NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Muzeul Arheologic Adamclisi

Muzeul Arheologic Adamclisi este un "muzeu de sit" care împreună cu "Monumentul triumfal Tropaeum Traiani" și "cetatea Tropaeum Traiani" (care datează din secolul al II-lea) formează Complexul muzeal Tropaeum Traiani. Acesta este subordonat Muzeului de Istorie Națională și Arheologie Constanța Clădirea muzeului, inaugurată în 1977, este concepută ca un lapidarium și cuprinde numeroase vestigii arheologice descoperite în cetate și împrejurimi. Pe o parte a muzeului sunt expuse metopele, friza inferioară și cea superioară, pilaștrii, crenelurile și blocurile de parapet ale stilului attic festonat. În centrul sălii este expusă statuia colosală a trofeului, inscripția și friza cu arme. Celelalte exponate sunt constituite de colecțiile ceramice (vase aparținând culturii Hamangia, ceramică getică, amfore grecești, romane și bizantine), opaițe, unelte, podoabe, fragmente de apeducte, sculptură, documente epigrafice. Note Vezi și Lista muzeelor din România Legături externe Materiale media legate de Muzeul Arheologic Adamclisi la Wikimedia Commons Ghidul muzeelor din România Localizare[nefuncțională]
Asszonyfalvi erődtemplom

Az asszonyfalvi erődtemplom műemlékké nyilvánított épület Romániában, Szeben megyében. A romániai műemlékek jegyzékében az SB-II-a-A-12321 sorszámon szerepel. Története Leírása Hivatkozások Források Lăcașuri de cult din România. www.cimec.ro. Institutul Național al Patrimoniului (Hozzáférés: 2015. szeptember 20.) "Lista monumentelor istorice: Județul Sibiu" (PDF). Ministerul Culturii. 2015. Hozzáférés: 2017. január 28..
Szent Mihály és Gábriel arkangyalok fatemplom (Bányika)

A bányikai Szent Mihály és Gábriel arkangyalok fatemplom műemlékké nyilvánított épület Romániában, Szilágy megyében. A romániai műemlékek jegyzékében az SJ-II-m-A-05011 sorszámon szerepel. Története Leírása Hivatkozások Források "Lista monumentelor istorice: Județul Sălaj" (PDF). Ministerul Culturii. 2015. Hozzáférés: 2017. január 28..
Biserica de lemn din Baica

Biserica de lemn din Baica se află în localitatea omonimă din județul Sălaj și datează din anul 1645, conform unei inscripții de pe pristolul de piatră din altar. Biserica se află pe noua listă a monumentelor istorice sub codul LMI: SJ-II-m-A-05011. Istoric și trăsături Conform tradiției orale, biserica a fost strămutată din partea de vest a satului, de pe dealul Poniță, la șosea, unde se află și azi. Se presupune că biserica a fost construită în 1643, fiind strămutată în 1645. Pe ancadranmentul intrării se poate descifra, cu mare greutate, o inscripție săpată în lemn de meșterii care au făcut acest lucru: „Meșteru Onuțu Simionu meșteru o au făcut, o au mutat”. Date despre istoricul bisericii de lemn aflăm și de pe inscripție făcută pe o piatră frumos cioplită aflată în altar: „ANNO DOMINI 1645” (probabil anul strămutării) și „PREOSTOLOSEA VORI PROTOPO(?) FARCAZAO PUȘTENIE IREAHIH”. Ultima restaurare s-a făcut în anul 2001, sub patronajul Direcției Monumentelor Istorice. Intrarea în biserică se află pe latura de sud; se remarcă ancadramentul frumos sculptat, cu chenare geometrice, având în colțurile de sus câte o rozetă, înscrisă în colac de frânghie. Biserica păstrează, pe latura de sud, o veche fereastră (un luminator), de dimensiuni mici, 5/12cm, cu marginile evazate spre exterior, având formă semicirculară în partea superioară. Clopotnița este scundă, dar zveltă, cu foișor și fleșă care se înalță deasupra pronaosului. Ploile pătrunse în biserica de lemn din Baica, au distrus aproape în întregime decorul pictat. Frânturile de pictură păstrate conduc la concluzia că ea poate fi atribuită lui Ioan Pop din Românași. Note Bibliografie Studii monografice Cristache-Panait, Ioana (1978). „Biserica Sf Arhangheli Mihail și Gavril din Baica”. Monumente istorice bisericești din Eparhia Ortodoxă Română a Oradei. Biserici de lemn: 240–244, Oradea. Studii regionale Cristache-Panait, Ioana (1971). „Bisericile de lemn din Sălaj”. Buletinul Monumentelor Istorice. 1971 (1): 31–40. Ghergariu, Leontin (1973). „Meșterii construcțiilor monumentale de lemn din Sălaj”. AMET. 1971-73: 255–273, Cluj. Godea, Ioan (1996). Biserici de lemn din România (nord-vestul Transilvaniei). București: Editura Meridiane. ISBN 973-33-0315-1. Vezi și Baica, Sălaj Imagini Legături externe CIMEC Biserica de lemn din Baica Amprente ale spiritualității noastre - Biserica din Baica Arhivat în 10 iulie 2012, la Wayback Machine., 17 iulie 2002, Revista Magazin
Biblioteca Județeană „Costache Sturdza” din Bacău

