NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Сільський музей Мармарощини

Сільський музей Мармарощини (рум. Muzeul Satului Maramureşean) — етнографічний музей побуту та архітектури у м. Мармарош-Сигіт, Румунія. У музеї зібрані дерев'яні будівлі з Мармарощини, а також сусідніх Закарпатської та Івано-Франківської областей України. Музей урочисто відкрито 30 травня 1981 року під час урочистого відзначення Міжнародного дня музеїв. У церемонії відкриття взяли участь 70 директорів музеїв з Румунії, десятки фахівців, академічних дослідників, вчених. Музей поділяється на три секції: природничу, історично-археологічну та етнографічну. У музеї представлені як хати, так і елементи побуту жителів регіону — українців, румунів, угорців, євреїв та німців, переважно 17-18 століття. Галерея Посилання Сайт музею (рум.) Румунія за два з половиною дні: досвід одесита Відеорепортаж Digi24 (рум.) Примітки
Muzeul Satului Vâlcea

Muzeul Satului Vâlcea (Dorfmuseum Vâlcea) ist ein Freilichtmuseum auf einer Fläche von 8 ha unweit des Drum național 7 im Dorf Bujoreni, Kreis Vâlcea in der kleinen Walachei, Rumänien. Das Museum wurde 1969 gegründet und 1974 eröffnet. Es ist die Rekonstruktion einer traditionellen ländlichen Siedlung mit allen ihren sozialen und kulturellen Einrichtungen. Es zeigt fast 80 Gebäude und etwa 120.000 Exponate. Besondere Exponate sind das Gasthaus Bogdan von 1889, Schulen des frühen 20. Jahrhunderts sowie bis zu 200 Jahre alte Bauernhäuser mit ihren Brunnen und Toren. Sektionen des Museums Der Zentrale Bereich des Museums ist der der Bauernhöfe, der unterschiedliche traditionelle Beschäftigungen in der Landwirtschaft demonstriert: Getreideanbau, Obstwiesen, Weinanbau sowie Viehzucht in den Bergen. Für all diese Landwirtschaftsformen wurden Häuser aus dem jeweiligen Teil des Kreises Vâlcea in das Museum übertragen. Besonders erwähnenswert sind die Häuser mit Turm aus der Region Horezu. Weiterhin gibt es diverse landwirtschaftliche Nebengebäude. Den zweiten Bereich bilden sozial-kulturelle und öffentliche Gebäude: eine Grundschule des 20. Jahrhunderts, eine Holzkirche, eine Schaukel und in Zukunft auch ein Dorfrathaus. Im Handwerksbereich werden Techniken der Rohstoffgewinnung aus Pflanzenfasern und aus dem Haar und der Haut von Tieren gezeigt. Zum Töpferhandwerk, zum Zimmermannshandwerk und zur Verarbeitung von Ziegenhaaren gibt es Werkstätten aus dem 19. und 20. Jahrhundert. Der vierte Bereich zeigt Gebäude vom Dorfrand und aus den Bergen: Bienenstöcke, Kapellen, Grenzquellen, ein Herrenhaus eines Weinguts etc. Bemerkenswert ist auch die Innenausstattung aller Gebäude mit Fresken, Bauernmöbeln und vielen Einrichtungsgegenständen aus Holz und Metall. Die Holzkirchen des Museums Eine Besonderheit des Museums sind drei Holzkirchen, die in das Museum übertragen worden sind: Die der Muttergottes geweihte Holzkirche Mrenești von 1771 aus dem gleichnamigen Ort wurde 2003 in das Museum übertragen. Die Holzkirche Mângureni stammt von 1888 und ist Mariae Himmelfahrt geweiht. Die älteste der drei Kirchen ist die für Holzkirchen ungewöhnlich alte St. Nikolaus Kirche Anghelești-Cărpiniș von 1655. Sie wurde 2009 aus dem ehemaligen Dorf Anghelești in das Museum übertragen, wurde möglicherweise aber schon früher einmal umgesetzt. Die Vieleckige Kirche besteht aus verschiedenen Bauteilen mit unterschiedlicher Breite. Siehe auch Liste von Freilichtmuseen Weblinks The Village Museum of Valcea County (rumänisch, englisch) Muzeul Satului Bujoreni (rumänisch)
Muzeul Satului Vâlcean

