NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Justizpark (Timișoara)

Der Justizpark (rumänisch: Parcul Justiției, ehemals: Parcul Consiliului Popular, deutsch: Park des Volksrats) ist ein Park im Bezirk Cetate in Timișoara. Geografische Lage Der Justizpark befindet sich im Zentrum von Timișoara, am Bulevardul Constantin Diaconovici Loga, am nördlichen Begaufer, gegenüber dem städtischen Rathaus (rumänisch: Primăria orașului). Er stellt die Verbindung zwischen dem Park der Kathedrale und dem Rosenpark her. Beschreibung Der Justizpark ist mit seinen 26.200 Quadratmetern einer der kleinen Parks der Stadt. In dem dreieckigen Park wurde 1996 von der Vereinigung der ehemaligen Bărăgan-Deportierten ein Mahnmal zum Gedenken an die von 1951 bis 1956 Deportierten in die Bărăgan-Steppe aufgestellt. 2015 wurde der Park von der Kommunalverwaltung mittels EU-Geldern in Höhe von zwei Millionen Euro saniert und umgestaltet. Die Neueröffnung fand am 22. Dezember 2015 statt. Der Justizpark reiht sich nahtlos in das Ensemble der Parks am nördlichen Begaufer (Zentralpark, Park der Kathedrale, Rosenpark, Kinderpark) ein. Sein Name stammt aus der kommunistischen Epoche, als er auch Park des Volksrats (rumänisch: Parcul Consiliului Popular) genannt wurde. Damals sollte in seiner Mitte ein protziger Justizpalast errichtet werden, was auch das Ende des Parks bedeutet hätte. Der Park bekam einen neuen Rasen und neu angelegte Blumeninseln, 38 neue Bänke und 35 Papierkörbe, ein modernes Bewässerungs- und ein Öko-Beleuchtungssystem. Die Alleen wurden komplett erneuert und die alte Umzäunung entfernt, so dass die Besucher freien Zugang zum Park haben. Auf etwa 20.000 Quadratmeter wurden 50 neue Bäume und Sträucher gepflanzt und 100.000 Zwiebeln gesteckt. Weblinks Sanierung des Justizparks. timpolis.ro Neugestaltung des Justizparks. tion.ro Bilder: Mahnmal zum Gedenken an die Deportierten in die Bărăgan-Steppe. banaterra.eu Einzelnachweise
Justice Park, Timișoara

The Justice Park (Romanian: Parcul Justiției), previously known as the People's Council Park, is an urban park in central Timișoara. Location The Justice Park is located in the center of Timișoara, on Constantin Diaconovici Loga Boulevard, north of the Bega River, opposite the City Hall. It makes the connection between the Cathedral Park and the Roses Park. History The park was built in the first decades after World War I. A first arrangement of the park is mentioned in 1934–1935, when many trees and shrubs were planted, but a small glade was maintained inside, giving the impression of a forest inside the city. Its name comes from an old construction project in the area of the Palace of Justice, a project that was eventually abandoned. In 1996, in the middle of the park, a monument was erected in memory of the people deported to Bărăgan between 1951–1956. Work of the architect Sorin Gavra, the monument was erected by the Association of Former Deportees in Bărăgan, at the time of the commemoration of 45 years since the deportations. In 2015, the park was modernized, being equipped with a photovoltaic lighting system and a camouflaged irrigation system. With the modernization of the park, the fence that surrounded it was demolished. Also, almost 110,000 bulbs of different floral varieties (tulips of different colors, snowdrops, forget-me-nots, pansies, hyacinths) and 60 trees and shrubs were planted, in addition to the existing birches. References
Parcul Justiției

Parcul Justiției, cunoscut anterior drept Parcul Consiliului Popular, se află în centrul orașului Timișoara, având în apropriata vecinătate cinematograful Capitol (unde își desfășoară activitatea și Filarmonica Banatul) și Facultatea de Hidrotehnică. Numele parcului provine de la un vechi proiect de construire în zonă a Palatului Justiției, proiect abandonat. În mijlocul parcului se află monumentul deportaților în Bărăgan în perioada 1951–1956. Parcul a fost reamenajat în 2015, fiind refăcute aleile, gazonul, zonele de flori și copaci, s-a montat un sistem de irigare și s-au desființat gardurile de pe Strada 20 decembrie 1989 și Bulevardul C.D. Loga. În parc se poate găsi o largă varietate de arbori și arbuști precum și foarte multe flori: lalele, ghiocei, zambile, narcise. În parc este admis statul pe iarbă. Note
Kiseleff Park

