NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Vaslui

Vaslui är en stad (municipiu) i det historiska landskapet Moldova i östra Rumänien. Staden ligger där riksväg 24 möter riksväg 15D, på östra sidan av floden Bârlad. Den utgör residensstad i länet Vaslui och har 63 035 invånare (2021). 2011 hade staden 50 935 invånare. Stadens fotbollslag heter FC Vaslui. Orter Stadskommunen Vaslui omfattar utöver själva staden Vaslui även fem närliggande byar: Bilder Källor Externa länkar Officiell webbplats Wikimedia Commons har media som rör Vaslui.﻿
Васлуй (місто)

Васлу́й (рум. Vaslui) — місто в східній Румунії, центр повіту Васлуй. Розташоване в Румунській Молдові, над річкою Бирлад, за 60 км на південь від Яс. Населення — 63 тис. мешканців (2021). Географія Біля міста протікає річка Васлуєць. Історія У районі Васлуя 17 січня 1475 року військами молдавського господаря Стефана III (40 тис. молдавських селян, 5 тис. угорських і 2 тис. польських солдатів) була розгромлена 120-тисячна турецька армія Сулеймана-Паші. Після цього Молдова на деякий час стала головною силою в боротьбі з Туреччиною. Населення За даними перепису населення 2021 року у місті проживали 63 035 осіб. Національний склад населення міста: Також у місті проживають німці, але точна кількість цього народу у результатах перепису не вказується. Рідною мовою назвали: Також рідною мовою називали німецьку та турецьку, але точні значення для кожної з них у результатах перепису не вказуються. Склад населення міста за віросповіданням: Також у місті проживають унітарії та вірмено-григоріанці, але точна їхня кількість у результатах перепису не вказується. Відомі люди Тут похований подільський князь Юрій Коріятович Народились: Спафарій Микола Гаврилович — російський дипломат та вчений. Александра Нечита — американська художниця румунського походження. Константін Тенасе — актор та сценарист. Віргіл Трофін — відомий діяч комуністичної доби Румунії. Георге Міронеску — прем'єр-міністр Румунії впротовж двох термінів 1930—1931 рр. Корнеліу Порумбоу — румунський кінорежисер та сценарист. Олена Мургочі — румунський легкоатлетка. Примітки
Chiesa del Millennio

La Chiesa del Millennio è una chiesa della diocesi di Timișoara che si trova nell'omonima città in Romania, vicino alla piazza Traiano. Progettata dall'architetto Lajos Ybl, la prima pietra fu posata nel 1896. Fu consacrata il 13 ottobre 1901 da Sándor Dessewffy. Note Voci correlate Timișoara Diocesi di Timișoara Chiesa cattolica in Romania Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa del Millennio Collegamenti esterni Sito ufficiale, su ro.biserica-millennium.ro. http://www.ro.biserica-millennium.ro/
Biserica Millennium din Timișoara

Biserica Millennium, cu hramul Sfânta Maria, este cea mai mare biserică ro­ma­no-catolică din Timișoara, situată în Piața Romanilor din cartierul Fabric. Istoric Lăcașul a fost construit pentru cinstirea a 1000 de ani de la creștinarea regelui Ștefan I al Ungariei (de aici numele de Millennium). Construcția, în stil neoromanic, a început în 1896 și a fost terminată în 1901. Proiectul a fost realizat de arhitectul Lajos Ybl. Biserica a fost sfințită în data de 13 octombrie 1901 de episcopul Sándor Dessewffy. Vechea biserică parohială din Fabric a fost donată în anul 1906 către Biserica Română Unită cu Roma, Greco-Catolică. Descriere Biserica are două turnuri cu o înălțime de 65 de metri, cupola centrală având 45 de metri înălțime. Capacitatea lăcașului este de până la 3000 de persoane. Marele clopot are o greutate de 2420 de kilograme. Este dotată cu o orgă fabricată de meșterul Leopold Wegenstein și donată de episcopul Alexander Dessewffy. Imagini Note Legături externe Materiale media legate de Biserica Millennium din Timișoara la Wikimedia Commons Vedere de 360º în interior (QT)
Minoritenkirche (Arad)

