NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Geamia Hunkiar

Geamia Hunkiar, ctitorită de sultanul Abdulaziz (1830 - 1876) și dată în folosință în anul 1869, este poziționată în zona centrală a vechiului oraș Constanța, Bulevardul Tomis 41, Constanța 900178. Mai este cunoscută și sub numele de Aziziye. Construcția este făcută din piatră cioplită de meșterii pietrari turci, iar zidurile au o grosime de 85 cm. Arhitectura corpului geamiei este una simplă în stil otoman cu acoperiș din olane în patru ape. Clădirea este înscrisă în Lista monumentelor istorice din județul Constanța cu Codul LMI CT-II-m-A-02851. Bibliografie Cristian Brăcăcescu: Geamii. Minarete pe cerul Dobrogei, editura Igloopatrimoniu, 2012, fotografii Șerban Bonciocat, Studiu introductiv de prof. univ. dr. Mihai Maxim, turcolog, director al Centrului de Studii Turce „Dimitrie Cantemir” al Universității din București. Note Legături externe Atac la Geamia Hunkiar - ridicarea unei construcții în apropiere Arhivat în 27 februarie 2014, la Wayback Machine., 11 iunie 2009, Marius Vasileanu, România liberă
Мечеть Хюнкар

Мечеть Хюнкар (рум. Geamia Hunchiar, тур. Hünkar Camii, с тур. — «Мечеть Государя») — мечеть, расположенная в румынском городе Констанца. Мечеть была построена в 1869 году, за девять лет до того, как Северная Добруджа стала частью Румынии, во время правления османского султана Абдул-Азиза. Минарет высотой 24 метра доминирует над своим окружением. Здание выполнено в простом османском стиле, с черепичной крышей и имеет форму куба. Здание было построено из резного камня, который был взят из въездных ворот османской крепости, стены которой были снесены в 1828 году. В свою очередь, камень для этих стен был взят из греко-римских остатков древнего Томиса. Внутренний ковер был подарен в 2001 году президентом Турции Ахметом Недждетом Сезером. В межвоенный период мечеть была близка к сносу, сторонники утверждали, что слабый в плане структуры минарет представлял угрозу для прохожих. Историк Николае Йорга успешно опроверг это утверждение. Во время Второй мировой войны советские войска серьезно повредили мечеть, после чего снова было предложено снести её. Её восстановление началось только после Румынской революции, но в то же время ее строительство по соседству было затруднено. Министерство культуры и по делам религий Румынии внесло мечеть в список исторических памятников. Примечания Ссылки Atac la Geamia Hunkiar - ridicarea unei construcții în apropiere Архивировано 27 февраля 2014 года., 11 июня 2009, Marius Vasileanu, România liberă
Biserica Sfântul Gheorghe din Botoșani

