică, între orele 10:00 și 17:00. Prețurile biletelor sunt de 10 lei (adulți), 8 lei (pentru grupuri de peste 12 persoane), 2 lei (elevi și studenți) și 4 lei (pensionari). Intrarea este liberă în prima duminică a fiecărei luni. Note Imagini
Muzeul Țării Oașului

Muzeul Țării Oașului s-a înființat în anul 1966, este situat în apropierea centrului orașului Negrești-Oaș, la 200 de metri de drumul național care vine dinspre Satu Mare. Este situat pe o suprafață de 1,5 hectare, pe malul râului Tur. Muzeul are două secții: o expoziție permanentă cu o valoroasă colecție de etnografie și artă populară și Muzeul în aer liber. Arhitectura tradițională este reprezentată de biserica de lemn din satul Lechința care datează din prima parte a secolului XVII, de casele din Racșa, Moișeni și Negrești (secolele XVIII-XIX), care, împreună cu cele zece construcții-anexă, formează trei gospodării complete, de două case moleculare din Gherța Mică și de casa de olar din Vama. În interioare sunt expuse piese valoroase din colecțiile de țesături, port popular, icoane, ceramică, mobilier și unelte ale muzeului. Secțiunea alcătuită din instalațiile tehnice, în special cele acționate de apă, este partea "vie" și cea mai atractivă a muzeului. Aici vizitatorii îi pot vedea pe localnici venind să macine la moară, să spele la vultoare și să-și prelucreze țesăturile de lână la piuă. De asemenea, muzeul din Negrești este singurul loc în care se mai produce renumita ceramică de Vama. Datorită reliefului din zonă și a vegetației abundente și având în vedere valoroasa colecție de etnografie și artă populară, Muzeul este foarte sugestiv pentru toată zona Țării Oașului. La aproape 25 de ani de la înființare, prin anul 1990 s-au pus bazele unor colecții noi de artă plastică, documente, fotografii, fiind amenajată și Galeria de Artă “Mihai Pop”. Din 1994 renumita ceramică de Vama se produce numai în muzeul din Negrești, iar din vara anului 2001, tot în muzeu funcționează un atelier-școală de ceramică, în care se pregătesc câteva zeci de elevi (atelierul a fost amenajat într-o splendidă casă de la începutul secolului al XX-lea, casa Contra din Vama), cu o dotare complexă: șase roți de olar, două cuptoare de ars, malaxor, mobilier, realizate printr-un proiect cu finanțare prin Programul european Phare. Se află în lucru un han tradițional, o pălincie și un atelier de gube. Secția în aer liber este clasată ca monument istoric, cod LMI SM-II-a-A-05337. Director al muzeului este d-na Rusu Anca Natalia. Referințe și note Bibliografie
Biserica Sfântul Nicolae din Galați

Biserica „Sf. Nicolae” de pe str. Ion Creangă din Galați a servit între anii 1878 și 1917 drept catedrală a Episcopiei Dunării de Jos. A fost ridicată în anii 1839-1845 și este în prezent monument istoric, având codul GL-II-m-B-03005. Patriarhul Atanasie Patelarie a slujit timp de 11 ani în biserica mănăstirii Sfântul Nicolae din Galați, după ce a fost alungat de turci din Constantinopole. Note Vezi și Lista catedralelor din România
Biserica Nicoriță

