NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Palatul Kohn din Arad

Palatul Kohn Josef este o clădire situată pe strada Episcopiei nr. 9, în municipiul Arad. A fost ridicată în 1905 după planurile lui Ludovic Szantay. De mari dimensiuni, cu o poartă carosabilă și pietonală din fier forjat cu decor floralo-vegetal, prin care se vede galeria porții, edificiul se încadrează stilistic în perioada geometrică a Secesiunii vieneze. Aceasta este consecința liniei sobre a fațadei, date de ornamentica geometrică ușor profilată, reflectată în ancadramente, și de cărămida aparentă a fațadei, dintre ferestrele etajului doi. La interior, pe casa scării, se află decorul geometric la feroneria balustradei treptelor din marmură roșie, fresca plafonului, precum și vitraliile parțial păstrate. Imagini
Palatul Ministerului Agriculturii

Palatul Ministerului Agriculturii și Domeniilor (cum se numea inițial) este o construcție din București, construită în anul 1895 după planurile arhitectului Louis Pierre Blanc. Edificiul a adăpostit ministerul de resort (azi Ministerul Agriculturii și Dezvoltării Rurale) de la început și până în prezent. Legături externe Harta Monumentelor Istorice din București Metropotam.ro Arhivat în 3 decembrie 2009, la Wayback Machine.
Palatul Ministerului Lucrărilor Publice

Palatul Ministerului Lucrărilor Publice este o clădire din București, construită între anii 1906-1910, în stil tradițional, neoromânesc, după planurile arhitectului Petre Antonescu, pe terenul viran situat vizavi de Grădina Cișmigiului, numit “Maidanul lui Duca”. Construcția a fost realizată de Elie Radu, care a făcut fundația cu un radier general din beton armat de 1m grosime și a realizat planșee de beton armat. Istoricul clădirii În 1910, la inaugurarea Palatului Ministerului Lucrărilor Publice, Monetăria Națională, a bătut o medalie comemorativă, având pe o față profilul regelui Carol I al României, iar pe cealaltă silueta clădirii. În 1910 în clădire a fost instalat Ministerul Lucrărilor Publice. În timpul ocupației germane din 1916-1918, Palatul Ministerului Lucrărilor Publice a fost rechiziționat și transformat în Comandatura Generală Germană. După Primul Război Mondial, titulatura instituției găzduite în clădire a devenit Ministerul Lucrărilor Publice și al Comunicațiilor. Clădirea a adăpostit Ministerul Lucrărilor Publice și al Comunicațiilor până la sfârșitul celui de-al Doilea Război Mondial, când edificiul, avariat în urma bombardamentelor, a fost reconstruit și lărgit tot sub îndrumarea lui Petre Antonescu. După ce în 1948 Petre Antonescu a renovat clădirea și i-a adăugat încă un etaj, în clădire s-a instalat Primăria Generală, devenită în următorii ani Sfatul Popular al Capitalei. Până în 2010 clădirea a găzduit sediul Primăriei Municipiului București. Din 2011 a fost începută renovarea clădirii, motiv pentru care instituția primăriei s-a mutat, provizoriu, într-o clădire pe Splaiul Independenței și a plătit o chirie 300 de mii de euro pe lună, însumând peste 20 de milioane de euro în cei șase ani cât a durat renovarea. În decembrie 2016, primăria a revenit în vechiul sediu, a cărui renovare a costat 28 de milioane de euro. În cadrul lucrărilor de consolidare s-a utilizat o metodă de excepție, de izolare antiseismică a bazei clădirii, care constă în decuplarea structurii de vibrațiile terenului și introducerea izolatorilor antiseismici, aceeași metodă fiind utilizată și la consolidarea Arcului de Triumf din București. Monument istoric Fostul Palat al Ministerului Lucrărilor Publice este înscris în Lista monumentelor istorice 2004, Municipiul București, la Nr. crt. 969, Cod LMI 2004: B-II-m-A-18688, cu denumirea actuală de Palatul administrativ al Municipiului București. Note Legături externe Harta Monumentelor Istorice din București
Palatul Tribunei din Arad