Biserica Sfântul Gheorghe din Botoșani este o biserică ctitorită de doamna Elena Rareș (văduva domnitorului Petru Rareș) în anul 1551. Biserica Sfântul Gheorghe din Botoșani a fost inclusă pe Lista monumentelor istorice din județul Botoșani din anul 2015, având codul de clasificare BT-II-a-A-01942.01. Pe pisania acestei biserici se poate citi: „Elena, fiica de despot, doamna răposatului Petru voievod, a zidit acest hram în târgul Botoșanilor, în zilele domnului Io Ștefan voievod și s-a săvârșit în anul 7059 (1551) luna lui octombre.”. Clopotnița care se află în parte de nord a fost construită după demolarea celei din secolul al XVIII-lea și este asemănătoare cu cea de la Popăuți. În curtea bisericii a fost descoperit un cimitir medieval. Arhitectura bisericii este asemănătoare cu cele construite de Ștefan cel Mare având același pronaos mărit foarte mult, acoperirea cu calotă pe pandativi, dar fără decorul de tip gotic al nervurilor ceramice. Această biserică a fost restaurată de Nicolae Ghika-Budești în anul 1911. În anul 2018, Agenția de Dezvoltare Nord-Est a semnat un contract de finanțare a lucrărilor de reabilitare a Bisericii Sf. Gheorghe. Primarul Cătălin Flutur a anunțat că în data de 12 februarie, directorul ADR Nord-Est va fi prezent la Botoșani pentru a semna contractul de finanțare a acestui proiect care are o valoare de aproximativ 7.518.702 de lei. Câștigător este asocierea de firme LDC Trust Construcții MV – Mateo Rustic Construct (prima firmă fiind lider de asociere), având drept subcontractanți firmele Test Prima și Energoice. Bibliografie Pr. Cosma Bălan - "Biserica Sf. Gheorghe din Botoșani", în "Mitropolia Moldovei și Sucevei", anul XXX (1954), nr. 11, p. 63-65. Nicolae Gabrielescu - "Biserica Sf. Gheorghe din Botoșani", în "Revista Soc. Tinerimea română" (R.S.T.R.), anul XIII (1896), nr. 10, p. 172-175. Gh. Ghibănescu - "Actele de proprietate ale bisericilor Sf. Gheorghe și Vovidenia din Botoșani", în "Ioan Neculce", anul VI (1926-1927), p. 363-370. Nicolae Ghika-Budești - "Memoriu asupra lucrărilor de restaurare a bis. Sf. Gheorghe din Botoșani", în "Buletinul Comisiunii Monumentelor Istorice" (BCMI), anul V (1912), p. 43-44. Nicolae Iorga - "Cîteva știri nouă privitoare la istoria românilor. I. Dania lui Miron vodă Barnovschi pentru biserica domnească din Botoșani...", București, 1913 (extras din AARMSI, s. II, t. XXXV, 1912-1913, p. 93-96). Al. Lapedatu, Nicolae Ghika-Budești - "Bis. Sf. Gheorghe din Botoșani", în "Buletinul Comisiunii Monumentelor Istorice" (BCMI), anul V (1912), p. 49-59. Diacon Gh. Lungu - "Biserica Sf. Gheorghe din Botoșani", în "Mitropolia Moldovei și Sucevei", anul XXXVI (1960), nr. 9-12, p. 665-674. Referințe Legături externe Un simbol al orașului Botoșani, la un pas de colaps, 24 aprilie 2012, Descoperă Biserica „Sf. Gheorghe“ din Botoșani la 1900[nefuncțională], 3 decembrie 2011, Adrian Nicolae Petcu, Ziarul Lumina
Grădina Botanică din Galați

Grădina Botanică "Răsvan Angheluță" din Galați este situată pe malul stâng al Dunării. A fost înființată în 1992. Grădina Botanică este parte componentă a Complexului Muzeal de Științe ale Naturii. Prima plantare s-a efectuat în 1994. Structură Grădina Botanică este structurată pe șapte sectoare: Ornamental Serele Plante utile Rosarium Flora și vegetația României (5,3 ha) Flora Globului Grădina Senzorială Până acum adăpostește peste 2.500 taxoni. Au fost deja organizate colecția de citrice, rozariul și grădina japoneză. În 2002 au fost incluse în circuitul public cei 25.000 m2 de seră cu palmieri. În 1996 a fost elaborat și tipărit primul catalog de semințe cu contribuția specialiștilor din această instituție. Patrimoniu Patrimoniul Grădinii Botanice din Galați este format din 260.846 de exemplare de arbori, arbuști și flori. Rosariumul are 5.517 exemplare de trandafiri din aproape 300 de soiuri. Legături externe GrădinaMea.ro
Szent Mihály és Gábriel arkangyalok fatemplom (Hotinka)

A hotinkai fatemplom műemlékké nyilvánított épület Romániában, Máramaros megyében. A romániai műemlékek jegyzékében az MM-II-m-A-04585 sorszámon szerepel. Története Leírása Hivatkozások Források Lăcașuri de cult din România. www.cimec.ro. Institutul Național al Patrimoniului (Hozzáférés: 2015. szeptember 20.) "Lista monumentelor istorice: Județul Maramureș" (PDF). Ministerul Culturii. 2015. Hozzáférés: 2017. január 28..
Rák-tó