Biblioteca Județeană „Costache Sturdza” se află în municipiul Bacău. A fost înființată în anul 1893, vechiul său sediu fiind într-o clădire de patrimoniu din strada Ioniță Sandu Sturdza nr. 1. În vara anului 2005, biblioteca a fost transferată cu întregul fond de carte la parterul clădirii Muzeului de Științele Naturii „Ion Borcea”, din Parcul Cancicov. Numele bibliotecii amintește de primarul Gheorghe Sturdza, fiul beizadelei Costache Sturdza și nepot al domnitorului Ioniță Sandu Sturdza care, prin intermediul societății "Cultura", a dăruit 948 de volume. Acestea, alături de cele donate de alte persoane, au format un fond de carte inițial de aproape 2000 de volume. Biblioteca, inaugurată în 27 iunie 1893, a funcționat la început în localul Primăriei, construit în 1850. Împreună cu tatăl său Theodor Cancicov și frații săi Vasile și Alexandru, Elena Cancicov s-a aflat în anul 1893 printre primii ctitori ai bibliotecii. Referințe Legături externe Situl oficial al Biblioteii Județeane Costache Sturdza din Bacău Arhivat în 9 februarie 2009, la Wayback Machine. Biblioteca Judeteana "Costache Sturdza" Arhivat în 11 februarie 2010, la Wayback Machine.
Biserica Adormirea Maicii Domnului din Râmnicu Sărat

Biserica Adormirea Maicii Domnului este o ctitorie a lui Constantin Brâncoveanu și a unchiului său, spătarul Mihai Cantacuzino, situată în municipiul Râmnicu Sărat din județul Buzău, România. Este clasificată drept monument istoric, având codul BZ-II-m-A-02463.01. Conform lucrării Râmnicul Sărat. Călăuza de O. Moșescu, clădirea a fost construită între 1690 și 1696. Note Bibliografie Institutul de Istorie „N. Iorga” (2001), Călători străini despre țările române. Vol X. Partea a II-a, Ediție îngrijită de Maria Holban, Maria M. Alexandrescu-Dersca Bulgaru și Paul Cernovodeanu, București: Editura Academiei Române, p. 1085
Barcarozsnyói evangélikus templom

A barcarozsnyói evangélikus templom műemlékké nyilvánított épület Romániában, Brassó megyében. A romániai műemlékek jegyzékében a BV-II-a-A-11763 sorszámon szerepel. Története Leírása Hivatkozások Források Lăcașuri de cult din România. www.cimec.ro. Institutul Național al Patrimoniului (Hozzáférés: 2015. szeptember 20.) "Lista monumentelor istorice: Județul Brașov" (PDF). Ministerul Culturii. 2015. Hozzáférés: 2017. január 28.. Evangelische Kirchengemeinde A.B. Rosenau. www.evang.ro. Evangelische Kirche A.B. in Rumänien (Hozzáférés: 2015. október 2.)
Szászveresmarti erődtemplom

