NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Școala Superioară de Comerț din Ploiești

Școala Superioară de Comerț din Ploiești este un monument istoric aflat pe teritoriul municipiului Ploiești. Primele discuții privind proiectarea și devizele de cheltuieli au fost făcute în a doua parte a anului 1922. Pentru coordonarea lucrărilor și strângerea de fonduri a fost înființat un Comitet format din: Nicolae Nedelcovici, președintele Camerei de Comerț, Spirea N. Sorescu, prefectul județului, Gh. C. Fotescu, primarul orașului Ploiești și alții. Un rol determinant în construirea școlii l-a avut arhitectul Toma T. Socolescu care a executat planurile generale și speciale necesare construirii, a supravegheat toate toate lucrările până la finalizarea școlii și a verificat permanent situațiile de platăale executanților. Note
Biserica „Sfântul Ilie”, „Sfântul Nicolae” din Ariceștii Rahtivani

Biserica „Sfântul Ilie”, „Sfântul Nicolae” din Ariceștii Rahtivani este un monument istoric aflat pe teritoriul satului Ariceștii Rahtivani, comuna Ariceștii Rahtivani. În Repertoriul Arheologic Național, monumentul apare cu codul 132084.01.01. Note
George Enescu House

The Memorial House of George Enescu also known as Vila Luminiș is a Historic Monument located in Sinaia, Romania. The building was the home of Romanian composer George Enescu from 1926 until his emigration to Paris in 1946. History The mansion was built between 1923 and 1926 in the Romanian revival architectural style and was designed by architect Radu Dudescu. The famous Romanian composer George Enescu lived and composed here from 1926 until he emigrated to Paris in 1946. Through an act of donation, he inherited the villa to the Romanian state to serve as a rest home for people of culture and art. In this house, Enescu composed the Romanian Rhapsodies, quartet no. 1 for piano, violin sonatas, viola and cello no. 1 in D Major and part of the opera Oedipus. The composer's piano, an "Ibach" made in France in Lausanne, is still kept in the saloon. Enescu's memorial house museum hosted in this villa was opened in September 1995, following the efforts of another master of the violin, Yehudi Menuhin, who was considered the best student of Enescu. It had been renovated and consolidated in the early 1990s, based on a project financially supported by the National Ministry of Culture and the European Cultural Center in Sinaia. Starting in 2007, it became a section of the "George Enescu" National Museum in Bucharest. A marble bust of the George Enescu made by Romanian sculptor Ion Irimescu was placed at the entrance to the villa. The property is featured in the List of historical monuments in Prahova county at position number 789, at address "Aleea Menuhin Yehudi no. 2", Sinaia, with LMI code PH-II-m-A-16695. See also List of monumente istorice in Romania References Further reading Mihai Gelelețu, Marian Teodorescu, 101 muzee și case memoriale, și cinci popasuri culturale în Moldova de peste Prut, Editura Agerpress, 2008 External links George Enescu House at CIMEC
Casa Memorială „George Enescu” din Sinaia

Casa memorială „George Enescu” din Sinaia este un muzeu memorial amenajat în Vila Luminiș, în Cartierul Cumpătu din Sinaia. Vila este realizată în stil neo-românesc în perioada 1923-1926, după planurile arhitectului Radu Dudescu. Aici a locuit și a compus celebrul compozitor român George Enescu începând din anul 1926 și până înainte de a emigra la Paris (1946). Printr-un act de donație, acesta cedează vila statului român, pentru a servi drept casă de odihnă oamenilor de cultură și artă. Casa Memorială adăpostită în această vilă este deschisă în septembrie 1995, în urma demersurilor unui alt mare maestru al viorii, Yehudi Menuhin, strălucit elev al lui George Enescu. Ea fusese renovată și consolidată în perioada de după 1990, în baza unui proiect susținut financiar de Ministerul Culturii și de Centrul European de Cultură din Sinaia. Începând din anul 2007 ea devine secție a Muzeului Național „George Enescu” din București. Un bust de marmură al amfitrionului, realizat de sculptorul Ion Irimescu, domină intrarea în vilă. Vila este înscrisă pe Lista monumentelor istorice din județul Prahova, poziția 789, la adresa Aleea Menuhin Yehudi nr.2, Sinaia, având cod LMI PH-II-m-A-16695 Note Bibliografie Mihai Gelelețu, Marian Teodorescu, 101 muzee și case memoriale, și cinci popasuri culturale în Moldova de peste Prut, Editura Agerpress, 2008 Legături externe Casa memorială George Enescu de la Sinaia, Cecilia Melinescu, Arhiva TVR (YouTube). Sinaia: George Enescu Memorial House, Andreescu Radu, 10 august 2013 (YouTube). Muzeul Național „George Enescu" - Casa Memorială din București și Casa Memorială din Sinaia, Victoria Guță, Seria „Muzee neștiute”, interviu cu Liliana Bîrnat, muzeograf, Muzeul Național „George Enescu”, 21 octombrie 2013 (YouTube). George Enescu Museum. Sinaia Romania, Victor Kapra, 30 decembrie 2008 (YouTube). George Enescu Memorial House, Sinaia, România, Ada Wittenberger, 26 iunie 2015 (YouTube).
Hidrocentrala Peleș