Die Minoritenkirche St. Antonius von Padua in Arad (rumänisch Biserica Sfântul Anton de Padova din Arad, volkstümlich auch Katholische Kathedrale von Arad, rumänisch Catedrala Catolică din Arad, genannt) ist eine römisch-katholische Kirche des Minoritenordens im I. Bezirk Centru der Stadt Arad in Rumänien. Geschichte Die katholische Kirche begann ihre Tätigkeit in Arad am Ende des 17. Jahrhunderts, als Franziskaner Minoriten sich mit der kaiserlichen Armee in der Arader Festung niederließen, wo auch die erste katholische Kirche gebaut wurde. Die Minoriten predigten auch in der Zivilsiedlung und trugen zur Errichtung der ersten katholischen Kirche der Stadt zu Beginn des 18. Jahrhunderts bei. Der Grundstein der katholischen Kirche in Arad wurde am 3. April 1751 durch Bischof Engl von Wagrain gelegt. Am 13. April 1758 fand die Weihe und Übergabe der Kirche an die Minoriten statt. Der Orden betreute auch die katholische Gemeinde der Arader Innenstadt. In den Jahren 1901–1903 wurde die alte Kirche abgerissen und es entstand ein neuer Kirchenbau, der am 2. Oktober 1911 konsekriert wurde. Beschreibung Die neue Kirche wurde im Neobarockstil erbaut. Die Außenfassade zeigt zwei vorspringende korinthische Säulenpaare, zwischen denen sich das Eintrittsportal befindet. Über dem Eingang liegt ein schmales Tonnengewölbe, das zu dem Tympanon mit einer Pietà führt. Auf den Säulen folgt ein dreiteiliger Architrav. Das umlaufende Kranzgesims zeigt im Mittelfeld Nischen mit Figuren. Dieser Bauteil wird von zwei Putten gekrönt. Darüber erhebt sich eine Kuppel. Der Tambour wird jeweils durch zwei ionische Halbsäulen gegliedert. Die Kuppel selbst wird von breiten Rippen überzogen, die zur Laterne führen und ihren Endpunkt im Kreuz finden. Im Pronaos steht die Heilige Dreifaltigkeit, eine Bronzegruppe des Bildhauers Johann Rona. Orgelgeschichte Im Jahre 1871 wurde eine neue Empore in der Kirche errichtet. Der Orgelbauer Karl Janicsek aus Pressburg lieferte dafür die neue Orgel. Wenige Jahre später baute Anton Dangl eine neue Orgel für die Kirche. Dieses Instrument wurde 1905 von Carl Leopold Wegenstein aus Temeswar renoviert und in der Kirche der Gemeinde Kövegy im Komitat Csanád aufgestellt, wo es auch heute noch erklingt. Für die neue Kirche erbaute der Orgelbauer Otto Rieger aus Budapest das Opus. Dieses große Instrument hat eine pneumatische Spiel- und Registertraktur, 3 Manuale und Pedal und zwei Spieltische: einer für die Werktagsgottesdienste und einer für Sonn- und Feiertage. Weblinks Einzelnachweise
Páduai Szent Antal-templom (Arad)