A szászveresmarti erődtemplom műemlékké nyilvánított épület Romániában, Brassó megyében. A romániai műemlékek jegyzékében a BV-II-a-A-11768 sorszámon szerepel. Története Az eredeti templom a 13. század második felében épült; ebből azonban csak a szentély apszisa, a félköríves román stílusú diadalív maradt meg. A 15. században új templomot építettek a régi helyén. A harangtorony és a templomot körbevevő várfal szintén 15. századi. A kaputorony a Basta-féle harcok során pusztult el, a déli tornyot és a várfal keleti részét 1898-ban bontották le. Az erődtemplom tornya 2016. február 19-én, helyi idő szerint este 9-kor leomlott. Leírása Hivatkozások Források Evangelische Kirchengemeinde A.B. Tartlau. www.evang.ro. Evangelische Kirche A.B. in Rumänien (Hozzáférés: 2015. október 10.) Lăcașuri de cult din România. www.cimec.ro. Institutul Național al Patrimoniului (Hozzáférés: 2015. szeptember 20.) Léstyán Ferenc: Megszentelt kövek: A középkori erdélyi püspökség templomai I–II. 2. bőv. kiadás. Gyulafehérvár: Római Katolikus Érsekség. 2000. ISBN 973-9203-56-6 "Lista monumentelor istorice: Județul Brașov" (PDF). Ministerul Culturii. 2015. Hozzáférés: 2017. január 28..
Hégeni erődtemplom

A hégeni erődtemplom műemlékké nyilvánított épület Romániában, Szeben megyében. A romániai műemlékek jegyzékében az SB-II-a-A-12340 sorszámon szerepel. Története Leírása Hivatkozások Források Lăcașuri de cult din România. www.cimec.ro. Institutul Național al Patrimoniului (Hozzáférés: 2015. szeptember 20.) "Lista monumentelor istorice: Județul Sibiu" (PDF). Ministerul Culturii. 2015. Hozzáférés: 2017. január 28.. Kirchenbezirk Hermannstadt. www.evang.ro. Evangelische Kirche A.B. in Rumänien (Hozzáférés: 2015. október 3.) Hégen - Szent András erődített evangélikus templomegyüttes. hereditatum.ro (Hozzáférés: 2015. október 3.) arch
Kissinki erődtemplom