Hidrocentrala Peleș (denumire oficială Micro-hidrocentrala Peleș, prescurtat MCH Peleș, în trecut Uzina electrică Peleș) este o centrală hidroelectrică deschisă în 1884, la un an după Castelul Peleș, pentru a-i asigura acestuia alimentarea cu energie electrică. Are o putere instalată de 2×50 KW, folosită însă doar parțial. Este alimentată din Pelișor printr-o conductă cu o diferență de nivel de 125 m. Construcția a fost realizată de compania Brush iar echiparea făcută de Continental Edison cu două turbine generatoare de curent continuu, la o turație de 600 rpm. Turbinele actuale au fost instalate din 1914 iar generatoarele au fost schimbate din a doua jumătate al secolului XX cu unele ce produc curent alternativ compatibil cu Sistemul Energetic Național. Clădirea hidrocentralei este clasată ca monument istoric în cadrul ansamblului Castelului Peleș. Note Bibliografie Legături externe https://www.revistasinteza.ro/castelele-electrice-din-carpati[nefuncțională – arhivă] https://patrimoniupeles.ro/10-inovatii-uimitoare-ale-castelului-peles/ http://gaitos.ro/jurnale/sinaia_2019/
Kirchenburg Agnetheln

Die Kirchenburg Agnetheln (rumänisch Biserica fortificată din Agnita) befindet sich im siebenbürgischen Agnetheln. Geschichte In der ersten Hälfte des 13. Jahrhunderts wurde eine dreischiffige romanische Basilika erbaut, deren Patron die heilige Agneta war. Diese Kirche war wohl durch einen Wassergraben und einen Palisadenwall geschützt. Der Bau wurde 1407 gotisiert und erhielt im Westen einen Glockenturm. Zu dieser Zeit wurde auch der steinerne Bering gebaut. Auch die Kirche selbst wurde zur Hallenkirche umgeformt. Dabei blieben die ursprünglichen Gewölbe des nördlichen Seitenschiffs erhalten, während das südliche Seitenschiff mit einem neuen Kreuzgratgewölbe in Höhe des Mittelschiffs gedeckt wurde. Das Gewölbe des Hauptschiffs erhielt eine Netzrippenwölbung, die jedoch schon 1614 durch das heutige Kreuzgewölbe mit stuckierten Graten ersetzt wurde. Über den äußeren Strebepfeilern wurde ein Kampfgeschoss errichtet. Der Westturm, der nach der für seine Erhaltung zuständigen Zunft auch Töpferturm heißt, erhielt Wehrgeschosse. Im Jahr 1845 wurde ein Großteil der Befestigungsanlagen abgebrochen, so dass der Fassbinderturm als Torturm, der Schmiedeturm (Osten), der Scheiderturm (Südosten) und der Schusterturm (Südwesten) heute frei stehen. Bauwerk Vom turmlosen Bau des 13. Jahrhunderts haben sich im heutigen Bau die Umfassungsmauern erhalten. Auf der Südhälfte öffnet sich das Kirchenschiff mit Spitzbogenarkaden. Die Nordseite lässt hier noch das ursprünglich niedrigere Seitenschiff erkennen. Der Chor hat einen 5/8-Schluss und Kreuzgewölbe. Im Chor existiert noch eine spätgotische Sakramentsnische mit Abschluss in filigranem Blendmaßwerk. Ausstattung Die Orgel von 1850 stammt aus der Werkstatt von Karl Schneider in Kronstadt. Bemerkenswert ist der frühbarocke Drehflügelaltar, der noch ganz in der Tradition der vorreformatorischen Wandelaltäre steht. Bei geschlossenem Altar sieht man Passionsszenen, die Festtagsseite zeigt Händewaschung des Pilatus, Kreuzigungsvorbereitungen, Kreuzabnahme und Auferstehung. Die 2004 hier aufgestellte klassizistische Orgel stammt aus dem benachbarten Abtsdorf. In der Winterkapelle des nördlichen Seitenschiffs steht ein Altar von 1741 aus Zied. Nachweise Hermann Fabini: Die Kirchenburgen der Siebenbürger Sachsen. Monumenta-Verlag, 2013, ISBN 978-3-944529-26-4, S. 193. Arne Franke: Das wehrhafte Sachsenland: Kirchenburgen im südlichen Siebenbürgen. Hrsg.: Deutsches Kulturforum Östliches Europa. 2010, ISBN 978-3-936168-56-3, S. 25–27. Weblinks
Biserica fortificată din Agnita