Az aradi Páduai Szent Antal-templom műemlékké nyilvánított épület a város első kerületében. A romániai műemlékek jegyzékében az AR-II-m-B-00557 sorszámon szerepel. A nép száján Aradi Katolikus Katedrális néven közismert. A minorita rend székesegyháza. Története A katolikus egyház a 18. század végén kezdte meg tevékenységét Aradon, amikor a ferences minoriták a császári hadsereggel letelepedtek az aradi erődben, ahol az első katolikus templom épült. A minoriták a polgári településen is prédikáltak, és hozzájárultak a város első katolikus templomának létrehozásához, még a század elején. Az aradi katolikus templom alapkövét 1751. április 3-án Franz Anton Engl von Wagrain csanádi püspök rakta le, 1758. április 13-án pedig megtörtént a templom szentelése és átadása a minoritáknak. A rend Arad városközpontjának katolikus közösségét is gondozta. 1901–1903 között a régi templomot lebontották. Az új templom Tabakovits Emil tervei alapján már 1906-ra felépült, de csak 1911. október 2-án szenteltek fel. Leírása Az új templom neobarokk stílusban épült. A külső homlokzatot két kiemelkedő korinthoszi oszloppár alkotja, amelyek között a bejárati portál van. Afölött egy keskeny boltív látható, amely timpanont alkotva pietànak ad helyet. Fölötte Jézus, Árpád-házi Szent Margit és Árpád-házi Szent Erzsébet szobrai. Az oszlopokat három részből álló architráv fedi. A körbefutó párkány szentek szobraival díszített fülkékből áll, s két kerub, két-két puttóval koronázza. Felette emelkedik a kupola, amelyet két jón féloszlop tart. Maga a kupola széles bordákkal van merevítve, amelyek a csúcskereszt alatti lanternába csatlakoznak. A pronaoszban látható Szentháromság-bronz szoborcsoport alkotója Róna János. A főoltárkép Szent Antalt ábrázolja, Vastagh György munkája. Orgonája 1781-ben új galéria épült a templomban, amelyre orgonát Karl Janicsek pozsonyi orgonaépítő készített. A 19. században Anton Dangl új orgonát épített a templom számára. Ezt a hangszert 1905-ben a temesvári Wegenstein Lipót és Fiai Orgonagyár felújította, és az Kövegy község (Csanád vármegye) templomába került, ahol ma is működik. Az új orgonát ide Otto Rieger készítette. A nagyszerű hangszer pneumatikus működtetéssel, regiszterkapcsolóval, három manuállal, pedálsorral és két játszóasztallal rendelkezik: egyik a hétköznapi, a másik a vasárnap és ünnepnapi szertartásokhoz. Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Minoritenkirche (Arad) című német Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. Források Lăcașuri de cult din România. www.cimec.ro. Institutul Național al Patrimoniului (Hozzáférés: 2015. szeptember 20.) "Lista monumentelor istorice: Județul Arad" (PDF). Ministerul Culturii. 2015. Hozzáférés: 2017. január 28.. Sarkadi Nagy Emese: Római katolikus templom, Arad. Romániai magyar lexikon. transindex.ro (2010. május 9.) (Hozzáférés: 2015. szeptember 28.)
Biserica „Sfântul Anton de Padova” din Arad

Biserica romano-catolică „Sfântul Anton de Padova” este un lăcaș de cult din orașul Arad. A fost ridicat între anii 1902-1904 de către arhitectul arădean Milan Tabacovici. A fost sfințită în anul 1911. Lăcașul de cult are elemente reprezentând stilurile clasicist, baroc și renascentist. Nava bisericii are o lungime de 43 metri, o lățime de 17 metri. Deasupra intrării se află o copie a statuii Pieta. Crucea de pe cupolă se află la o înălțime de 56 metri. Istoric Lăcașul de cult aparținând ordinului minorit a fost ridicat conform proiectului arhitectului Emil Tabacovici între anii 1902 și 1903, după demolarea bisericii anterioare a ordinului. Amenajarea interiorului s-a prelungit ani în șir, iar ca urmare a fost sfințită abia în anul 1911. Descriere Lăcașul de cult este realizat în stil eclectic, purtând elemente ale stilurilor clasicist, baroc și renascentist. Intrarea principală este încadrată de patru coloane masive cu capiteluri corintice. Frontispiciul adăpostește o copie a sculpturii Pieta, lucrarea lui Michelangelo. Turnul catedralei, cu o cupolă semicirculară, are o înălțime de 56 de metri. În interior, arcadele semicirculare sunt sprijinite de coloane, până în preajma altarului de marmură albă. Pictura interioară a fost realizată de Ferenc Lohr și de Erik Pauli Bogdanffy, în aceeași manieră occidentală. În navă reține atenția altarul principal din marmură albă și marea frescă din spatele acestuia, inspirată din viața sfântului Anton de Padova, operă a lui Ioan Vastagh. Pe deasupra altarelor laterale din dreapta navei se păstrează picturile în stil baroc aparținând vechii biserici, opera pictorului Ferdinand Schissler. Orga Bisericii În actele de vizitare ale episcopului Joseph Lonovich din anii 1835-1838 este raportat o orga cu 14 registre. Câțiva ani mai târziu, pe la jumătatea secolului al XIX-lea, Anton Dangl a construit o nouă orgă pentru această biserică. Acest instrument a fost renovat în jurul anului 1905 de Carl Leopold Wegenstein din Timișoara și amplasat în biserica municipiului Kövegy, unde poate fi auzit și astăzi. În 1911 atelierul firmei Rieger din Budapesta a construit al său opus 1762 pentru această biserică. Orga are 43 de registre cu câte 2 combinații, 3 manuale si pedalier, cuplaj manualul II, III, la manualul I, si cuplaj manualul I, II, III la pedalier. Bibliografie Ghid ARAD guide, Arad, 2004 http://www.enciclopediavirtuala.ro/monument.php?id=202 Arhivat în 4 martie 2016, la Wayback Machine. Eugen Gluck/Alexandru Roz; Ghid de oraș Arad; Editura Sport-Turism; 1982 Gheorghe Lanevschi/Ujj Janos; Arad-Patrimoniul cultural construit-the heritage; editura Brumar, Timișoara; 200 http://www.edition-musik-suedost.de/html/arad_minoriten.html
Сребърно езеро