A kissinki erődtemplom műemlékké nyilvánított épület Romániában, Brassó megyében. A romániai műemlékek jegyzékében a BV-II-a-A-11634 sorszámon szerepel. Története A mai egyhajós templom újabb festésekor meghagyták a vakolat alatt felfedezett évszámot: 1421. Ez vagy az előző században épült templom befejezési vagy az előbbi helyett épített templom születési éve lehet. A helység alapítása ugyanis a XII. századra tehető. (Göllner: Geschichte der D. in R. 29.) A régebbi templom maradványa egy háromnyílásos körablak, mely a ciszterci építőműhelyhez kapcsolja. Másodlagosan elhelyezve, a parókia kőkerítésének keleti falán őrizték meg. (V. Drăguţ: Arta gotică. 25, 35/32.) Az első templom a XIII. században épül román stílusban Szt. Péter és Pál tiszteletére.Feltételezik, hogy a templom a régi harangtornyához épült, mely torony a XIII. századi tatárjárás utáni korra emlékeztet. Leírása Az 1421-ben befejezett gótikus templom a sokszög öt oldalával záruló szentélyt kapott és keresztboltozatot kőbordákkal. Eredetileg a hajó boltozata is ilyen volt, újabban sík mennyezetű. A harangtorony falán ez olvasható: „Erbaut 1421, repariert 7677, und 1761, gebessert wurde 1840, 1869.” A szentély négy kisméretű csúcsíves ablaka eredetileg nagyobb volt. A négy masszív oszlopon álló torony alja Keresztboltozat . A torony két oldalán két kis kamaraszerű helyiség van, a hajó felől bejárattal; külső bejárataikat befalazták. A szentély fölé nyitott védelmi karzatot emeltek. A XIX. században a hajó síkmennyezetet kap.1489-ből származó harangját sárkányokat és oroszlánokat ábrázoló plakettek díszítik, (Fabritius: S. Kirchenburgen. 24.; Oprescu: Bisericile cetăţi. 148.) Hivatkozások Források Evangelische Kirchengemeinde A.B. Schenk. www.evang.ro. Evangelische Kirche A.B. in Rumänien (Hozzáférés: 2015. október 4.) arch Léstyán Ferenc: Megszentelt kövek: A középkori erdélyi püspökség templomai I–II. 2. bőv. kiadás. Gyulafehérvár: Római Katolikus Érsekség. 2000. ISBN 973-9203-56-6 Lăcașuri de cult din România. www.cimec.ro. Institutul Național al Patrimoniului (Hozzáférés: 2015. szeptember 20.) "Lista monumentelor istorice: Județul Brașov" (PDF). Ministerul Culturii. 2015. Hozzáférés: 2017. január 28..
Feketehalmi erődtemplom

A feketehalmi erődtemplom műemlékké nyilvánított épület Romániában, Brassó megyében. A romániai műemlékek jegyzékében a BV-II-a-A-11643 sorszámon szerepel. Története Leírása Hivatkozások Források Lăcașuri de cult din România. www.cimec.ro. Institutul Național al Patrimoniului (Hozzáférés: 2015. szeptember 20.) "Lista monumentelor istorice: Județul Brașov" (PDF). Ministerul Culturii. 2015. Hozzáférés: 2017. január 28.. Zur Geschichte. zeiden.evang.ro. Evangelische Kirchengemeinde Zeiden (Hozzáférés: 2015. október 3.) arch
Biserica fortificată din Codlea

Biserica fortificată din Codlea a fost construită începând cu secolul al XIII-lea. Ansamblul care cuprinde biserica evanghelică și incinta fortificată figurează pe lista monumentelor istorice 2010, cod LMI BV-II-a-A-11643. Fortificația și biserica Cetatea bisericească se află în piața centrală din Codlea. Din construcția romanică de secol al XIII-lea se mai păstrează portalul de vest. În absența unor cercetări arheologice exhaustive, este greu de stabilit astăzi dacă biserica inițială a fost construită în formă de bazilică sau de biserică sală. Portalul cu trei retrageri succesive, cu arc plincintru, are pereții formați din colonete cărora le este atașată o friză de capiteluri cu decorație de palmete și figurine umane. În secolul al XV-lea biserica romanică a fost transformată într-o biserică sală gotică. Corul este prevăzut cu o absidă 5/8 precum și cu o boltă în leagăn cu penetrații, cu nervuri de cărămidă dispuse în formă de plasă. Nervurile pornesc de la console decorate diferit. Sacristia din nordul corului se dezvoltă pe două niveluri și are bolți în formă de plasă, cu nervuri din cărămidă. La începutul sec. al XVIII-lea a fost realizat valorosul tavan casetat în sala bisericii, format din 252 de panouri pictate. În sud-estul bisericii se ridică turnul clopotniță, un donjon masiv care, prin completări succesive, a ajuns să aibă pereți de 5 m grosime. O incintă fortificată de formă poligonală înconjoară biserica. Ea a fost realizată la începutul sec. al XV-lea, după anul 1420, respectiv în urma primelor invazii turcești. Zidul de incintă are o înălțime de 8–10 m, iar grosimea sa ajunge până la 2 m. În partea coamei a fost prevăzut cu goluri de tragere și aruncare. În partea interioară au fost construite camere de provizii. Turnul primește în anul 1892 aspectul actual neogotic. Altarul, opera lui Johannes Bartel din Brașov, înălțat în 1904, este de asemenea neogotic. Amvonul este datat 1841. Orga, terminată în 1783, unul din cele mai valoroase instrumente din Transilvania, are un pozitiv pe balustradă și este opera maestrului Prause din Silezia. Tratarea cromatică aparține pictorului Oelhahn. Clădirea primăriei a fost ridicată între 1828 și 1830 în sudul bisericii, alipită turnului clopotniță. Galerie de imagini Legături externe ro Fișa monumentului Monumente istorice din România - Fișă și localizare de monument Bibliografie Hermann Fabini, Universul cetăților bisericești din Transilvania, Editura Monumenta, Sibiu, 2009, ISBN 978-973-7969-11-8 Petre Iambor, Așezări fortificate din Transilvania (sec. IX-XIII), Cluj-Napoca, 2005. Thomas Nägler, Așezarea sașilor în Transilvania, Editura Kriterion, București, 1992. Adrian Andrei Rusu, Castelarea carpatica, Editura MEGA, Cluj-Napoca, 2005. George Oprescu, Bisericile, cetăți ale sașilor din Ardeal, Editura Academiei, București, 1956. Țiplic Ioan-Marian, Organizarea defensivă a Transilvaniei în evul mediu (secolele X-XIV), Editura Militară, București, 2006. Note
Kirchenburg (Feldioara)