Biserica fortificată din Agnita, inițial biserică romano-catolică cu hramul Sfânta Agata, este un ansamblu de monumente istorice aflat pe teritoriul orașului Agnita. În Repertoriul Arheologic Național, monumentul apare cu codul 143691.02.01. Ansamblul este format din cinci monumente: Biserica evanghelică (cod LMI SB-II-m-A-12196.01) Turn de poartă (al olarilor) (cod LMI SB-II-m-A-12196.02) Turn estic (al fierarilor) (cod LMI SB-II-m-A-12196.03) Turn sud-estic (al croitorilor) (cod LMI SB-II-m-A-12196.04) Turn sud-vestic (al cizmarilor) și fragment din zidul de incintă (cod LMI SB-II-m-A-12196.05) Note Vezi și Agnita Legături externe Monumente istorice din România-Fișă și localizare de monument Fișă monument Materiale media legate de Ansamblul bisericii evanghelice fortificate la Wikimedia Commons Imagini
Biserica fortificată din Nemșa

Biserica evanghelică fortificată din Nemșa este un ansamblu de monumente istorice aflat pe teritoriul satului Nemșa, comuna Moșna. Ansamblul este format din două monumente: Biserica evanghelică (cod LMI SB-II-m-A-12476.01) Incintă fortificată (cod LMI SB-II-m-A-12476.02) Note
Biserica fortificată din Șelimbăr

Biserica evanghelică fortificată din Șelimbăr este un ansamblu de monumente istorice aflat pe teritoriul satului Șelimbăr, comuna Șelimbăr. Ansamblul este format din două monumente: Biserica evanghelică (cod LMI SB-II-m-A-12561.01) Incinta fortificată (cod LMI SB-II-m-A-12561.02) Note
Biserica evanghelică din Hoghilag