Biserica Nicoriță este localizată în Iași, pe strada cu același nume din cartierul Tătărași. Biserica Nicoriță din Iași a fost inclusă pe Lista monumentelor istorice din județul Iași din anul 2015, având codul de clasificare IS-II-m-B-03956. Biserica a fost ctitorită în anul 1626 de către hatmanul Nicoară Baltag, și soția sa, Teodosia, sora lui Miron Barnovschi. Hramul bisericii este Sfântul Ioan cel Nou, sărbătorit pe 2 iunie. Pe locul acestei biserici, a existat în trecut o alta, din lemn, cu același hram, și care fusese construită dupa anul 1402, când domnitorul Alexandru cel Bun întâmpina la Iași moaștele Sfantului Ioan cel Nou. În trecut, această biserică a aparținut breslei seidacarilor și teslarilor. Biserica actuală a suferit mai multe modificări, cele mai importante fiind cele din 1858, când a fost construită stăreția sub îndrumarea arhimandritului Athanasie, din 1926, când a fost reconstruită o parte din casa parohială și a fost realizată pictura interioară și din 1968. Referințe Bibliografie N. A. Bogdan – Orașul Iași: Monografie istorică și socială, ilustrată, 1913; reeditată la Ed. Tehnopress, Iași, 2004 Legături externe Monumente de architectură, patrimoniu istoric și arhitectural Iași Arhivat în 15 noiembrie 2010, la Wayback Machine. www.biserici.org Biserica Nicoriță pe harta orașului Iași Arhivat în 23 decembrie 2009, la Wayback Machine.
Biserica fortificată din Ocna Sibiului

Biserica reformată-calvină din Ocna Sibiului a fost construită în secolul al XIII-lea. Este monument istoric, cod LMI SB-II-a-A-12493. Istoric și trăsături Se poate presupune că în prima epocă a creștinismului, cavalerii din ordinul Sfântul Gheorghe au posedat o mănăstire la Ocna Sibiului. Din ruinele acestei mănăstiri s-a construit, între anii 1240-1280, actuala biserică reformată, situată în centrul localității, înzestrată cu zid de cetate. Construită în stil romanic, îmbunătățită cu elemente de arhitectură gotică, biserica adăpostește un complex de tunele și un cavou. Piesele de valoare istorică din interior sunt: strana preotului și coronamentul amvonului din anul 1515 cocoșul deasupra acoperișului cu semilună, din secolul al XVI-lea strana curatorului din anul 1767 frescele și pictura interioară, o parte de la construcția bisericii, cel mai bine conservată este Scena Răstignirii, din stânga amvonului, datată 1522 elemente de înscrisuri medievale din interiorul și exteriorul bisericii, precum și pe zidul cetății basorelieful de la intarea sudică, datând din secolul al XIII-lea obiecte de ceramică, fabricate de meșteșugarii olari unguri ai urbei, începând din secolul al XVIII-lea. Mișcarea reformei a pătruns printre locuitorii maghiari în secolul al XVI-lea. Poporul devenind în întregime reformat, și biserica, care până atunci era romano-catolică, a intrat în proprietatea bisericii reformate. Parohia a aparținut Consistoriului Suprem al Bisericii Evanghelice din Sibiu până în anul 1862, având, din secolul al XVI-lea, doi preoți: un preot principal, de confesiune reformată și un capelan (inițial sas, mai apoi maghiar) de confesiune evanghelică. În prezent numărul credincioșilor este în continuă scădere, lucrările de restaurare, consolidare și amenajare fiind suportate de fundații și organizații din străinătate. Note Legături externe Fișă și localizare de monument Vezi și Ocna Sibiului, Sibiu Galerie de imagini
St. Nicholas Cathedral, Oradea

The St. Nicholas Cathedral (Romanian: Catedrala Sfântul Nicolae) also called Greek-Catholic Cathedral of St. Nicholas It is a Catholic church that serves as the cathedral of the Eparchy of Oradea Mare (Eparchia Magnovaradinensis Romenorum). It is located in the city of Oradea in the European country of Romania. History St. Nicholas Cathedral follows the Romanian Rite (Byzantine) and is in full communion the Pope in Rome. Its construction began in 1800, when the Greek Catholic Bishop Ignatius Darabant asked demolish the small Greek-Catholic church in the city and begin construction of the cathedral. The construction plan is cross-shaped design, vaulted ceiling and a central dome painted with biblical scenes. The baroque roof of the tower was completed in 1803 and burned down twice, in 1836 and 1907. The tower was designed by Giovanni Quai and was built between 1910 and 1912. In 1948, the church lost the status of a cathedral and reduced a simple parish church. The place of worship was returned to the Greek Catholic Romanian church in November 2005, after long negotiations and delays. The first Greek Catholic liturgy took place after 57 years of interruption on November 20, 2005, with the participation of more than 100 bishops, priests and deacons. See also Roman Catholicism in Romania References
Catedral de San Nicolás (Oradea)