A Rák-tó avagy Rák tava (románul lacul Rat) természetes állóvíz Romániában, Erdélyben, Hargita megyében, Nagygalambfalva közelében. A tó és a hozzátartozó 10 hektáros terület védettnek van nyilvánítva. Fekvése A Rák tava Nagygalambfalvától északra, 2 km távolságban, a Zavaros-patak jobb oldali mellékvölgyében fekszik a tengerszint felett kb. 600 m-es tengerszint feletti magasságban. A következő magaslatok veszik körül: nyugaton a Kerekmező (740 m), északnyugaton a Szekérvár teteje (788 m), északon a Hevedertető(841 m), keleten a Sinai domb (820 m). Leírása Kerülete 800 m, hossza 250 m, szélessége 150 m, legnagyobb mélysége 7 m. Területe: 2,8 hektár. Az állandó természeti hatások miatt eredeti, négyszögletű formája három részre szakadt. A tó könnyebb megközelíthetősége érdekében fából készült pallót vezettek le egészen a part mentéig. A tó aljában egy kb. 1-2 m-es iszapréteg van. A tavat látogatók „tutajozhatnak” is egy levált földdarabon ülve. A tó mellett kis fakilátó áll. A tó eutrofizációja igen előrehaladott állapotban van. Kialakulása A talaj neogén kori üledékes kőzetből, szarmatakori agyagos márgából és homokkőből tevődik össze. Ezek a talajtípusok kedveznek a földcsuszamlásoknak, ebből arra lehet következtetni, hogy a tó a jégkorszak vége felé jöhetett létre. Legendája A néphit szerint a tó a következőképpen jött létre: A tó helyén valamikor állt egy ház, amelyben Rákné élt és édes- és mostohalányával. Mivel a kérők mind a szép és jó mostohalányt környékezték, mostohaanyja megfojtotta. A mostohalány könnyeiből lett a tó, abban elsüllyedt a ház. A megfojtott mostohalány tündérré változott, aki holdtöltekor látható a tó tükrén. Élővilága A tóban kárász, orvosi pióca, vízisikló és ponty él. Előfordulnak tavi- és kecskebékák, illetve tarajos gőték is. Madarai a szürke gém, tőkés réce, bíbic, szárcsa, egerészölyv, erdei pinty, barna rétihéja, réti fülesbagoly, erdei fülesbagoly, tövisszúró gébics, vörös vércse. Jellegzetes növényei a jégkorszakbeli vidrafű (Menyantes trifoliata) és fürtös lizinka (Lysimachia thyrsiflora), illetve a rovarevő közönséges rence (Utricularia vulgaris). Jegyzetek További információk 360°-os panorámakép Archiválva 2017. október 6-i dátummal a Wayback Machine-ben – Magasból.ro A Rák-tó – YouTube-videó
Lacul Rat

Lacul Rat este o arie protejată de interes național ce corespunde categoriei a IV-a IUCN (rezervație naturală de tip geologic, floristic și faunistic), situat în estul Transilvaniei, pe teritoriul județului Harghita Localizare Aria naturală se află în extremitatea sud-vestică a județului Harghita, pe teritoriul administrativ al comunei Porumbeni (în bazinul Târnavei Mari, la o altitudine de 600 m), în partea nordică a satului Porumbenii Mari, în apropierea drumului județean DJ137 care leagă localitatea Mugeni de Betești. Descriere Rezervația naturală a fost declarată arie protejată prin Legea Nr.5 din 6 martie 2000, publicată în Monitorul Oficial al României, Nr.152 din 12 aprilie 2000, privind aprobarea Planului de amenajare a teritoriului național - Secțiunea a III-a - zone protejate și se întinde pe o suprafață de 10 ha. Aceasta reprezintă o zonă cu luciu de apă de cca. 2,80 ha (ormat în urma unui val de alunecare) acoperit în mare parte cu plaur (o pătură plutitoare de stuf (Phragmites australis) formată din rădăcini și rizomi legate între ele de aluviuni și humus). La nivelul ierburilor (în arealul ce împrejmuiește lacul) sunt întâlnite câteva rarități floristice protejate prin Directiva Consiliului European 92/43/CE (anexa I-a) din 21 mai 1992 (privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică); printre care: gălbășoara de turbărie (Lysimachia thyrsiflora), otrățelul de baltă (Utricularia vulgaris) sau trifoiul de baltă (Menyanthes trifoliata). Vezi și Lista rezervațiilor naturale din județul Harghita Lista rezervațiilor naturale din România Note Legături externe Arii naturale protejate - Lacul Rat, comuna Porumbeni, județul Harghita Arhivat în 24 octombrie 2014, la Wayback Machine., greenharghita.ro.
Grigore Moisil High School (Timișoara)