Die Kirchenburg in Feldioara (Marienburg) im Kreis Brașov in Rumänien gehört zu den Kirchenburgen in Siebenbürgen und gehört der Evangelischen Kirche A.B. in Rumänien. Hintergrund Nach der Vertreibung des Deutschen Ordens aus der Gegend im Jahr 1225 erhielten die Zisterziensermönche das Patronat über den Ort Marienburg (heute Feldioara). Erst danach, aber noch im 13. Jahrhundert, wurde die Kirchenburg, westlich, in 250 Meter Entfernung von der Ur-Marienburg, zusammen mit einer zugehörigen Ringmauer errichtet. Die romanische Kirche, welche wohl von den Zisterziensermönchen gemeinsam mit der im Ort lebenden Bevölkerung, insbesondere offenbar Siebenbürger Sachsen, errichtet wurde, wurde danach zum religiösen und kulturellen Zentrum des Ortes. Zwischen Ende des 14. und Mitte des 15. Jahrhunderts erfolgte ein gotischer Umbau der Kirche. Am zweiten Geschoss des Glockenturms der dreischiffigen Kirche wurde im Laufe dieser Jahrhunderte offenbar eine gewölbte Empore eingebaut, die dem Kirchenstifter gewidmet ist. Im 18. Jahrhundert wurde der Glockenturm der mittlerweile evangelischen Kirche mit einem neuen Dach versehen, das dem der Schwarzen Kirche von Brașov (deutsch Kronstadt) gleicht. Die Orgel der Kirche wurde zum Ende des 18. Jahrhunderts durch den Orgelbauer Johannes Prause geschaffen. Drei Bildtafeln des vorreformatorischen Flügelaltars der Kirchenburg befinden sich heute in der Schwarzen Kirche von Brașov. Von der Ringmauer, welche die Kirche einst umgab, verblieb bis heute nur eine niedrig gemauerte Einfriedung. Weblinks Einzelnachweise
Barcaföldvári erődtemplom

A barcaföldvári erődtemplom műemlékké nyilvánított épület Romániában, Brassó megyében. A romániai műemlékek jegyzékében a BV-II-a-A-11694 sorszámon szerepel. Története Leírása Hivatkozások Források Lăcașuri de cult din România. www.cimec.ro. Institutul Național al Patrimoniului (Hozzáférés: 2015. szeptember 20.) "Lista monumentelor istorice: Județul Brașov" (PDF). Ministerul Culturii. 2015. Hozzáférés: 2017. január 28.. Evangelische Kirchengemeinde A.B. TARTLAU. www.evang.ro. Romániai ágostai hitvallású evangélikus egyház (Hozzáférés: 2015. október 2.)
Zsidvei erődtemplom