Сребърното езеро е един от най-популярните курорти в Сърбия. Намира се в непосредствена близост до Велико Градище и има пясъчни плажове, хотел и къмпинг край него. Езерото представлява бивш ръкав на река Дунав на 2 км от Велико Градище. Понеже е относително близо до Белград (129 км), Смедерево, Панчево и други градове в източна Сърбия, Сребърното езеро е много популярна и атрактивна дестинация за туристи и рибари. Дълго е 14 км. Площта му е 4 км². Средната му ширина е около 300 м. Някога ръкав на река Дунав, сега е затворено между два язовира. Богато е на риба (сом, костур, шаран, амур). Вижте също Острово Външни препратки Сребърно езеро Сребърно езеро – Калиновчич Архив на оригинала от 2009-12-17 в Wayback Machine. Сребърно езеро Сребърно езеро Сребърно езеро
Srebrno jezero

Srebrno jezero (serb. Сребрно језеро für „Silbersee“) ist ein etwa 14 km langer und im Durchschnitt 200 m breiter ehemaliger Nebenarm der Donau im östlichen Serbien bei Veliko Gradište. Heute spricht man von einem See. Dieser entstand im letzten Jahrzehnt durch Einwirkungen des Menschen: der Nebenarm der Donau wurde durch zwei Dämme von der Donau abgetrennt. Der See wurde für touristisch-rekreative Zwecke eingerichtet. An dessen Ufer befindet sich auch das Freizeitzentrum Beli Bagrem. Weblinks Silverlake.co.rs (dt, en, sr)
Сребрно језеро

Сребрно језеро је вештачко језеро на десној обали Дунава и представља њен некадашњи речни рукавац који је данас затворен двема бранама. Налази се на подручју Браничевског округа у источној Србији, на два километра од Великог Градишта. Просечне је ширине од 300 m, a просечне дужине од 14 km. Географија Само језеро је у широкој малој долини Дунава, али је окружено брдима од 282 метара ка северу (Горица брдо), 362 метара ка југу (Липовача брдо), док је цео западни део долине затворен од стране Великог брда и његовог највишег врха (324 метара Анатема). Ушће реке Пек у Дунав, познато по свом обрнутом току током високог водостаја, налази се јужно од језера. Историјска налазишта средњовековног града-тврђаве у Голупцу и Раму такође су у близини језера, као извор Хајдучка вода. На оба дела који повезују језеро са Дунавом језеро је преграђено а потом је и премештен 1971. године, пут Велико Градиште-Затоње који прелази на копно. Остала насеља на језеру су Бискупље и Кисиљево. Сребрно језеро има неправилан облик лука, и заузима површину од 4 km². Налази се на надморској висини од 70 метара и дубоко је 8 метара. Вода је бистра због недостатка загађења и природне филтрације воде кроз много пешчаних дина. Језеро је богато рибом, укључујући амура, шарана, сома, штуке, смуђа и осталих слатководних риба. Привреда Језеро је популарна дестинација за одмор и риболов деценијама, али однедавно привлачи туристе из свих крајева централне Србије, упркос недостатку смештаја. Језеро има један хотел „Сребрно језеро“, неколико ресторана и Т-пансиона, викенд-насеља, највећи ауто-камп парк у Србији. Као резултат растуће популарности језера, однедавно је рекламирано као „српско море“, јер Србија нема излаз на море. Од 2006. године се одржава традиционални Шаховски фестивал "Сребрно језеро" Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (21. јануар 2022) у организацији локалног шаховског клуба ВГСК. На фестивалу који је одржан 2017. године учествовало је 256 такмичара из 19 земаља. Од 2016. године познати кошаркаш Милош Теодосић организује летњи дечји кошаркашки камп Тео4 Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (21. јануар 2022). Види још Списак језера у Србији Галерија Литература Мала енциклопедија Просвета (3 изд.). Београд: Просвета. 1985. ISBN 978-86-07-00001-2. Марковић, Јован Ђ. (1990). Енциклопедијски географски лексикон Југославије. Сарајево: Свјетлост. ISBN 978-86-01-02651-3. Спољашње везе Званична презентација Туристички портал Сребрног језера Сребрно језеро Комплетан водич кроз Србију
Museu Satului de Bucarest