Grigore Moisil Theoretical High School is a high school in Timișoara, Romania, founded in 1971. It is named after Romanian mathematician Grigore Moisil (1906–1973). About 1,800 students study in the 58 classrooms and 10 laboratories of the high school. History The school is on the site of what was the Boys' State Primary School no. 6 between 1863 and 1949. In 1902, the building became the property of the City Hall, with a secular board. The language of instruction was Hungarian until 1926 when the Romanian language was introduced, creating a German and a Hungarian section. The Grigore Moisil High School was established in its current form in 1971. It was one of the first five computer science high schools in Romania, along with those in Bucharest, Cluj-Napoca, Iași and Brașov, all founded in 1971, under the name of "high schools for automatic data processing." The old buildings were demolished in 1970, and a new three-level school was built in their place according to a Swedish-inspired plan presented by architect Nicolae Dâncu; the building was completed in late 1972. Over time, the high school was equipped with simple electronic equipment such as office computing machines. Until 1978, the high school did not have a computer to use, all the work and training of the students being done on the computer occurred at the Computer Center in the city. In 1978, the high school was equipped by transfer from the Computer Center with a Felix C256, which was used until 1984. During this period it was under the direct coordination of the Central Institute of Informatics (ICI) in Bucharest. After 1985, ICI was disbanded and the high school passed under the coordination of the Institute of Electrotechnical Research and Design (ICPE), which introduced electrical engineering classes and laboratories that functioned until 1989. From 1990 all electrical engineering classes were abolished and returned to computer science classes, and the institution became the Computer Science High School; in 1992, it was given the name of Romanian mathematician Grigore Moisil. Principals References
Liceul „Grigore Moisil” din Timișoara

Liceul Teoretic „Grigore Moisil” (numit în cinstea lui Grigore C. Moisil) din Timișoara este un liceu teoretic, cu profil real, înființat în anul 1971. În anul 2020 era cel mai bun liceu din Timișoara și totodată printre cele mai reputate școli din România. Este situat pe strada Ghirlandei nr. 4. În liceu învață un număr de 550 de elevi în 14 săli de clasă, un laborator de fizică, unul de chimie și patru laboratoare de informatică. Istoric În 1969, când informatica abia începuse să se dezvolte, s-a luat hotărârea să se înființeze liceele de informatică. Astfel, în 1971 au luat ființă primele 5 licee de informatică din Timișoara, București, Cluj, Iași și Brașov, sub denumirea de „Licee pentru prelucrarea automată a datelor”. Pe parcurs, liceul a fost dotat cu aparatură electronică simplă cum ar fi mașini de calcul de birou. Până în 1978 liceul nu a avut un calculator pe care să-l utilizeze, toate lucrările și instruirea elevilor s-au făcut pe calculatorul de la centrul de calcul. În 1978 liceul a fost dotat prin transfer de la centrul de calcul cu un Felix C256, pe care s-a lucrat până în 1984. În toată această perioadă s-a aflat sub coordonarea directă a Institutului Central de Informatică (ICI) din București. După anul 1985, ICI se desființează și liceul trece sub coordonarea Industriei Electrotehnice, care introduce clase și laboratoare de electrotehnică ce au funcționat până în 1989. Din 1990 toate clasele de electrotehnică se desființează și se revine la clasele cu profil informatică, dându-i-se denumirea de Liceul de Informatică, ca mai apoi, în 1992, să devină Liceul de Informatică „Grigore Moisil”. Începând din anul 1992, liceul a fost dotat prin donații cu primele calculatoare personale tip IBM din Franța și mai apoi cu o rețea din partea Ministerului Educației și Cercetării. În 2001 liceul a fost dotat cu o rețea de 30 de calculatoare Pentium din Franța iar mai apoi, în 2003, cu 25 de calculatoare Pentium 4. Note Legături externe Situl oficial Asociația Absolvenților Liceului de Informatică Timișoara
Almakeréki erődtemplom

Az almakeréki erődtemplom műemlékké nyilvánított épület Romániában, Szeben megyében. A romániai műemlékek jegyzékében az SB-II-a-A-12416 sorszámon szerepel. Története Leírása Hivatkozások Források Lăcașuri de cult din România. www.cimec.ro. Institutul Național al Patrimoniului (Hozzáférés: 2015. szeptember 20.) "Lista monumentelor istorice: Județul Sibiu" (PDF). Ministerul Culturii. 2015. Hozzáférés: 2017. január 28.. Evangelische Kirchengemeinde A.B. Malmkrog. www.evang.ro. Evangelische Kirche A.B. in Rumänien (Hozzáférés: 2015. október 2.)
Barajul Mihăileni