La Catedral de San Nicolás​ o alternativamente Catedral Greco-católica de Oradea (en rumano: Catedrala Sfântul Nicolae) es un templo católico que sirve como la catedral de la eparquía de Oradea (Eparchia Magnovaradinensis Romenorum). Se encuentra ubicado en la ciudad de Oradea Mare, en el país europeo de Rumania.​ La iglesia sigue el rito rumano (bizantino) y esta en plena comunión el papa en Roma. Su construcción comenzó en 1800, cuando el obispo greco-católico Ignatius Darabant pidió demoler la pequeña iglesia griega-católica en la ciudad y comenzar la construcción de la catedral. El plan de construcción se diseñó en forma de cruz, techo abovedado y una cúpula central pintada con escenas bíblicas. El techo barroco de la torre fue completado en 1803 y se quemó dos veces, en 1836 y 1907. La torre fue diseñada por Giovanni Quai y fue construida entre 1910 y 1912. En 1948, la iglesia perdió el estatus de una catedral y se redujo a una simple iglesia parroquial. El lugar de culto fue devuelto a la iglesia rumana greco-católica​ en noviembre de 2005, después de largas negociaciones y retrasos. La primera liturgia católica griega tuvo lugar después de 57 años de interrupción 20 de noviembre de 2005 con la participación de más de 100 obispos, sacerdotes y diáconos.​ Véase también Iglesia católica Catedral de San Nicolás Referencias
Cattedrale di San Nicola (Oradea Mare)

La cattedrale di San Nicola di Bari (in rumeno: Catedrala Sfântul Nicolae) è la chiesa cattedrale dell'eparchia di Gran Varadino dei Rumeni. Si trova nella città di Oradea, in Romania. Storia e descrizione La costruzione della chiesa ebbe inizio nel 1800, quando il vescovo greco-cattolico Ignatius Darabant fece demolire la piccola chiesa greco-cattolica della città e diede inizio alla costruzione della cattedrale. L'edificio ha pianta a forma di croce, soffitto a volta e una cupola centrale dipinta con scene bibliche. Il tetto barocco della torre è stato completato nel 1803 ed è bruciato due volte, nel 1836 e 1907. La torre è stata progettata da Giovanni Quai ed è stata realizzata tra il 1910 ed il 1912. Nel 1948 la chiesa ha perso lo status di cattedrale ed è stata ridotta a chiesa parrocchiale. Il luogo di culto è stato restituito alla chiesa greco-cattolica rumena nel novembre del 2005, dopo lunghi negoziati e ritardi. La prima liturgia greco-cattolica è avvenuta dopo 57 anni di interruzione il 20 novembre 2005, con la partecipazione di oltre 100 vescovi, sacerdoti e diaconi. Note Voci correlate Oradea Chiesa cattolica in Romania Cattedrali in Romania Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su cattedrale di San Nicola Collegamenti esterni (EN) Cattedrale di San Nicola, in GCatholic.org.
Katedra św. Mikołaja w Oradei