El Museu de l'Aldea Romanesa o Museu Satului (en romanès Muzeul Naţional al Satului "Dimitrie Gusti") és un museu etnogràfic a l'aire lliure que està situat al Parc Herăstrău de Bucarest a Romania. Aquest museu, que es va inaugurar l'any 1936, està especialitzat a mostrar les diferents formes i estils arquitectònics de la vida rural romanesa. El museu s'estén per uns 100.000 m² i està format per unes 272 cases i edificacions rurals romaneses, totes elles autèntiques, ja que els creadors del museu, Dimitrie Gusti, Victor Ion Popa i Henri H. Stahl, es van dedicar a recórrer tota Romania comprant típiques cases i edificacions rurals, totes elles representatives de l'estil de vida rural de Romania, als seus propietaris per després desmuntar-les i tornar-les a construir dins del recinte del museu. Referències Enllaços externs Plana web oficial Breu descripció de les característiques del museu Arxivat 2006-07-21 a Wayback Machine.
Muzeul Național al Satului „Dimitrie Gusti”

Das Muzeul Național al Satului „Dimitrie Gusti” (Dorfmuseum) ist ein Freilichtmuseum in Bukarest. Im Museum wird das bäuerliche Leben, wie es sich seit Jahrhunderten in den ländlichen Gebieten Rumäniens abgespielt hat, dargestellt. Das 1936 von Dimitrie Gusti, Victor Ion Popa und Henri H. Stahl gegründete Museum an der Kiseleff-Chaussée erstreckt sich über eine Fläche von mehr als 100.000 m². Siehe auch Liste von Freilichtmuseen Weblinks Webpräsenz des Museums (rumänisch, englisch)
Dimitrie Gusti National Village Museum

The Village Museum or formally National Museum of the Village "Dimitrie Gusti" (Romanian: Muzeul Național al Satului "Dimitrie Gusti") is an open-air ethnographic museum located in the King Michael I Park, Bucharest, Romania. The museum showcases traditional Romanian village life. The museum extends to over 100,000 m2, and contains 123 authentic peasant settlements, 363 monuments and over 50,000 artefacts from around Romania. Structures in the museum ranged from the 17th to the 20th century, representative of different ethnographic regions including Banat, Transylvania, Moldavia, Maramures, Oltenia, Dobrogea, Muntenia. The village was a creation of the folklorist and sociologist Dimitrie Gusti. The location plans were executed by the writer, playwright, director Victor Ion Popa and set designer Henri H. Stahl. The necessary financial funds were provided by the Royal Cultural Foundation and in the presence of King Carol II of Romania the museum was inaugurated on 10 May 1936. At the time of its inauguration, it was the fourth open-air museum of Europe after Skansen (Stockholm, Sweden), Norsk Folkemuseum at Bygdøy (Oslo, Norway), and the Ethnographic Museum of Transylvania at Hoia Forest in Cluj-Napoca. The museum initially was 4.5 ha in size with 33 authentic settlements that were transferred from the researched villages. Among them was the Maramures wooden church from Dragomirești, Maramures county. The building remains the central piece and is incorporated into the logo of the museum. Gallery See also Open-air museum References External links Official website
Museo Satului

El Museo Satului (en rumano: Muzeul Satului), también conocido como Museo de la Villa, es un Museo etnográfico al aire libre, que se sitúa en el Parque Herăstrău de Bucarest, la capital de Rumanía. Dentro del Parque Herăstrău, se trata de la única zona acotada y con restricciones horarias para su visita. Además, al ser un museo, es necesario pagar para visitarla. El museo etnográfico fue creado en 1936 por Dimitrie Gusti, Victor Ion Popa y Henri H. Stahl, destacadas figuras de la cultura rumana del momento, que destacan por su multiplicidad de conocimientos. Por ejemplo, Dimitrie Gusti fue historiador, filósofo, sociólogo y antropólogo. A lo largo de sus aproximadamente 100.000 metros cuadrados el museo presenta diferentes ejemplos de la arquitectura rumana, procedentes de diferentes regiones del país como Transilvania o Moldovita. La diversidad no es solo geográfica, sino temporal, pues es posible visitar edificios desde la Edad Media hasta el siglo XIX. En la actualidad, el Museo Satului cuenta con 272 edificios, incluyendo casas, granjas o molinos. La cifra está en constante ampliación, pues se trata de uno de los museos más emblemáticos del país y la conservación de cada edificio expuesto en él -y por tanto la conservación de un estilo constructivo autóctono- está garantizada. De hecho, este tipo de museos gozan de gran aceptación en Rumanía. Por ejemplo, en la localidad de Sibiu se encuentra el ASTRA, otra especie de "museo de la aldea": Galería Enlaces externos Web Oficial Pequeña descripción del Museo Satului (en inglés)
Musée du Village roumain