Barajul Mihăileni este o amenajare hidroenergetică de pe valea Crișului Alb. Lucrările la baraj au început în anul 1987 și s-au terminat în anul 2022. Istoric Decizia construirii barajului de la Mihăileni a fost luată în 1984, când s-a decis exproprierea a 64 de familii ale căror gospodării din sat urmau să fie acoperite de ape. Lucrările efective au început în 1987 și s-au derulat într-un ritm alert, pâna în 1990. După Revoluție, datorită lipsei banilor, lucrările au stagnat multă vreme, perioadă în care au fost alocate fonduri doar pentru operațiunile de conservare. Barajul de la Mihăileni ar urma să aibă un triplu rol: regularizarea debitelor Crișului Alb, alimentarea cu apă potabilă a comunei Crișcior și a municipiului Brad, precum și producerea de energie electrică. Note Vezi și Listă de lacuri de acumulare și baraje în România Legături externe Ministrul Lucia Varga: Barajul de la Mihăileni, a cărui constructie a început în 1987, va fi gata în 2014 2013 – un nou termen pentru Barajul Mihăileni Imagini
Spitalul Universitar de Urgență Militar Central „Dr. Carol Davila”

Spitalul Universitar de Urgență Militar Central „Carol Davila” (prescurtat SUUMC) este un spital din București, înființat în 1831. Monument istoric 18 dintre clădirile spitalului sunt clasate ca monumente istorice de importanță națională sau locală, sub codul B-II-a-A-19408: Birou_Corp A (cod LMI B-II-m-B-19408.01) Punct control_Corp A (cod LMI B-II-m-B-19408.02) Triaj pneumoftiziologie_Corp B (cod LMI B-II-m-B-19408.03) Neuro-psihiatrie_Corp B1 (cod LMI B-II-m-B-19408.04) Urologie-ginecologie_Corp B2 (cod LMI B-II-m-B-19408.05) Laborator-Anatomie patologică-Morgă_Corp C (cod LMI B-II-m-A-19408.06) Bloc alimentar_Corp D (cod LMI B-II-m-B-19408.07) Serviciu Cazarme-echipament_Corp D1 (cod LMI B-II-m-B-19408.08) Centrală termică (parțial) _Corp D3 (cod LMI B-II-m-B-19408.09) Dermatologie_Corp E (cod LMI B-II-m-A-19408.10) Centru medicină preventivă a M. Ap. N._Corp G (cod LMI B-II-m-B-19408.11) Medicală 1 și gastroenterologie_Corp H1 (cod LMI B-II-m-A-19408.12) Pavilion administrativ_Corp H2 (cod LMI B-II-m-A-19408.13) Centru implantologie, imagistică medicală și medicină nucleară_Corp H3 (cod LMI B-II-m-B-19408.14) Centru boli cardiovasculare-Secția cardiologie II_Corp H4 (cod LMI B-II-m-B-19408.15) Post trafo_Corp J2 (cod LMI B-II-m-B-19408.16) Monumentul eroilor companiei a II-a sanitară 1916-1919 (cod LMI B-II-a-B-19408.17) Scuarul Verde Central (cod LMI B-II-m-B-19408.18) Vezi și Universitatea de Medicină și Farmacie Carol Davila din București Carol Davila Note Bibliografie Ghidul spitalelor 2013. Medical Market 2013. Revista Săptămâna Medicală Arhivat în 21 octombrie 2014, la Wayback Machine. Legături externe www.scumc.ro Arhivat în 20 iulie 2013, la Wayback Machine. - Site web oficial
Monumentul „Ultimul străjer al capitalei”