Katedra św. Mikołaja (rum. Catedrala Sfântul Nicolae) – greckokatolicka świątynia znajdująca się w rumuńskim mieście Oradea. Siedziba eparchii Oradea Mare. Historia W 1739 roku łaciński biskup Oradei, Nikolaus IV Csáky, zakupił działkę w centrum miasta i wzniósł na niej greckokatolicką cerkiew. Posiadała ona drewnianą wieżę z małym dzwonem i wolnostojącą dzwonnicę z trzema innymi instrumentami. Na miejscu tejże świątyni w latach 1788-1805, z rozkazu biskupa Ignațiego Darabanta, wzniesiono dzisiejszą katedrę. 30 lat po ukończeniu budowy, podczas pożaru miasta, spłonęły dach i wieża. Zniszczenia naprawiono w 1870. Biskup Mihail Pavel w 1892 zlecił Antalowi Szirmaiowi namalowanie fresków we wnętrzu kościoła, w tym czasie powstał również ikonostas. W 1907, podczas wichury, z wieży kościoła spadł krzyż, a podczas jej remontu doszło do pożaru. Zniszczenia naprawiono w latach 1910-1912 z funduszy biskupa Demetriu Radu, podczas tej renowacji nadano wieży obecny wygląd. W 1924 wzniesiono emporę, mogącą pomieścić do 200 osób. Po zdelegalizowaniu Kościoła Rumuńskiego Zjednoczonego z Rzymem w 1948 świątynie przekazano prawosławnym. 31 października została ona przejęta przez prawosławnego biskupa Oradei, Nicolaego Popoviciu. Od 21 listopada 2005 ponownie należy do grekokatolików. Architektura i wyposażenie Świątynia późnobarokowa, z elementami klasycystycznymi. Kościół salowy z transeptem, sklepiony kolebkowo. Nad skrzyżowaniem naw znajduje się kopuła, pokryta freskami przedstawiającymi Świętą Trójcę. Galeria Przypisy
Catedrala Sfântul Nicolae din Oradea

Catedrala Sfântul Nicolae din Oradea este un monument istoric și de arhitectură din secolul al XIX-lea, catedrala Episcopiei Greco-Catolice de Oradea Mare. Istoric Construcția bisericii a început în anul 1800, când episcopul greco-catolic Ignațiu Darabant demolează mica biserică greco-catolică, și începe construcția unei catedrale. Clădirea are planul în formă de cruce, tavan boltit și o cupolă centrală pictată cu scene biblice. Acoperișul baroc al turnului a fost terminat în 1803, și a ars de două ori în 1836 și în 1907. Actuala formă a turnului a fost concepută de Giovanni Quai și a fost executată între anii 1910-1912. Altarul este orientat spre răsărit. Vechiul iconostas al catedralei a fost mutat la începutul secolului al XIX-lea la Biserica Sfinții Arhangheli Mihail și Gavriil din Vadu Crișului. Acesta prezintă similitudini cu cel al Catedralei din Blaj. În anul 1948, odată cu interzicerea BRU, lăcașul și-a pierdut statutul de catedrală episcopală și a fost dat în folosința BOR ca biserică parohială. Lăcașul de cult a fost restituit Episcopiei de Oradea Mare în noiembrie 2005, după îndelungate procese, tratative și tergiversări. Prima liturghie greco-catolică a avut loc, după 57 de ani de întrerupere, la 20 noiembrie 2005, cu participarea a peste 100 de episcopi, preoți și diaconi. Exteriorul În anul 2019 a fost montată în fața catedralei o statuie a lui Demetriu Radu, episcop al Eparhiei de Oradea Mare, în perioada 1903-1920. Galerie Vezi și Lista catedralelor din România Galerie Note Legături externe http://www.welcometoromania.ro/Oradea/Oradea_Bis_Sf_Ierarh_r.html http://www.hartaoradei.ro/turism-sport-divertisment-c19/turism-religios-sc324/catedrala-greco-catolica-sfantul-nicolae-din-oradea-id282.html Arhivat în 7 iunie 2012, la Wayback Machine.
Bohus-palota (Arad)

Az aradi Bohus-palota műemlék épület Romániában, Arad megyében. A romániai műemlékek jegyzékében az AR-II-m-B-00522 sorszámon szerepel. Története Leírása Források "Lista monumentelor istorice: Județul Arad" (PDF). Ministerul Culturii. 2015. Hozzáférés: 2017. január 28.. Sarkadi Nagy Emese: Bohus palota, Arad. Romániai magyar lexikon. transindex.ro (2010. március 17.) (Hozzáférés: 2015. november 10.) További információk Palota a Zrínyi utcában. Az aradi Bohus Palota kismonografiája. I. rész Palota a Zrínyi utcában. Az aradi Bohus Palota kismonografiája. II. rész
Palatul Bohuș din Arad