Muzeul Satului Vâlcean este un muzeu etnografic în aer liber construit pe o suprafață de 8 hectare, deschis în anul 1974 în comuna Bujoreni, Vâlcea. Înființat în 1969 și deschis publicului în 1974, muzeul se află la granița municipiului Râmnicu Vâlcea și comună. Pe o suprafață de 8 hectare, satul-muzeu (care cuprinde aproape 80 de construcții arhitecturale și în jur de 12000 de piese muzeistice) reconstituie imaginea funcțională a unei așezări rurale tradiționale, cu toate instituțiile sale social-culturale. Alături de Cula Bujorenilor (numită și "cula cu scară exterioară", ctitorită în jur de 1810 de Preda Bujoreanu și inclusă în lista principalelor cule din Oltenia), Muzeul Satului Vâlcean mai cuprinde Hanul lui Bogdan (din 1889), școlile din Cacova (Stoenești) din secolul al XX-lea, Biserica de lemn (1785) în care încă se oficiază liturghii la marile sărbători, alte construcții religioase (cruci, troițe), case țărănești din județul Vâlcea mobilate și cu anexe gospodărești (cea mai veche casă având peste 200 de ani), precum și fântâni și porți specifice zonei. Program de vizitare: program de vară (aprilie - octombrie) : zilnic 10:00 - 18:00, luni închis program de iarnă (noiembrie - martie): zilnic 09:00 - 17:00, luni închis Galerie Note Vezi și Biserica de lemn din Mrenești Biserica de lemn din Mângureni Biserica de lemn din Anghelești-Cărpiniș Legături externe Descriere pe siteul Muzeului Județean Vâlcea Muzeul Satului Vâlcean Arhivat în 5 februarie 2009, la Wayback Machine. Muzeul Satului - Bujoreni, Valcea Arhivat în 22 noiembrie 2009, la Wayback Machine. "Platou de filmare" bun de revendicat, 28 iulie 2006, Daniela Cârlea ȘOntică, Jurnalul Național
Nicolae Minovici Folk Art Museum

The Dr. Nicolae Minovici Folk Art Museum (Romanian: Muzeul de Artă Populară „Prof. Dr. Nicolae Minovici”) is a museum located at 1 Dr. Nicolae Minovici Street in the Băneasa district of Bucharest, Romania. Initially built as a retreat on the city outskirts for Nicolae Minovici between 1906 and 1907, the house evolved into Bucharest's first folk art museum, with an expansive collection of ethnographic displays. The building was designed by the owner's friend, Cristofi Cerchez, in the Romanian Revival style. The museum building is listed as a historic monument by Romania's Ministry of Culture and Religious Affairs. See also List of museums in Bucharest Notes External links Official site
Muzeul de Artă Populară „Prof. Dr. Nicolae Minovici”

A nu se confunda cu Muzeul de Artă Veche Apuseană „Ing. Dumitru Minovici”. Muzeul de Artă Populară „Prof. Dr. Nicolae Minovici”, cunoscut mai degrabă ca „Vila Minovici” sau „Vila cu clopoței” este un muzeu din București, amplasat în strada Dr. Nicolae Minovici nr. 1, în fața Fântânii Miorița, în apropierea cartierului Băneasa. Tot lângă Vila Minovici se găsește și gara Băneasa. Casa a fost construită în 1905, conform planului arhitectului Cristofi Cerchez, iar din 1914 este deschisă vizitării. Din 1936 ea se află în proprietatea municipiului București. În cadrul muzeului pot fi admirate mai multe tipuri de piese de artă populară românească de pe întreg teritoriul României: icoane, ceramică, țesături, obiecte din lemn, instrumente muzicale tradiționale. Tot aici există și un fond documentar despre activitatea doctorului Minovici. Arhitectura Vilei Minovici Vezi și Nicolae Minovici Muzeul de Artă Veche Apuseană „Ing. Dumitru Minovici” Cartierul Băneasa Lista muzeelor din București Legături externe http://wikimapia.org/279793/ro/Vila-Minovici/ Localizarea Muzeului de Artă Populară Prof. Dr. Nicolae Minovici pe WikiMapia Fotografii și expoziții la Muzeul de Artă Populară Prof. Dr. Nicolae Minovici[nefuncțională] Muzeul de Artă Populară Prof. Dr. Nicolae Minovici Arhivat în 5 aprilie 2012, la Wayback Machine. Muzeul de Artă Populară Prof. Dr. Nicolae Minovici Arhivat în 27 mai 2012, la Wayback Machine. Capela doctorului Nicolae Minovici, o realitate medievală, 25 aprilie 2006, Adevărul Mucegaiul și igrasia distrug Muzeul Nicolae Minovici, 17 februarie 2006, Adevărul Vila cu Clopoței de la Sosea, 12 aprilie 2007, Clădiri de Patrimoniu, Jurnalul Național Vilele Minovici - ruinele din nordul Capitalei, 22 aprilie 2006, Gândul
Museum für Nationalgeschichte und Archäologie Constanța