Monumentul „Ultimul străjer al capitalei” este un monument comemorativ situat în sectorul 1, în cartierul Băneasa din București. Arhitectură și amplasament Monumentul are forma unui mic obelisc și a fost realizat după proiectul arhitectului francez Ernest Doneaud. Amplasamentul original al monumentului, până în 2007, a fost la intersecția dintre Bulevardul Aerogării și Drumul Național 1, pe un mic teren viran aflat lângă casa situată pe b-dul Aerogării nr. 1 (44.494693°N 26.079550°E﻿ ()44.494693; 26.079550). Noul amplasament este pe Drumul Național 1, chiar în fața Aeroportului „Aurel Vlaicu” – Băneasa. Lucrarea este înscrisă în Lista monumentelor istorice 2010 - Municipiul București - la nr. crt. 2282, cod LMI B-III-m-B-19967. Istoric Monumentul „Ultimul străjer al capitalei” a fost înălțat în memoria sergentului cavalerist Nicolae Păianu, căzut la datorie în luptele pentru apărarea Capitalei, din ziua de 22 noiembrie 1916. Originar din Călărași, acesta făcea parte din trupele care au rămas la București în 1916 pentru a ține piept trupelor germane și austro-ungare, asigurând retragerea guvernului la Iași. El și-a pierdut viața aici în urma luptelor, fiind declarat erou după terminarea războiului. În 2007, cu ocazia lucrărilor de extindere a DN1, care necesitau reamplasarea monumentului, cercetărorii au avut surpriza să descopere, sub statuie, osemintele sergentului, sicriul și părți din uniformă. Până acum se credea că osemintele au fost îndepărtate de comuniști. Osemintele eroului au fost reînhumate sub noul amplasament al monumentului. Monumentul care i-a fost străjer la căpătâi a fost ridicat in 1921 de Societatea „Mormintele Eroilor Căzuți în Război” după proiectul arhitectului francez Ernest Doneaud. El simbolizează rezistența Bucureștiului în fața inamicului în timpul Primului Război Mondial. Lăsându-se ispirat de monumentul realizat de Ernest Doneau și în amintirea sergentului Nicolae Păianu, compozitor român Sebastian Țună în anul 2017 a compus o lucrare cu același nume „Ultimul străjer al capitalei”, grație proiectului Arts District 100, sezonul al III-lea. „Ultimul străjer al capitalei” a fost scrisă pentru un ansamblu instrumental, un cvintet mixt alcătuit din flaut, vioară, violonce, vibrafon și pian. Ultimul străjer al capitalei - audio pe youtube, canalul EnjoyTV, în interpretarea ansamblului ICon Arts la UNMB. Vezi și Cartierul Băneasa Note
Azizyie Mosque

The Azizyie Mosque (Romanian: Moscheea Azizyie) is a mosque located at 2 Independenței Street in Tulcea, Romania, in the Dobruja region. It was built in 1863, during the reign of Sultan Abdülaziz, to whom it is dedicated and after whom it is named. Among the largest mosques built by the Ottoman Empire in Dobruja, it is made of cut stone 85 cm thick. It has 32 windows, of which 18 are on the upper part, ensuring natural lighting for the interior terrace that surrounds the building on three sides. From the period when the mosque was founded, a Turkish school functioned adjacent to the mosque; dating to 1865, it is now closed. The current minaret dates to 1897. By that time, Dobruja was part of the Romanian Old Kingdom, and the minaret was rebuilt using funds supplied by the Religious Affairs and Public Instruction Ministry. The mosque was indirectly benefited by the raids of the Circassians of Dobruja. Having been settled in the region in 1864 following the Circassian genocide, they would come into conflict with several of the native peoples and carry out raids against them. They would later give part of the profits they made through these raids to the Ottoman authorities, which would spend some of them on the Azizyie Mosque and the modern Tulcea Art Museum. The Dobrujan Circassians were expelled after the signing of the Treaty of San Stefano. The mosque and the former school are listed as historic monuments by Romania's Ministry of Culture and Religious Affairs. See also Islam in Romania References
Moscheea Azizyie

Moscheea Azizyie sau Geamia Sultanului Abdulaziz este lăcașul de cult reprezentativ al comunității musulmane din municipiul Tulcea. Geamia aflată în centrul Tulcea a fost ctitorită de Sultanul Abdulaziz și este cea mai mare geamie din Dobrogea. A fost restaurată în 1970. Covoarele au fost donate din Turcia și minaretul a fost ridicat prin sprijinul Republicii Turcia. Clădirea, situată pe str. Independenței nr. 2, este înscrisă în Lista monumentelor istorice din județul Tulcea cu codul LMI TL-II-m-A-05984. Construcția Construcția cuprinde o cameră, sala de rugăciuni a credincioșilor musulmani. La intrarea din față, în interior, este prevăzută cu o treaptă înaltă unde credincioșii își lasă încălțămintea. Lângă clădire se află minaretul înalt de 25 m, cu un diametru de 3,55 m. Este construită din piatră, cărămidă și lemn. Bibliografie Cristian Brăcăcescu: Geamii. Minarete pe cerul Dobrogei, Editura Igloopatrimoniu, 2012, fotografii Șerban Bonciocat, Studiu introductiv de prof. univ. dr. Mihai Maxim, turcolog, director al Centrului de Studii Turce „Dimitrie Cantemir” al Universității din București. Note