Palatul Tribunei (cunoscut și ca Palatul doctorului Oncu) este un edificiu situat pe strada Eminescu, în municipiul Arad. A fost ridicată în anul 1906, după planurile arhitectului Emil Tabacovici și a fost inaugurată în anul 1909. Este o construcție formată din parter și etaj, din punct de vedere arhitectural aparținând perioadei geometrice a stilului 1900. Are o fațadă echilibrată, fiind decorat cu deschideri dreptunghiulare, modele geometrice și cărămidă aparentă. Poarta pietonală este împodobită cu fier forjat. Din anul 1909, în această cladire a funcționat redacția ziarului arădean Tribuna. Descriere Bibliografie Ghid Arad Guide, Arad, 2004 http://www.skytrip.ro/palatul-tribunei-din-arad-din-judetul-arad-ob-3152.html
Ullmann-palota

A nagyváradi Ullmann-palota műemlék épület Romániában, Bihar megyében. A romániai műemlékek jegyzékében a BH-II-m-B-01026 sorszámon szerepel. Története A Nagyvásár (mai December 1 park) tér déli részén a Liliom (ma Liliacului) utca és a Szarvas sor (ma Kogălniceanu utca) által határolt telek a századfordulón az ortodox izraelita hitközség tulajdonában volt. Ezen akkor még csak egyetlen jelentős ingatlan állt, épp a déli sarkon: az egykori sóház. A hitközség e területet parcellákra osztva 1911 februárjában elárverezte. Így jutott a Nagyvásár téri sarki telekhez a Kurlander és Ullman Részvénytársaság. Ullman Sándor vezérigazgatónak az volt az intenciója, hogy ezen a helyen egy monumentális áruházat teremtsen.(...) Ullman Sándor Berlinben és Bécsben készítette el az áruház tervét. Berlinben készítették a teremrendezést és Bécsben a homlokzat tervrajzát. - tudatta a Nagyváradi Napló 1911. szeptember 20-i száma. A kommunista rendszerben államosították; eredeti tulajdonosai a rendszerváltás után sem igényelték vissza. Többszöri halasztás után 2022 augusztusában megkezdtek az Ullmann-palota homlokzatának restaurálását, viszont ezzel együtt a munkások zöldeskék színű fajanszburkolatot is leverték. A kulturális bizottság leállította a szabálytalankodó munkásokat, és folytatódott a homlokzat felújítása. Leírása A December 1. park (románul Parcul 1 Decembrie) szélén található. A palota főhomlokzata szimmetrikus. A nagyméretű nyílásokkal áttört földszinti résznek zöldeskék fajanszborítása van, utalásként a bécsi szecesszióhoz való kapcsolatra. Ugyanerre emlékeztet a tetőzeten elhelyezett nagy hajókéményszerű építény is. A földszintnél világosabb burkolólapokkal borított első emelet ablakai felső sarkaikon levágottak A második és harmadik emeleten a két szélső tengely melletti traktusok ,,bow-window" formában félkörívesen kiemelkednek a homlokzat síkjából. E domború felületeket keskeny, egyenes lezárású ablakok törik át. A domborművek a pécsi Zsolnay cég alkotásai - a Menórát (a hétágú gyertytartót) őrző núbiai oroszlánok. E két traktus legfelől csúcsain levágott háromszögű oromzatban végződik. E két kiugró tengely közötti falmezők közös sávozott keretezésbe foglalt egyenes lezárású ablakok törik át, a második emeleten kovácsoltvas párkányokkal, míg a harmadikon homorú kötényrésszel. A manzárdrész kisebb méretű ablakai kiugranak a homlokzat síkjából. Az épület alaprajza zárt udvart vesz körül a bérházak tipikus térbeosztása szerint. Az utolsó szinten ma már jobbára képzőművészek műtermei találhatók, de műteremnek alakították át az egykori imaházat is. A bécsi szecesszióhoz, de már kevésbé az Otto Wagner nevével fémjelzett vonulatához sorolható. Jegyzetek Források "Lista monumentelor istorice: Județul Bihor" (PDF). Ministerul Culturii. 2015. Hozzáférés: 2017. január 28.. Az Ullmann-Palota. oradea.travel (Hozzáférés: 2015. november 13.) arch Péter I. Zoltán: Nagyvárad 900 éves múltja és épített öröksége. Budapest: Noran. 2005.
Palatul Ullmann din Oradea

Clădire construită în stilul secession-ului vienez, se presupune a fi fost proiectată de arh. Ferenc Löbl și terminată în anul 1913. Clădirea e formată din subsol, un parter înalt, mezanin și trei etaje care se dezvoltă în jurul unei curți interioare. Ultimul etaj este mansardat, acoperit fiind de un acoperiș foarte înalt. În planul fațadei se remarcă simetria față de axul central, frumoasa proporționare a traveelor, atât pe orizontal cât și pe vertical. Decorația, reprezentativă pentru secession-ul vienez se reduce la medalioane de stuc, butoni de carămidă, feronerie, vitralii și basorelieful de ceramică, executat în atelierul Zsolnay, cu smalț metalifer de culoarea bronzului reprezentând “Menora” păzită de doi lei. Bibliografie http://www.monumentebihor.ro/index.php?option=com_content&task=blogcategory&id=39&Itemid=438&limit=4&limitstart=16&lang=roî Arhivat în 21 decembrie 2024, la Wayback Machine.
Szántay-palota