Palatul Bohuș este o clădire impunătoare aflată în municipiul Arad. A fost construită de către arhitectul Ludovic Szantay în anul 1913 în stil secession geometric. Clădirea, cu un aspect exterior sobru, este bogat ornamentată în interior; în realizarea sa a fost folosit pentru prima dată in Arad, la planșee, betonul armat. La inaugurare, clădirea a fost prevăzută cu lifturi care au funcționat până în anii recenți. Descriere Clădirea a fost ridicată dupa planurile lui Lajos Szantay la comanda baronului Bohuș, în locul unei alte construcții de două niveluri, casa Bohuș, care se afla numai într-o parte a terenului. Clădirea are patru niveluri, cu planul în formă de u și curte interioară s-a construit pe un teren delimitat de strada principală (Revolutiei) și de străzile Vasile Goldiș și Românului. Cea mai lungă aripă a clădirii are fațada la strada Goldiș. Acoperișul relativ scund, abia se zărește în spatele frontoanelor fațadei. Bibliografie Ghid Arad Guide http://www.enciclopediavirtuala.ro/monument.php?id=198 Arhivat în 4 martie 2016, la Wayback Machine.
Palatul Bragadiru

Palatul Bragadiru este o clădire din București construită la sfârșitul secolului XIX de către Dumitru Marinescu Bragadiru. Istoricul imobilului Clădirea apare pentru prima dată reprezentată pe planul geografic realizat de Institutul Geografic al Armatei în anii 1895-1899 și 1911. Construcția “Colosului”, așa cum era cunoscută clădirea la începuturile sale, a fost realizată după planurile concepute de arhitectul austriac Anton Shuckerl în anul 1894 pe amplasamentul particular de la intersecția Podului Kalitzei (Caliței sau Podul Calicilor, actuală Calea Rahovei) și marcajul dat de cornișa de sud-est a Dâmboviței, prezență semnificativă pentru relieful orașului de la acea dată. Dumitru Marinescu Bragadiru a conceput Colosul ca pe un loc de recreere, respectând astfel o tradiție a fabricilor de bere de a avea și un local în vecinătate, așa cum era Grădina de vară “Eliseul Luther” sau braseria, restaurantul și sala de spectacole și bal Colosseul Oppler, dispărut în totatalitate astăzi. Un exemplu al Bucureștiului de altădată, clădirea a devenit ulterior Palatul Bragadiru, radiind de frumusețe și farmec istoric. Concepția arhitecturală eclectică, cu un repertoriu decorativ bogat, folosit armonic la compoziția fațadei și decorarea interioarelor, reflecta întrutotul frumusețea anilor 1900. Compusă dintr-o spectaculoasă sală de bal care poate funcționa și ca sală de teatru sau de concerte, o bibliotecă, o popicărie, numeroase camere, magazine și birouri ce funcționau la parter, clădirea era o structură impresionantă ce îmbina stilurile celor mai renumite clădiri ale timpului: Camera de Comerț, Poșta Română, Casa de Economii și Consemnațiuni (CEC-ul) și clădirea Curții Supreme de Justiție, toate construite în aceeași perioadă. La 11 iunie 1948, regimul comunist a naționalizat întreaga industrie românească. Fabrica de Bere a fost redenumită Fabrica de Bere Rahova, după numele cartierului în care se afla. Prima grijă a regimului a fost spargerea cu lovituri de ciocan a numelui Dumitru Marinescu Bragadiru de pe frontonul fabricii de bere. Imobilul Colosseum a fost redenumit "Casa de Cultură Lenin" . În anul 2003, descendenții lui Dumitru Marinescu Bragadiru au revendicat imobilul Colosseum conform Legii speciale 10/2001 și l-au redobândit conform titlului emis de Primăria Municipiului București. Palatul are 10.000 de metri pătrați construiți și un teren aferent de 12.000 de metri pătrați și este declarat monument istoric de către Ministerul Culturii și Cultelor. Directori Gh. Dimitropulo | 1900 Note Legături externe Palatul Bragadiru - Site web oficial Harta Monumentelor Istorice din București FOTO Povestea ruinei Bragadiru, rezervorul de bere al Europei în urmă cu un secol, 7 ianuarie 2013, Bogdan Păvăloi, Adevărul
Palazzo Braunstein