A zsidvei erődtemplom műemlék Romániában, Fehér megyében. A romániai műemlékek jegyzékében az AB-II-a-A-00241 sorszámon szerepel. Története Leírása Hivatkozások Források "Lista monumentelor istorice: Județul Alba" (PDF). Ministerul Culturii. 2015. Hozzáférés: 2017. január 28..
Márpodi erődtemplom

A márpodi erődtemplom műemlékké nyilvánított épület Romániában, Szeben megyében. A romániai műemlékek jegyzékében az SB-II-a-B-12414 sorszámon szerepel. Története Leírása Hivatkozások Források Lăcașuri de cult din România. www.cimec.ro. Institutul Național al Patrimoniului (Hozzáférés: 2015. szeptember 20.) "Lista monumentelor istorice: Județul Sibiu" (PDF). Ministerul Culturii. 2015. Hozzáférés: 2017. január 28.. Gemeinden im Unteren Harbachtal. www.evang.ro. Evangelische Kirche A.B. in Rumänien (Hozzáférés: 2015. október 4.) arch
Biserica fortificată din Marpod

Biserica evanghelică fortificată din Marpod, județul Sibiu, a fost construită în secolul XIII. Figurează pe lista monumentelor istorice 2010, cod LMI SB-II-a-B-12414, cu următoarele obiective: cod LMI SB-II-m-B-12414.01 - Biserica evanghelică fortificată, secolul XIII - XVI, 1785 - 1798; cod LMI SB-II-m-B-12414.02 - Incintă fortificată, anexe, secolul XV - XVI; Localitatea Marpod (în dialectul săsesc Mârpet, în germană Marpod, Marpodt, Marpolden, Maierpod, Mayerpolden, Maypold, în maghiară Márpod) este satul de reședință al comunei cu același nume din județul Sibiu, Transilvania, România. Istoric și trăsături Satul a fost atestat documentar pentru prima dată în anul 1349. În secolul XIII și XIV s-au format primele scaune săsești, al doilea înființat fiind cel al Nocrichului, scaun în jurisdicția căruia intrau și Marpodul și Ilimbavul. Comuna Marpod a fost condusă de un vilicus și a participat la organizarea conducerii scaunului Nocrich, care avea în componență un jude și patru jurați, dintre care unul era întotdeauna din Marpod. În 1349 greavul Nikolaus din Marpod și greavul din Alțâna, au reprezentat scaunul Nocrichului la adunarea celor șapte scaune săsești. Biserica a fost initial o bazilică romanică din sec. XIII, fortificată în sec. XVI. Prima referire despre o biserică catolică în Marpod – biserica Sfânta Fecioara Maria – datează din 1402. La recensământul din 1488 se constată că funcționau în Marpod doi preoți. Din motive necunoscute, biserica a fost distrusă de un puternic incendiu, din construcția veche rezistând un capitel corintic al unei coloane – zidit în prezent în exteriorul corului bisericii evanghelice – resturile unei ferestre în stil romanic și o cristelniță de piatră ce posedă o inscripție ce nu poate fi citită exact. În 1670 se construiește pe fundamentul vechi al bisericii noua clădire de biserică, mai mare, sub forma unei nave, lungă de 20 de metri și lată de 8 metri. Corul este adăugat ulterior. Între anii 1795 și 1798 se construiește noul turn cu clopote. Ceasul este montat la turn în 1799, având un singur arătător ce sărea din 5 în 5 minute la cifra următoare. În 1817 este montată orga de Samuel Maetz, iar în 1841 se instalează pe turn un paratrăsnet. Biserica evanghelică din Marpod a primit tabloul pictat în 1926 de Hans Hermann, artist emerit din Sibiu, tablou adăugat altarului. Note Bibliografie Monografia comunei Marpod Legături externe Monumente istorice din România-Fișă și localizare de monument Salvează-ți trecutul! Salvează monumentul! ro Marpod în Repertoriul arheologic Sibiu 2003 Vezi și Marpod, Sibiu Imagini din exterior Imagini din interior
Mirkvásári erődtemplom