Az aradi Szántay-palota műemlék épület Romániában, Arad megyében. A romániai műemlékek jegyzékében az AR-II-m-B-00525 sorszámon szerepel. Története Leírása Források "Lista monumentelor istorice: Județul Arad" (PDF). Ministerul Culturii. 2015. Hozzáférés: 2017. január 28.. Untaru Claudia: Palatul Szántay atrage privirile şi după o sută de ani. adevarul.ro (2013. május 31.) (Hozzáférés: 2015. november 13.)
Palatul Szántay din Arad

Palatul Szantay este un edificiu situat în zona centrală a Aradului, la doar câțiva pași de artera principală, la colțul străzilor Horia și Episcopiei. A fost ridicat între anii 1905 - 1911. Descriere Volumul principal al grandiosului palat cu două etaje are planul în forma de L, iar spre curte perpendicular pe aceste laturi se desfășoară câte o aripă mai scurtă și mai îngustă. Perspectiva principală a clădirii se deschide dinspre piața centrală, fiind dominată de turnul de colț, format din trei laturi ale hexagonului. De acest turn sunt atașate aripile principale ale clădirii. Turnul este acoperit cu un coif piramidal de plan hexagonal, pornind din cornișe arcuite și penetrat de goluri, este o lucrare din piatră și tinichigerie, care îmbină armonios diferite ornamente florale și de măști. Parterul este încheiat de un brâu simplu, format de un listel la nivelul balcoanelor de la etaj. Pe toate laturile turnului se afla câte un balcon cu balustradă de fier forjat al cărei motiv principal amintește de lira muzelor, motiv ce se regăsește în întreaga decorație a clădirii. Bibliografie http://www.enciclopediavirtuala.ro/monument.php?id=199 Arhivat în 4 martie 2016, la Wayback Machine. Legături externe FOTO Palatul Szántay atrage privirile și după o sută de ani, 31 mai 2013, Untaru Claudia, Adevărul
Teleki-ház (Kolozsvár)

A kolozsvári Teleki-ház (románul Palatul Teleki) a Farkas (Kogălniceanu) utca és a Minorita (Hermann Oberth) utca sarkán található impozáns barokk épület. A Bánffy-palota után ezt tartják a városbeli 18. század végi profán építészet legkiválóbb alkotásának. A romániai műemlékek jegyzékében a CJ-II-m-A-07375 sorszámon szerepel. Története Az építkezés, amelyet három telken gróf Teleki Ádám kezdett el, 1790 és 1795 között tartott és 1000 forintba került. A tervező Josef Leder volt, aki Johann Eberhard Blaumann vicepallérjaként már elismerést szerzett a városban. Az ácsmunkákat Überlacher Antal végezte, az építkezés vezetője Franz Gintner volt. Teleki Ádám utód nélkül hunyt el, így az építkezést rokona, Teleki László fejezte be. A házat utána fia, Teleki József történetíró, Erdély gubernátora örökölte, aki itt írta A Hunyadiak kora című művét. Az ő idejében az emeleti szalon az erdélyi közélet fontos színhelye volt, amelyet a kormánypárti és ellenzéki felfogásúak egyaránt látogattak. Az 1930-as években a ház az erdélyi római katolikus egyház tulajdonába került. A kommunista rendszerben államosították, és kollégiumi szállásokat illetve lakásokat alakítottak ki benne. Jelenleg a homlokzati részt az Octavian Goga Megyei Könyvtár foglalja el, az udvari részben lakások vannak. Leírása A legkorábbi tervek jóval szerényebbek, mint a végül is elkészült épület; a terv módosítása feltételezhetően a nagyszabású Bánffy-palota hatását mutatja. A palota stílusában ötvöződnek a csehországi késő barokk illetve az erdélyi barokk elemei, de az oszlopos erkély illetve az emeleti oszloprend már a klasszicizmus felé mutat. A homlokzat 14 tengelyes és 35 méter széles. Fő jellegzetessége az enyhén kiugró rizalit, amelynek kőfaragó munkáit Hartmann Antal készítette. A kocsibejáró feletti erkély konzoljait két kompozit oszlop tartja. Az emelet feletti részt pártafal díszíti, amelyen három urna helyezkedik el. Források Bíró József: Erdély beszélő kövei. Kolozsvár: Kriterion. 2008. 54–59. o. ISBN 978 973 26 0918 7 Gaal György: Kalauz a régi és az új Kolozsvárhoz. Kolozsvár: Korunk. 1992. "Lista monumentelor istorice: Județul Cluj" (PDF). Ministerul Culturii. 2015. Hozzáférés: 2017. január 28.. Vincze Zoltán: A kolozsvári Farkas utca. Kolozsvár: Stúdium. 2008. ISBN 973 643 038 3 További információk Weisz Attila: Teleki-palota, Kolozsvár – Lexikon.adatbank.ro
Palatul Teleki din Cluj-Napoca