Das Museum für Nationalgeschichte und Archäologie Constanța (rumänisch Muzeul de Istorie Națională și Arheologie Constanța, kurz: MINAC) ist ein archäologisches Museum in der rumänischen Stadt Constanța. Es bewahrt eine umfangreiche Sammlung archäologischer und historischer Objekte aus der Region Dobrudscha mit Artefakten aus griechischer, thrakischer, römischer und byzantinischer Zeit auf. Geschichte Die Ursprünge des Museums reichen bis 1878 zurück, als der Präfekt Remus Opreanu nach dem Anschluss der Nord-Dobrudscha an das Königreich Rumänien die Einrichtung eines archäologischen Museums anregte. Die Sammlung wechselte mehrfach ihren Standort – zunächst in den Stadtpark, später in einen Flügel des Rathauses –, bevor sie 1977 das gesamte Rathausgebäude bezog. Das heutige Gebäude wurde zwischen 1912 und 1921 im neoromanischen Stil nach Entwürfen von Victor Ștefănescu in der Strada Arhiepiscopiei nr. 7 / Piața Ovidiu errichtet. Das markante Gebäude an der Piața Ovidiu dominiert das Zentrum von Constanța. Es dient seit 1977 als Museumssitz und steht unter Denkmalschutz. 1937 umfasste die archäologische Sammlung bereits 272 Objekte. 1957 erfolgte eine Reorganisation unter Vasile Canarache, verbunden mit einem Umzug in das damalige Erzbistumspalais. Neben administrativen Räumen beherbergte es früher ein Café, eine Konditorei, ein Restaurant und ein Bierlokal. Stilistisch kennzeichnet es sich durch Loggien, Säulen und kleine Fenster, die typisch für den neoromanischen Stil sind. Sammlung und Ausstellungen Die archäologische Sammlung umfasst über 430.000 Objekte, die von der Altsteinzeit bis zur Moderne reichen. Im Erdgeschoss befinden sich zwei Präsentationsräume mit archäologischen Funden, darunter 24 Marmorskulpturen und Basreliefs, u. a. die berühmte Glykon-Schlange. Weitere besondere Stücke sind die Statuen der Götter Tyche (Schutzgöttin von Tomis) und Pontos, ein Isis-Bildnis, ein thrakischer Reiter, diverse goldene Schmuckstücke aus griechischer und römischer Zeit, u. a. ein bemaltes Hypogäum-Grab des 4. Jahrhunderts mit Elementen griechischer Religion und frühem Christentum. Sammlung (Auswahl) Weblinks Offizielle Website des Museums Einzelnachweise
Mănăstirea Balaciu

Mănăstirea Balaciu este o mănăstire ortodoxă din România situată în comuna Balaciu, județul Ialomița. Bibliografie România - Harta mănăstirilor, Amco Press, 2000 Bibliografie suplimentară Istoria Mănăstirii Balaciu, Ștefan Grigorescu, Editura Episcopiei Sloboziei și Călărașilor, Slobozia, 2007 Legături externe Manastirea Balaciu, 12 iunie 2012, Bărăganul Ortodox Patimile unei mânăstiri, 23 iulie 2010, Adrian Bucurescu, România liberă Mănăstirea Balaciu, corabia ancorată la cheiul Ialomiței[nefuncțională], 4 august 2010, Dumitru Manolache, Ziarul Lumina Resfintirea paraclisului Manastirii Balaciu, 25 iulie 2012, Dorina Zdroba, CrestinOrtodox.ro Acest articol despre o mănăstire din România este deocamdată un ciot. Puteți ajuta Wikipedia prin completarea lui !
Mănăstirea Brâncoveni