Il Palazzo Braunstein è un monumento architettonico (classificato come monumento storico del patrimonio nazionale con il cod LMI IS-II-m-B-03837), costruito all'inizio del XX secolo, a Iași, in Romania. L'edificio ospita le "Gallerie Cupola", la sala espositiva dell'Unione degli artisti visivi. Storia Il palazzo fu costruito sul sito di vecchi edifici di proprietà di Adolf Braunstein, un imprenditore ebreo che all'epoca possedeva diversi negozi nella zona. La cupola del palazzo fu inaugurata nel 1915. Nel corso del tempo, l'edificio ebbe varie funzioni, tra cui hotel, banca, quartier generale del partito. Durante il periodo comunista, l'edificio fu nazionalizzato, ospitando per un periodo la sede dei "Magazinul Victoria", mentre gli appartamenti al piano superiore vennero utilizzati come alloggi sociali. Dopo la caduta del comunismo nel 1989, alcune parti dell'edificio furono restituite, in seguito riscattate, e l'edificio divenne proprietà del municipio. Attualmente, l'edificio è in una fase avanzata di degrado, con un grado di rischio sismico 0, alla ricerca di soluzioni per essere consolidato e ripristinato. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Palazzo Braunstein
Palatul Braunstein

Palatul Braunstein este un monument de arhitectură (cod LMI IS-II-m-B-03837), construit la începutul secolului al XX-lea, în Iași. Clădirea adăpostește "Galeriile Cupola", sala de expoziții a Uniunii Artiștilor Plastici. Este realizat în stil arhitectural eclectic, cu elemente de art nouveau, arhitectura clădirii fiind încredințată arhitectului Horia Clejan din Bacău. Impresionant prin somptuozitate, palatul a fost construit pe locul unor mai vechi construcții aflate în proprietatea lui Adolf Braunstein, un antreprenor evreu care deținea mai multe magazine de-a lungul Uliței Mari, astăzi Bulevardul Ștefan cel Mare și Sfânt. Cupola palatului a fost inaugurată în 1915. De-a lungul timpului, clădirea a avut diverse funcții, printre care hotel, bancă, sediu de partid. În perioada comunistă, clădirea a fost naționalizată, funcționând aici, pentru o perioadă, Magazinul Victoria, apartamentele de la etaj având destinație de locuințe sociale. După căderea comunismului în 1989, unele părți din clădire au fost retrocedate, ulterior fiind răscumpărate, clădirea ajungând astfel în proprietatea Primăriei. În 2016 Primăria Iași a demarat un proiect de reabilitare câștigat în 2018 de o asociere italiană. Lucrările au început în martie 2018, termenul de finalizare a lucrărilor fiind martie 2020. Proiectul a suferit amânări până în anul 2022. Recepția lucrărilor a fost realizată în martie 2022. Valoarea totală a proiectului a fost de aproximativ 4.624.000 Euro fără TVA, cu asistență financiară nerambursabilă de 3.779.800 Euro, proiect cofinanțat din fonduri europene accesat prin Axa Prioritară 5, Prioritatea 5.1 - Conservarea, protejarea, promovarea și dezvoltarea patrimoniului natural și cultural din cadrul Programului Operațional Regional (POR) 2014 – 2020. Palatul Braunstein a fost transformat într-un centru multifuncțional, care include spații expoziționale, săli de conferință și alte facilități. Aici funcționează Centrul Cultural German și Centrul Cultural Francez. Referințe