Biserica evanghelică din Hoghilag este un ansamblu de monumente istorice aflat pe teritoriul satului Hoghilag, comuna Hoghilag. Ansamblul este format din următoarele monumente: Biserica evanghelică (cod LMI SB-II-m-B-12399.01) Turn-clopotniță (cod LMI SB-II-m-B-12399.02) Localitatea Hoghilag (în dialectul săsesc Halwelajen, Halvelâjn, în germană Halvelagen, Halwelagen, Halwelegen, Halwelägen, Helvlegen, Halwlagen, în maghiară Holdvilág, Nagyholdvilág) este satul de reședință al comunei cu același nume din județul Sibiu, Transilvania, România. Prima mențiune documentară a localității datează din anul 1317. Localitatea obținea, la mijlocul secolului al XIV-lea, statutul de sat liber pe Pământul Crăiesc în Scaunul Sighișoara. Biserica În 1446 este menționată o biserică cu hramul Sfânta Maria. În 1828 este construită o biserică nouă, având tavan drept și un cor cu absidă semicirculară, acoperită cu o boltă avela. După 10 ani biserica este dotată cu mobilier: altar, amvon, cristelniță și orgă. Din vechea cetate bisericească, așa cum era înfățișată într-un desen de Martin Schlichting, s-a păstrat doar turnul clopotniță. Note Bibliografie Asociația Mioritics cu suportul financiar al Deutsche Welterbe Stiftung: După texte elaborate de: Vladimir Agrigoroaei, Valentin Sălăgeanu, Luiza Zamora, Laura Jiga Iliescu, Ana Maria Gruia. După ilustrații executate de: Radu Oltean, Laurențiu Raicu, Florin Jude. Anghel Gheorghe, Fortificații medievale din piatră, secolele XII-XVI, Cluj Napoca, 1986. Avram Alexandru, Câteva considerații cu privire la bazilicile scurte din bazinul Hârtibaciului și zona Sibiului, în Revista monumentelor și muzeelor de istorie, 1981, numărul 2. Crîngaci Maria-Emilia, Bazilici romanice din regiunea Sibiului în Analele Asociației a Tinerilor Istorici din Moldova, Ed. Pontas, Chișinău, 2001. Juliana Fabritius-Dancu, Cetăți țărănești săsești din Transilvania, în Revista Transilvania, Sibiu, 19. Hermann Fabini. Universul cetăților bisericești din Transilvania. Sibiu: Editura Monumenta, 2009, 279 p. Iambor Petre, Așezări fortificate din Transilvania (sec. IX-XIII), Cluj-Napoca, 2005. Luca Sabin Adrian, PINTER Zeno Karl, GEROGESCU Adrian, Repertoriul arheologic al județului Sibiu (Situri, monumente arheologice și istorice), Sibiu, 2003. Thomas Nägler, Așezarea sașilor în Transilvania, Editura Kriterion, București, 1992. Adrian Andrei Rusu, Castelarea carpatica, Editura MEGA, Cluj-Napoca, 2005. George Oprescu, Bisericile, cetăți ale sașilor din Ardeal, Editura Academiei, București, 1956. Țiplic Ioan-Marian, Organizarea defensivă a Transilvaniei în evul mediu (secolele X-XIV), Editura Militară, București, 2006. Vezi și Hoghilag, Sibiu Galerie de imagini
Biserica Sfântul Nicolae din Benești

Biserica Sfântul Nicolae este un monument istoric aflat pe teritoriul satului Benești, comuna Alțina, județul Sibiu. Localitatea Benești, colocvial Bendorf, (în dialectul săsesc Bajenderf, Baejndref, în germană Bägendorf, Bajendorf, în maghiară Bendorf, Bene), este un sat în comuna Alțina din județul Sibiu, Transilvania, România. Se află în partea centrală a județului, în Podișul Hârtibaciului. Prima menționare documentară este din anul 1391. Istoric și trăsături Biserica a fost ridicată între anii 1800–1809, pe locul alteia vechi de lemn, cu contribuția întregii obști, dar mai ales a soților Nicolae și Paraschiva Gavrea. Pictura iconostasului și altarului are o vechime la fel de mare ca cea a bisericii. În anul 1904 zugravul Ioan Comșa a intervenit în mod grosolan asupra picturii, acoperind stratul inițial cu un strat în tempera. În anul 2013 comitetul parohial a început demersurile restaurării picturii la valoarea și frumusețea ei inițială, cel desemnat să execute lucrările de restaurare fiind pictorul restaurator Mihail Bărhală. Lucrările de restaurare au fost finalizate, descoperindu-se cu acest prilej numele pictorului, anul pictării și localitatea de proveniență a pictorului: „Zugravul Oprea din Rășinari” 1814. Aceste date au fost descoperite pe icoana ce o reprezintă pe Sfânta Cuvioasă Paraschiva, de pe fațada de miazăzi a turnului clopotniță. Note Vezi și Benești, Sibiu Imagini
Biserica evanghelică fortificată din Hamba