Mănăstirea Brâncoveni este o mănăstire din România, situată în comuna Brâncoveni din județul Olt. Istoric Moșia din satul Brâncoveni a fost reședința boierilor din familia Brâncoveanu. Din Brâncoveni se trăgea Matei Basarab, care avea să ajungă domn al Țării Românești în prima jumătate a secolului al XVII-lea. Matei Basarab a construit biserica mică a mănăstirii. Matei nu a avut copii, astfel că cea mai mare parte a averii sale a fost transmisă lui Preda Brâncoveanu, nepot de soră al lui Matei. La Brâncoveni a fost înmormântat Papa Brâncoveanu, fiul lui Preda. Tot acolo a fost astrucată și soția lui Papa, Stanca Brâncoveanu, care a murit la 10/20 februarie 1699. În amintirea ei a fost construită în același an biserica mare, în locul celei mici construite de Matei Basarab. Piatra de temelie a fost pusă de beizadelele Constantin II și Ștefan. Bibliografie Vasile Dumitrache, Mânăstirile și schiturile României pas cu pas, București, Nemira, 2001, p. 167-170. ISBN 973-569-479-4 Legături externe Manastirea Brancoveni, 25 iunie 2012, Teodor Danalache, CrestinOrtodox.ro Mănăstirea Brâncoveni în perioada interbelică[nefuncțională], 14 ianuarie 2012, Adrian Nicolae Petcu, Ziarul Lumina Mănăstirea Brâncoveni la 1900[nefuncțională], 16 iulie 2011, Adrian Nicolae Petcu, Ziarul Lumina Acest articol despre o mănăstire din România este deocamdată un ciot. Puteți ajuta Wikipedia prin completarea lui !
Nagylupsai kolostor

A nagylupsai kolostor ortodox kolostor Romániában, Fehér megyében. Fatemploma a romániai műemlékek jegyzékében az AB-II-m-A-00384 sorszámon szerepel. Története Leírása Hivatkozások Források Lista monumentelor istorice 2010. Monitorul Oficial al României, 670 bis. sz. (2010. október 1.) Hozzáférés: 2017. január 28.
Maglavit Monastery

Maglavit Monastery is an Orthodox monastery in Romania, located in Maglavit commune in Dolj County. It is built at the place where the shepherd Petrache Lupu would have seen God. The place was called "La buturug". Petrache Lupu was a deaf and mute shepherd that convinced hundreds of thousands of pilgrims that God appeared to him. The monastery was closed in the communist period and opened after 1989. In 2019 the International Meeting of Orthodox Youth happened at the Monastery with over 4,000 young people. See also Petrache Lupu References Bibliography România - Harta mănăstirilor, Amco Press, 2000 Mănăstirea Maglavit, loc al miracolelor și credinței Mănăstirea Maglavit, punct de atracţie pentru pelerini Manastirea Maglavit Mănăstirea Maglavit şi-a sărbătorit hramul DOSAR: Fenomenul Maglavit şi Petrache Lupu External links Official website page on Mitrolopolia Olteniei
Mănăstirea Maglavit