Le musée du Village roumain (en roumain : Muzeul Național al Satului) est un écomusée en plein air qui retrace la vie rurale et les traditions paysannes de Roumanie. Il est situé à Bucarest. Le musée du Village roumain a été inauguré le 10 mai 1936 en présence du roi Carol II. Ses fondateurs étaient Dimitrie Gusti, Victor Ion Popa et Henri H. Stahl. Lors de l'inauguration en 1936, l'exposition avait une superficie de 4,5 ha. En 1948, une zone allouée au musée permit de passer à près de 9 ha. En 1990, la mairie de Bucarest a donné plus d'espace afin de permettre de prévoir l'avenir, de sorte que le musée couvre maintenant une superficie de 12 ha. Actuellement, il y a 76 complexes exposés en quartiers, composés de 322 bâtiments, dont 47 maisons, 272 fermes typiques, trois églises en bois, trois moulins à vent, et des installations d'adduction d'eau. Le musée présente cette muséographie sur une superficie couvrant une surface de près de 100 000 m2. Galerie Voir aussi Liens externes (ro + en) Site officiel Portail de la Roumanie Portail de Bucarest Portail des musées
Dorpsmuseum

Het Dorpsmuseum (Roemeens: Muzeul Satului) is een openluchtmuseum in Boekarest, de hoofdstad van Roemenië, en ligt aan de beroemde Kiseleffweg. Het museum laat zien hoe er wordt geleefd op het Roemeense platteland. Het platteland heeft veel betekend voor de Roemeense geschiedenis. Vanaf de Romeinse tijd toen Romeinse kolonisten Dacië bekoloniseerden op plattelandse wijze, tot de helft van de 20e eeuw, toen de meerderheid van de Roemenen nog op het platteland woonde. Er zijn 300 authentieke gebouwen uit alle streken van het land bijeengebracht en verder ook een aantal meren (totaal: 30 hectare). Dit museum beslaat een ruimte van 100.000 m².Dimitrie Gusti stichtte het Dorpsmuseum in 1936. Het construeren van het museum noemde hij "het geluid van de trieste kerkklokken van de Roemeense geschiedenis": Het stuk voor stuk uit elkaar halen van huizen, het transporteren met de trein, paardenwagen of boot naar Boekarest, aan de oever van het Herăstrăumeer waar alles weer werd samengesteld, op de plek waar het museum nu staat. Het oudste huisje is gebouwd in de 17e eeuw, terwijl het nieuwste gebouwd is in de 19e eeuw. De huizen uit berggebieden worden onderscheiden van huizen uit de vlaktes. De huizen uit de vlaktes werden wat dieper in het grond gebouwd wegens vele aanvallen, terwijl dit bij de huizen uit berggebieden niet zo is. In juli 2003 zijn de laatste sporen uitgewist van een grote brand die in februari 2003 een deel van de gebouwen in het museum verwoestte. Dit museum is genomineerd als beste museum van Europa. Externe link Officiële website
Muzeum Wsi w Bukareszcie

Muzeum Wsi (rum. Muzeul Satului, oficjalna nazwa Muzeul Național al Satului „Dimitrie Gusti”) – skansen znajdujący się w Bukareszcie, w parku Park Herăstrău (Parcul Herăstrău). Jest najstarszym (założono go w 1936) i największym (ponad 100 tys. m²) muzeum na wolnym powietrzu w Rumunii (jednocześnie jednym z najstarszych i największych w Europie). Inicjatorami założenia skansenu byli socjolog Dimitrie Gusti oraz dramaturg Victor Ion Popa i etnograf Henri H. Stahl. Na terenie muzeum znajdują się 272 obiekty - domy, budynki gospodarcze, zakłady rzemieślnicze, cerkwie i kaplica, a także dawny zajazd. Większość z nich to oryginały przeniesione tutaj z całego kraju, część to kopie. Galeria