A mirkvásári erődtemplom egy szász evangélikus erődtemplom Romániában, Brassó megyében. Építése a 13. századra tehető, négyszög alapú kerítőfalát a 16. században emelték. A szászok kivándorlásával az elhagyatott templom a 21. század elejére romos állapotba került. A romániai műemlékek jegyzékében a BV-II-a-B-11732 sorszámon szerepel. Története Mirkvásárt 1400-ban említik legelőször, mint a kőhalmi kerület részét, templomának építése azonban sokkal korábbra, a 13. századra tehető. Ezt a román stílusú bazilikát a 15. században átalakították: oldalhajóit lebontották, boltíveit befalazták, csarnoktemplommá alakítva az épületet. Az apszishoz egy kis szoba csatlakozik, ahol a fújtató volt (Blasebalg), északi oldalához egy sekrestyét építettek. Harangja 1570-ből származik, harangtornyát 1848 és 1858 között építették egy összeomlott védőtorony helyett. Orgonáját 1788-ban készítette Johannes Prause, ezt 2002-ben felújították és átszállították a szászvolkányi erődtemplomba. A négyszög alapú várfalakat a 16. században emelték, az építés dátumára az őrtornyokon feltüntetett 1517-es és 1541-es évszámok utaltak. Ebben az évszázadban a falu lakói a reformáció hatására evangélikusok lesznek, és így a templom is katolikusból evangélikussá vált. 1658-ban török–tatár seregek feldúlták és felégették a falut és a templomot. 1800 körül lebontották a nyugati fal egy részét, hogy oda építsék a faluházát, 1900 körül pedig a nyugati fal fennmaradó részét és a délnyugati tornyot, hogy iskolaépületet emeljenek helyére. A 20. század második felében a németek kivándoroltak, a 21. század elejére a faluban már csak néhány szász maradt, az elhagyatott templom romos állapotba került. Berendezésének nagy része (padok, karzatok, szószék) még megvan, azonban az értékesebb daraboknak nyoma veszett (1975-ben Hermann Fabini még beszámolt egy 15. század eleji, 161 centiméter magas Madonna-szoborról, egy gótikus-reneszánsz feszületről és egy 1632-ben készült keresztelőmedencéről, ezek azonban mára eltűntek). Leírása 25 méter hosszú, 5,7 méter széles csarnoktemplom; a 21. század elején romos állapotban van. A várfal alapterülete 64 × 45 méter, magassága 6–7 méter, két sorban elhelyezett lőrésekkel. Négy sarkát eredetileg négyzet alapú őrtornyok védték, de ezek közül ma csak a délkeleti áll. Orbán Balázs a 19. század közepén így számol be róla: „[Mirkvásár temploma] igen érdekes, főként magas négyszög bástyákra támaszkodó templomkastélya igen erős, fel és le irányuló lőrésekkel, s ormózatán kiszökellő zúzművekkel (pechnase), mik igazolják a rajta lévő 1517. és 1541 évszámot, mely korra épitésideje bizonyosan felvihető. A közepén lévő templom is ezen korból valónak látszik; bár most az izléstelen kiigazitások, illetőleg elidomtalanitások által egészen új szinezetet nyert.” Képek Jegyzetek Források ↑ Léstyán: Léstyán Ferenc: Megszentelt kövek: A középkori erdélyi püspökség templomai I–II. 2. bőv. kiadás. Gyulafehérvár: Római Katolikus Érsekség. 2000. ISBN 973-9203-56-6 ↑ Roth: Roth, Anselm (2019). Über Siebenbürgen. Band 7 (német nyelven). Bonn: Schiller Verlag. ISBN 9783946954484. : Unknown parameter |subtitle= ignored (súgó)