Biserica evanghelică fortificată din Hamba este un monument istoric aflat pe teritoriul satului Hamba, comuna Șura Mare. Localitatea Hamba (în dialectul săsesc Hunebich, Hunebiχ, în germană Hahnenbach, Hahnbach, în trad. "Pârâul cocoșului", în maghiară Kakasfalva, în trad. "Satul cocoșului") este un sat în comuna Șura Mare din județul Sibiu, Transilvania, România. Prima mențiune documentară a localității datează din anul 1337. Biserica Lăcașul de rugăciune a fost construit în perioada 1829-1830, turnul clopotniță la începutul secolului XVI, pe o fundație din secolele XII-XIII. Probabil tot în acea perioadă a fost realizată și fortificarea bisericii, turnul a fost întărit și a primit și o galerie de apărare. Altarul a fost construit în 1844, iar orga în 1837 de frații Friedrich și Maets din Biertan. Biserica din Hamba a fost dezafectată din lipsă de credincioși. Mobilierul a fost scos din interior și distribuit bisericilor altor comunități evanghelice. Altarul se află la Turnișor, cristelnița la Sibiu, iar orga se poate vedea la Biserica Neagră din Brașov, în balconul sudic. Note Bibliografie Asociația Mioritics cu suportul financiar al Deutsche Welterbe Stiftung: După texte elaborate de: Vladimir Agrigoroaei, Valentin Sălăgeanu, Luiza Zamora, Laura Jiga Iliescu, Ana Maria Gruia. După ilustrații executate de: Radu Oltean, Laurențiu Raicu, Florin Jude. Anghel Gheorghe, Fortificații medievale din piatră, secolele XII-XVI, Cluj Napoca, 1986. Avram Alexandru, Câteva considerații cu privire la bazilicile scurte din bazinul Hârtibaciului și zona Sibiului, în Revista monumentelor și muzeelor de istorie, 1981, numărul 2. Crîngaci Maria-Emilia, Bazilici romanice din regiunea Sibiului în Analele Asociației a Tinerilor Istorici din Moldova, Ed. Pontas, Chișinău, 2001. Juliana Fabritius-Dancu, Cetăți țărănești săsești din Transilvania, în Revista Transilvania, Sibiu, 19. Hermann Fabini. Universul cetăților bisericești din Transilvania. Sibiu: Editura Monumenta, 2009, 279 p. Iambor Petre, Așezări fortificate din Transilvania (sec. IX-XIII), Cluj-Napoca, 2005. Luca Sabin Adrian, PINTER Zeno Karl, GEROGESCU Adrian, Repertoriul arheologic al județului Sibiu (Situri, monumente arheologice și istorice), Sibiu, 2003. Thomas Nägler, Așezarea sașilor în Transilvania, Editura Kriterion, București, 1992. Adrian Andrei Rusu, Castelarea carpatica, Editura MEGA, Cluj-Napoca, 2005. George Oprescu, Bisericile, cetăți ale sașilor din Ardeal, Editura Academiei, București, 1956. Țiplic Crîngaci Maria Emilia, PINTER Zeno Karl, Țiplic Ioan-Marian, Biserica evanghelică din Ruja, în Arhitectura religioasă medievală din Transilvania, III, 2004. Țiplic Ioan-Marian, Organizarea defensivă a Transilvaniei în evul mediu (secolele X-XIV), Editura Militară, București, 2006. Vezi și Hamba, Sibiu Galerie de imagini
Biserica cu ceas din Tulcea

Biserica cu ceas din Tulcea este un monument istoric aflat pe teritoriul municipiului Tulcea. Biserica ortodoxă „Sf. Gheorghe”, Tulcea, numită „Biserica Bulgărească” sau „Biserica cu Ceas”. Între anii 1830-1840, la venirea primului val de coloniști bulgari din sudul Basarabiei, comunitatea nou constituită ridica o mică biserică din lemn, care va fi distrusă destul de repede de inundații (terenul corespunzând actualului Parc). Piața Noua era ocupat de un ghiol, si zona dintre acesta și faleză era frecvent lovită de inundații; nu a fost complet asanată decât în preajma Primului Război Mondial). În anul 1857 se construiește actualul edificiu al bisericii pentru comunitatea mărită de sosirea unui nou val de imigranți, cu puțin înainte de războiul Crimeei. În curtea bisericii au fost construite două școli - una între 1859-1862 (Gimnaziul Bulgăresc), azi demolată, cealaltă între 1881-1882 (Școala Naționala Bulgară de fete), care mai exista si azi, la nord de biserică. Biserica a fost reparată și consolidată în anul 1897; pictura interioară datează din 1927. Note Legături externe Materiale media legate de Biserica ortodoxă „Sf. Gheorghe”, numită și „Biserica Bulgărească”, „Biserica cu ceas” la Wikimedia Commons
Fabric Orthodox Synagogue