Palatul Teleki din Cluj-Napoca, construit pe str. M. Kogălniceanu nr.7 (în trecut Ulița Lupilor) este unul din cele mai valoroase monumente de arhitectură barocă laică clujeană, edificiu reprezentativ pentru barocul transilvănean. Istoric Familia Teleki a trebuit să achiziționeze mai multe case alăturate, pentru a obține, după demolarea acestora, terenul necesar noului edificiu. Generalul conte Adam Teleki I (1703-1763) avea trei case pe Ulița Lupilor. Clădirea a fost construită între 1790-1795, după planurile arhitectului Joseph Leder, în stilul barocului târziu, cu unele elemente de clasicism. Actualmente clădirea adăpostește sala de lectură a Bibliotecii Județene „Octavian Goga”. Note Bibliografie Lukács József (2005). Povestea orașului-comoară. Scurtă istorie a Clujului și monumentelor sale. Cluj-Napoca: Apostrof. ISBN 973-9279-74-0. Dorin Alicu, Ion Ciupea, Mihai Cojocneanu, Eugenia Glodariu, Ioana Hica, Petre Iambor, Gheorghe Lazarov (1995). Cluj-Napoca, de la începuturi până azi. Cluj-Napoca: Clusium. ISBN 973-7924-05-3. Mentenanță CS1: Nume multiple: lista autorilor (link) Ștefan Pascu (1974). Istoria Clujului. Bucharest. Mircea Țoca, Clujul baroc, Cluj 1983, pag. 93-94. Vezi și Lista locurilor din Cluj-Napoca Legături externe Palatul Teleki, Cluj-Napoca Arhivat în 28 august 2016, la Wayback Machine. Palatul Primăriei și Palatul Teleki, bijuteriile Centrului Arhivat în 23 februarie 2014, la Wayback Machine., 2 mai 2012, Leonard Horvath, Ioan Ciorca, România liberă
Palais Weiss

Das Palais Weiss (rumänisch Palatul Weiss), auch der Palast Weiss, ist ein denkmalgeschütztes vierstöckiges Gebäude an der Piața Victoriei der westrumänischen Stadt Timișoara. Das Palais Weiss wurde im Jahre 1912 von László Székely und Anton Merbl für die Unternehmerfamilie Weiss in eklektizistischem Stil mit Barock- und Jugendstilelementen der Wiener Sezession gebaut und befindet sich neben dem Nationaltheater und Opernhaus Timișoara und dem Hotel Timișoara. Weblinks Bilder des Palais Weiss: Bild 1 • Bild 2 Einzelnachweise
Weiss Palace

The Weiss Palace (Romanian: Palatul Weiss) is a historic building in the center of Timișoara, Romania. It is located in Victory Square, right where the Republic Boulevard and one of the two promenades of the square begin. History The Weiss Palace was built in 1912 by Arnold Merbl Co. according to the plans of Adalbert Szladek. The pediment was redesigned by László Székely, former chief architect of Timișoara. As its name suggests, the palace belonged to the Weiss family. It played an important role in the life of the city, being made up of doctors, entrepreneurs, industrialists and other prominent representatives of various professions. The Weiss Palace was built for the purpose of renting out the apartments in it, and the business was a profitable one for this family. The eclectic-style building has 27 apartments, some even with six rooms, and there are shops on the ground floor. A notable feature of the palace's architecture is that the entrance and the pediment are not aligned. The main entrance is located on St. John Street, whereas the pediment is situated on the side facing the National Theater. References
Palatul Weiss