Mănăstirea Maglavit este o mănăstire ortodoxă din România, situată în comuna Maglavit din județul Dolj. Istoria mănăstirii începe în anul 1935, când ciobanul Petrache Lupu pretinde că i s-a arătat Dumnezeu trei vineri la rând. În revelațiile sale, Dumnezeu îl îndemna pe cioban să întoarcă oamenii la credința adevărată, oferindu-i îndemnuri simple: oamenii să nu se mai urască, să se iubească, femeile să nu mai omoare copiii, copiii să fie bine primiți în cadrul cald al familiei. Aceste vorbe ale "Moșului " i-au schimbat ciobanului viața, acesta predicând mulțumilor cuvintele primite. La prima sfințire a acestui lăcaș, în 1935, au participat cca. 20.000 de oameni, veniți din toată țara pentru a-l asculta pe cioban. Pe locul unde Dumnezeu i s-a arătat, în 1935 s-au pus bazele construirii unui lăcaș de cult . Regimul comunist a oprit lucrările, ciobanul a fost întemnițat, iar mănăstirea a devenit o ruină. După căderea regimului comunist din 1989, s-au reluat lucrările, iar biserica a fost sfințită la 8 septembrie 2019, odată cu sărbătoarea hramului mănăstirii. În prezent mănăstirea activează ca mănăstire de maici cu viață de obște (vatra monahală numără 4 viețuitoare si un preot ieromonah). La mănăstirea Maglavit se gaseste o icoana a Maicii Domnului Prodromița primită în dar de la Sfântul Munte Athos, iar în dreapta Bisericii se află mormântul ciobanului Petrache Lupu! Bibliografie România - Harta mănăstirilor, Amco Press, 2000. Vasile Dumitrache, Mânăstirile și schiturile României pas cu pas, București, Nemira, 2001, p. 31-32. ISBN 973-569-479-4 Legături externe Site oficial Arhivat în 20 martie 2020, la Wayback Machine. Acest articol despre o mănăstire din România este deocamdată un ciot. Puteți ajuta Wikipedia prin completarea lui !
Половорогский монастырь

Половорогский монастырь (также Монастырь Половорог рум. Manastirea Polovragi) — Монастырь Половраги — женский монастырь, посвященный Успению Пресвятой Богородицы , архитектурный памятник XVII века в Валахии. Монастырский комплекс Половраги расположен у подножия горы Пятра Половрагилор недалеко от ущелья Олтец, на окраине Половраги в уезде Горж. История Монастырю Половраги более 500 лет (1505 г.). Первыми основателями этого места являются Раду и Патру, сыновья Данчула Замона, упомянутые в грамоте, выданной 18 января 1480 г. воеводой Басарабом Младшим (1477-1481). После этого более полутора веков в документах ничего не упоминается об этом месте, а в 1645 году село Половраги оказывается во владении Данчиу Параяну, сына Хамзы. Данчу Пяряну построил церковь на старом фундаменте, как это часто делалось в то время, сохранив большую его часть. После Данчула Пяряну и его предшественников Константина Брынковяну можно считать третьим основателем монастыря Половраги. Роспись церкви представляет особую ценность как в иконографическом, так и в техническом отношении. Она была выполнен в 1713 году Константином Зугравулом. По обе стороны от входа на паперть можно полюбоваться двумя уникальными в Румынии иконографическими изображениями румынских монастырей, посвященных Святой Горе Афон. Кельи и другие помещения монастыря расположены вокруг храма с восточной, южной и западной сторон, образуя рядом с ограждающей стеной с северной стороны настоящую крепость. Вход на территорию осуществляется с южной стороны через массивные ворота, над которыми возвышается колокольня, возведенная во времена Константина Бранковяну. Через ворота в северной стене монастыря организован вход во второе здание, где находится госпиталь св. Николая, основанный игуменом Лаврентием в 1732 г., и расписанный в 1738 г. живописцами Георгием и Ионом. Нынешняя монастырская церковь построена в 1643 году с помощью Матфея Басараба и посвящена Успению Пресвятой Богородицы. Хрисовуль от 6 июля 1648 года упоминает об этом как таковой. Монастырь пришёл в упадок после попадания под власть Габсбургов в период 1718—1740 годов после Пожаревацкого мира. 27 апреля 1802 года он был ограблен курджалиями Османа Пазвантоглу. В монастырской библиотеке хранится одна из богатейших коллекций икон и более 3000 томов церковнославянских, греческих и румынских книг.. Архитектура Монастырь построен в брынковянском стиле, но под ним скрывается архитектурный моравский стиль, в котором построен ряд старых монастырей в Валахии и, в частности, в Олтении (Северинский Банат). Этимология неясна, но может быть связана с половцами или с равнинным полем Валахии, от которого начинается дикое поле к востоку. Примечания
Sfinții Voievozi Monastery