The Fabric Orthodox Synagogue (Romanian: Sinagoga Ortodoxă din Fabric) is a former Orthodox Jewish synagogue, located at 16 Ion Creangă Street, in the Fabric district of Timișoara, Romania. It was built between 1885 and 1889 for the Autonomous Orthodox Jewish Community. The synagogue is referred to as the "Orthodox Synagogue" to distinguish it from the New Synagogue also located in Fabric. The building was included on the List of Historical Monuments in Timiș County, with the classification code TM-II-m-B-06128. History In the Fabric district, there was a "German" (Ashkenazi) and a "Spanish" (Sephardic) prayer house as early as 1814. The period during which the building served as a synagogue is associated with Chief Rabbi Herman Szofer and Francisc Friedmann, who was the president of the Orthodox community. In the years following World War II, the majority of Orthodox Jews emigrated, and today the building is used as a funeral home operated by the company Rostyl. Architecture The synagogue was built in an eclectic style with Moorish elements, such as battlements on the cornice and pillars with rounded heads. In the courtyard there was a mikveh and a ritual slaughterhouse. References
Sinagoga Ortodoxă din Fabric, Timișoara

Sinagoga Ortodoxă din Fabric a fost un lăcaș de cult evreiesc din Timișoara, localizat pe str. Ion Creangă nr. 10. Autorizația de construire a fost emisă în mai 1900 pentru Comunitatea Evreiască Ortodoxă Autonomă. Sinagoga este referită ca „sinagoga ortodoxă", pentru a se deosebi de Sinagoga Nouă din cartierul Fabric. Clădirea a fost inclusă pe Lista monumentelor istorice din județul Timiș, având codul de clasificare TM-II-m-B-06128.. Descriere Clădirea este realizată în stil eclectic, cu elemente maure, cum ar fi crenelurile și capetele rotunjite ale stâlpilor. În curtea sinagogii exista o baie rituală și un abator ritual. Personalități Legat de perioada în care a funcționat ca sinagogă este numele prim-rabinului Herman Szofer, președintele comunității ortodoxe fiind Francisc Friedmann. În primii ani după Al Doilea Război Mondial marea majoritate a evreilor ortodocși au emigrat, astfel că actual clădirea este folosită drept casă funerară de societatea comercială Rostyl. Note Vezi și Lista sinagogilor din România Sinagoga din Fabric Sinagoga din Cetate Sinagoga din Iosefin
Biserica Toți Sfinții din Proieni

Biserica „Toți Sfinții” este un monument istoric aflat pe teritoriul satului aparținător Proieni al orașului Brezoi. Istoric și trăsături Se consideră că biserica actuală a fost construită pe locul unui lăcaș mai vechi, care ar fi fost distrus de un incendiu. Pomelnicul bisericii îi numește ca ctitori pe Radu cel Mare, Matei Basarab, Scarlat Voievod și alții, ceea ce poate atesta prezența unei biserici în acest loc înaintea celei actuale. Pridvorul actual a fost adăugat în anul 1817. Biserica a suferit o modificare a acoperișului în anul 1936, când turnul clopotniței a fost mutat de pe acoperiș în curte. Clopotul datează din anul 1725, fiind donat de episcopul Iosif I al Argeșului. Pictura a fost realizată în primii ani ai secolului al XIX-lea (1801-1802) de zugravii Ioan din Ocnele Mari, diaconul Nicolae din Teiuș și Radu. Amvonul a fost făcut în anul 1817 și zugrăvit de Nicolae Popescu în anul 1875. Scaunul arhieresc din biserică datează din anul 1895 și se află acum la Muzeul Episcopiei. Note Vezi și Proieni, Vâlcea Legături externe Fișă de monument Biserica din Proieni, 14 iunie 2012, CrestinOrtodox.ro Imagini
Новоиванковцы

Новоиванковцы (укр. Новоіванківці) — село в Ванчиковецкой сельской общине Черновицкого района Черновицкой области Украины. География Село располагается на берегу реки Прут, в месте впадения в него реки Черлена. История В 1946 г. Указом ПВС УССР село Пол-Ванчикауцы переименовано в Новоиванковцы. До 2020 года входило в Новоселицкий район Население Население по переписи 2001 года составляло 980 человек. Почтовый индекс — 60355. Телефонный код — 3733. Код КОАТУУ — 7323082803. Примечания Ссылки Новоиванковцы на сайте Верховной рады Украины (укр.) Административно-территориальное устройство Черновицкой области (укр.)