Palatul Weiss este o clădire istorică din centrul Timișoarei, în Piața Victoriei, construită în 1921 de firma Arnold Merbl în stil eclectic pentru familia Weiss, după planurile lui Adalbert Szladek. Frontonul a fost reproiectat de László Székely. Note Legături externe Materiale media legate de Palatul Weiss la Wikimedia Commons
Bazilescu Park

Bazilescu Park (formerly Nicolae Bălcescu Park) is a park located in the north-west part of Bucharest, Romania, in the Bucureștii Noi district, adjacent to the Parc Bazilescu metro station. It has an area of 13.5 hectares. History At the time of construction (1954), the park covered an area of 120 ha. The land on which the park was built was donated to the Romanian state by the university professor Nicolae Bazilescu. In 2004 the City Hall of sector 1 invested over 1 million euros for the development of the park. In the park there are also some old trees, remnants of the Codrii Vlăsiei. Inside the park is the Summer Theater, designed by the architect Paul Emil Miclescu. The Summer Theater is currently in reconstruction. References
Parcul Bazilescu

Parcul Bazilescu (fostul parc Nicolae Bălcescu) este un parc aflat în partea de nord vest a Bucureștiului, cartierul Bucureștii Noi, în prezent având o suprafață de 13,5 hectare. În momentul amenajării (1954), parcul se întindea pe o suprafață de 120 de ha. În prezent este înscris în evidențe cu 125.400 m². Terenul pe care a fost construit parcul a fost donat statului român de juristul profesor universitar Nicolae Bazilescu. În 2004 Primăria sectorului 1 a investit peste 1 milion de euro pentru amenajarea parcului. În parc există și câțiva arbori bătrâni, rămășițe ale Codrilor Vlăsiei. În interiorul parcului se află Teatrul de Vară, proiectat de arhitectul Paul Emil Miclescu, construit în 1953 și inaugurat cu ocazia Festivalului Mondial al Tineretului și Studenților, care avea o capacitate de 2000 de locuri. În prezent teatrul, aflat în administrarea Ministerului Culturii, este într-o stare avansată de degradare. În parc se află busturile lui N. Basilescu (cum apare în inscripția de pe soclu) și Nicolae Bălcescu, cel din urmă dând pentru o vreme și numele parcului. În Parcul Bazilescu se găsește și Clubul Copiilor Sector 1 - Bazilescu, unde școlarii pot merge la diferite cercuri educative: muzică, teatru, gimnastică ritmică, limba engleză, educație civică, rugby. Teatrul de vară, o ruină (aprilie 2023) Note
Parcul Central

Parcul Central (deutsch: Zentralpark, ehemals: Parcul Stalin beziehungsweise Scudierpark) ist – nach dem Parcul Regina Maria – der zweitälteste Park Timișoaras. Er wurde 1870 von dem Militär- und Festungskommandanten, General Anton von Scudier, gegründet und trug bis zur Teilung des Banats im Jahr 1919 seinen Namen. Geografische Lage Der Parcul Central liegt im Stadtbezirk Cetate und wird vom Bulevardul Republicii, dem Bulevardul Regele Ferdinand, dem Bulevardul 16 Decembrie 1989 und dem Splaiul Nicolae Titulescu eingegrenzt. Er befindet sich in unmittelbarer Nähe der rumänisch-orthodoxen Kathedrale. Beschreibung Der Park wurde an Stelle des früheren Militärfriedhofs gegründet, nachdem die sterblichen Überreste der 8000–9000 Toten auf den Heldenfriedhof an der Calea Lipovei umgebettet worden waren. Der Park erhielt den Namen seines Gründers und trug diesen bis ins 20. Jahrhundert. Nach dem Tod des Generals wurde in der Mitte des Parks dessen Statue in Lebensgröße aufgestellt. Während des Ersten Weltkriegs wurde diese jedoch von aufgebrachten Bürgern zerstört. Nach dem Krieg wurde auf dem Sockel der Statue eine Uhr aufgestellt. Erst 1962 kam das Denkmal des rumänischen Soldaten an die Stelle der Scudier-Statue. Während der stalinistischen Zeit hieß die Anlage Parcul Stalin, wurde aber nach dem Tod Josef Stalins im Jahr 1953 wieder in Parcul Central umbenannt. Der Park erstreckt sich heute über eine Fläche von 91.400 Quadratmetern. Allee der Persönlichkeiten Seit 2009 ist der Eingangsbereich zum Park von der Allee der Persönlichkeiten gesäumt. Es handelt sich um die Büsten von: Plaketten auf den Büsten (Auswahl) Weblinks Die Geschichte der Parks in Timiṣoara. stirileprotv.ro Die Allee der Persönlichkeiten wird um zwei Büsten reicher. sursadevest.ro Einzelnachweise
Izvor Park