The Sfinții Voievozi Monastery (Romanian: Mănăstirea Sfinții Voievozi) is a monastery in Slobozia, Ialomița County, Romania. It dates to the 17th century. History The monastery is one of biggest in the southeastern portion of the country. It was built by marshal Enache Caragea and Prince Matei Basarab, built on an estate received by the marshal from Iliaș Alexandru, in 1616. The building collapsed in an earthquake in 1627, and was rebuilt by Prince Basarab. In 1636, the consecration of the monastery was headed by the Ecumenical Patriarch of Constantinople along with more than 500 priests, in the presence of the Prince. From the old building were kept a cross, the two icons above the iconostasis and four large icons of Jesus Christ, the Virgin Mary, the Holy Kings and Saint John the Baptist. These icons are still on the iconostasis of the church today. Until the nineteenth century, the monastery was not in need of repairs or renovation. After the earthquake of 1838, the church and bell tower were quite damaged. During the communist period the monastery was disbanded and the building became a parish church. In February 1994, the Holy Monastery hosted the installation of the first bishop of Sloboziei and Calarasi. The building was renovated and part of the west side of the structure was rebuilt. The monastic settlement was re-founded and the Church of the Holy Princes became an Episcopal cathedral. Dedicated to the Archangels Michael and Gabriel, it is listed as a historic monument by the Culture Ministry. References External links (in Romanian) http://manastireaslobozia.ro/
Mănăstirea Sfinții Voievozi din Slobozia

Mănăstirea Sfinții Voievozi din Slobozia este cea mai veche mănăstire existentă în cuprinsul Episcopiei Sloboziei și Călărașilor și totodată, cel mai vechi așezământ monahal din întregul cuprins al Câmpiei Bărăganului. Se află în reședința județului Ialomița. Așezământul este astăzi situat pe Aleea Mănăstirii nr. 2, în partea sudică a municipiului Slobozia, lângă drumul rutier DN 2A, de la București spre Constanța. Prima construcție După ce în martie 1614, voievodul Radu Mihnea i-a acordat marelui postelnic Ianache Caragea dreptul de a întemeia o „slobozie” la Vaideei, adică o așezare scutită de dări pe trei ani, Alexandru Iliaș (1616-1618) i-a donat marelui postelnic Ianache Caragea moșia domnească pe care se afla satul Vaideei, actuala Slobozia, după care marele postelnic a ridicat o mănăstire, pe care a închinat-o unei mănăstiri de pe Muntele Athos. Faza a doua După ce a fost afectată de atacul tătarilor, din anul 1623, mănăstirea a fost luată „pe seama domniei”, după urcarea pe tronul Țării Românești a lui Matei Basarab, în anul 1632. Începând cu 13 iulie 1633, Matei Basarab a întărit mănăstirea și i-a dăruit numeroase moșii și sate. Lăcașul a fost sfințit în anul 1634 de Chiril Lukaris, patriarhul Constantinopolului. Note Bibliografie Ștefan Grigorescu, Mănăstirea Sfinții Voievozi Slobozia. Scurt istoric și prezentare generală, Editura Episcopiei Sloboziei și Călărașilor, Slobozia, 2009. ISBN 978-97387918-4-8. T.G. Bulat, O ctitorie a lui Matei Vodă Basarab în mijlocul Bărăganului: Slobozia lui Ienache, Vai de Ei, în: „Glasul Bisericii", anul XXVIII, nr. 3-4, martie-aprilie 1969, pp. 393–408. Ialomița medievală, Grigorescu, Stefan, Editura Episcopiei Sloboziei și Călărașilor, Slobozia, 2004, pp. 179–183. Actele secției bunuri publice - București Mănăstirile: Slobozia lui Enache și Apostolache, Snagov, Spirea din Deal, Sf. Spiridon și Sf. Spiridon Vechi, Ion, Vasile Gh., Direcția Arhivelor Statului. Indice Cronologic No. 20, București, 1954, pp. 7–73. Ioan D. Petrescu, Însemnări din biserica Slobozii Postelnicului Ianache Caragea, în: „Biserica Ortodoxă Română", nr. 2, mai 1916, pp. 176–187. Bibliografia monumentelor feudale din România. L Țara Romanească, Vol. II, Stoicescu, Nicolae, Mitropolia Olteniei, Craiova, 1970, p. 588. Legături externe www.manastireaslobozia.ro Arhivat în 17 august 2013, la Wayback Machine. - Site web oficial Manastirea Slobozia - Sfintii Voievozi, 11 iunie 2012, CrestinOrtodox.ro Sfintii Voievozi din Baragan, 10 iunie 2005, Florian Bichir, Lumea credintei, nr. 8(13) Slobozia - Municipiul cu două edificii religioase mirifice