Izvor Park (Romanian: Parcul Izvor) is a public park in central Bucharest (Sector 5). It is located on the right bank of Dâmbovița and in close proximity to the Palace of the Parliament. it is one of the more recent parks in Romania's capital. History Before its establishment in the 1990s, the area was occupied by Mihai-Vodă Hill, where the Mihai Vodă Monastery and an important archaeological site dating back to the Bronze Age were situated. The Mihai Vodă Monastery, founded by Michael the Brave, was saved from demolition during the communist regime and relocated nearly 300 meters to the east. However, many other structures, including the State Archives Palace and the ruins of Curtea Nouă, were destroyed to make way for the Civic Center development. After the hill was leveled and plans for constructing a large conference and reception hall were abandoned, the area remained an unmaintained open space until the early 1990s when it was transformed into Izvor Park. Description The park includes four main paths, side alleys, and grassy areas. In 2009, 30 plane trees were planted for the "Bucharest in European Green Space" project. In May 2010, the city established a children’s playground featuring the "Children's Parliament" miniature castle, inclusive attractions, fitness equipment, and ping-pong tables. In 2011, the city and volunteers planted over 320 trees. Transportation The park is serviced by Izvor metro station, with access to Line M1 and Line M3. References
Parcul Ion Voicu

Parcul Ioanid este un parc din București, sectorul 2, cu o suprafață de 10.000 mp, amenajat pe locul fostului afluent al Dâmboviței, Bucureștioara. Parcul este declarat monument istoric, cu codul B-II-a-A-18300. Librarul și editorul George Ioanid, care avea una din primele librării din București, pe Calea Victoriei, a cumpărat terenul în 1856 de la marele agă Pană Băbeanul pentru 2100 de galbeni. Zona fusese anterior una din multele „grădini” din București, cunoscută sub numele de Grădina Breslea, menționată ca atare și în „Ciocoii vechi și noi” de Nicolae Filimon (considerat adesea primul roman al literaturii române). În 1870, terenul mlăștinos, aflat în proprietatea librarului Gheorghe Ioanid, a fost desecat, proprietarul acestuia a hotărât să-l amenajeze ca parc, plantând în acest sens mai mulți copaci pe terenul mlăștinos. Aspectul actual al parcului a luat naștere între anii 1909-1910, când Primăria orașului București a început în zonă o serie de lucrări de urbanism cunoscute sub numele de „lotizarea Ioanid”. Astfel, a apărut un cartier de vile dispuse în jurul actualului parc, fiecare casă având o vedere directă la parc. Parcul a fost proiectat după tiparul scuarurilor englezești și al parcurilor franțuzești, în special Parcul Monceau din Paris. Elementul principal al parcului este foișorul, situat de o parte a lacului, care domină mai ales prin înălțime. Există și o mică cascadă, grupuri de stânci care mărginesc lacul și un podeț. Lacul este de mici dimensiuni și are formă organică. În noiembrie 2003, președintele Ion Iliescu și premierul Adrian Năstase au dezvelit bustul celebrului violonist Ion Voicu, tatăl omului politic Mădălin Voicu. Bustul, realizat de maestrul Ion Irimescu a fost amplasat în Parcul Ioanid, situat în fața casei în care a trăit violonistul. Cu această ocazie, numele parcului a fost schimbat în Parcul Ion Voicu. Trivia Radu Petrescu descrie parcul și plimbările pe aleile acestuia într-un jurnal al său. Bedros Horasangian a dat titlul unui volum de proze, după denumirea parcului, Parcul Ioanid Note Legături externe Istoric, FundatiaCaleaVictoriei.ro Parcul Ioanid, un muzeu in aer liber, 16 noiembrie 2006, Simina Stan, Jurnalul Național Amintirile Bucurescilor: Grădina Ioanid, 25 mai 2008, Amos News Parcul librarului Ioanid, în paragină, 1 septembrie 2013, Doina Papp, Adevărul Parcul Ioanid, model rezidential inca valabil Arhivat în 17 mai 2014, la Wayback Machine., 9 mai 2007, Stefan Iancu, România liberă http://www.bucurestiivechisinoi.ro/2010/01/parcul-ioanid-2/ PARCUL IOANID], 08/01/2010, bucurestiivechisinoi.ro Harta Monumentelor Istorice din București