Kiseleff Park (Romanian: Parcul Kiseleff) is a public park in northern Bucharest (Sector 1). It is located on both sides of Șoseaua Kiseleff, within the triangle formed by Ion Mihalache Boulevard, Aviators Boulevard, and Ion Mincu Street. In 1915 the park was named after the Russian Count Pavel Kiselyov, who played a key role in the administrative reorganization of the Romanian Principalities and contributed to various urban development projects, including the beautification of Bucharest. The name was converted from Kiselyov to Kiseleff, using the French transliteration of Russian names at the time. History The park was developed after 1832, the year in which Șoseaua Kiseleff was built, from the forest located in this part of Bucharest. The completion of the park is associated with the names of Gheorghe Bibescu and his brother, the successor to the throne, Barbu Știrbey. The landscape architect responsible for the park's design was Wilhelm Mayer, the same landscape architect who also contributed to the development of Cișmigiu Gardens. Currently, the park covers an area of 31,690 m2 (341,100 sq ft). Landmarks Inside the park, several statues are scattered, representing the busts of cultural figures: Nicolae Leonard, Ovid, Barbu Ștefănescu Delavrancea. On the pedestal where the statue of King Ferdinand I once stood, the statue of the Persian poet and astronomer Omar Khayyam was placed in 2001. The statue was installed with the support of the Iranian Embassy following a visit by an official from that country. Inside the park, there is also a statue complex consisting of four pieces, a work by sculptor George Apostu. On 27 April 2000, the Romanian Infantry Monument was inaugurated. Created in bronze by sculptor Ioan Bolborea, it stands on the site of a previous infantry monument from the interwar period, which was demolished by Ion Antonescu under pressure from Hitler. Transportation The park is serviced by Piața Victoriei metro station, with access to Line M1 and Line M2. References
Parcul Kiseleff

Parcul Kiseleff este un parc din București, amplasat de-o parte și de alta a Șoselei Kiseleff în triunghiul descris de bulevardul Ion Mihalache, bulevardul Aviatorilor și strada Ion Mincu. Parcul a fost amenajat după anul 1832, anul în care a fost construită șoseaua Kiseleff, din pădurea aflată în această parte a Bucureștiului. Desăvârșirea parcului este legată de numele lui Gheorghe Bibescu și de fratele acestuia, urmașul la tron, Barbu Știrbey. Arhitectul peisagist după planurile căruia a fost amenajat parcul este Wilhelm Mayer, peisagistul care a contribuit și la amenajarea Parcului Cișmigiu. În prezent parcul are o suprafață de 31.690 m². În interiorul parcului sunt presărate mai multe statui reprezentând busturile unor oameni de cultură: Nicolae Leonard, Ovidiu, Barbu Ștefănescu Delavrancea. Pe soclul pe care trona statuia Regelui Ferdinand a fost amplasat în 2001 statuia poetului și astronomului iranian Hakim Omar Khayyam. Statuia a fost amplasată cu sprijinul ambasadei Iranului în urma vizitei unei oficialități din această țară. În interiorul parcului este amplasat și un complex de statui format din 4 piese, operă a sculptorului George Apostu. Începând cu 27 aprilie 2000 parcul a fost înfrumusețat cu un nou monument, Monumentul Infanteriei române. Monumentul construit în bronz, în turnătoria proprie, de sculptorul Ioan Bolborea se află amplasat pe locul în care în perioada interbelică a existat un monument al infanteristului, dărâmat la ordinul lui Ion Antonescu la presiunile lui Hitler. Parcul este înscris în Lista monumentelor istorice din București, sector 1 cu cod LMI B-II-a-B-18982. Statui amplasate în parc Note Bibliografie Grigore Ionescu. București. Ghid istoric și artistic. București: Fundația pentru literatură și artă, Regele Carol II, 1938 Legături externe Harta Monumentelor Istorice din București
Parcul Vladimir Florea din Suceava

Parcul Vladimir Florea (cunoscut și sub numele Parcul Policlinicii) este un parc amenajat în municipiul Suceava, în fața Policlinicii Areni din cartierul cu același nume. Așezare Parcul Vladimir Florea constituie un spațiu verde de formă dreptunghiulară, cuprins între bulevardul 1 Mai (la sud), strada Mărășești (la vest) și strada Mihai Viteazul (la nord și la est). Parcul este localizat în cartierul Areni, în fața policlinicii județene înființate în anul 1962. În apropierea parcului se găsesc Primăria Municipiului Suceava, Parcul Universității și Stadionul Areni. După anul 2000, Parcul Policlinicii a primit numele sculptorului sucevean Vladimir Florea (1922–1984), care a locuit într-o casă din strada Ion Creangă nr. 10. Cu toate acestea, în continuare localnicii folosesc adesea vechea denumire a parcului. Monumente În centrul parcului există o fântână arteziană de formă dreptunghiulară. În vecinătatea estică parcului, în spațiul verde din fața policlinicii, a fost amplasată statuia „Bucuria vieții”, realizată de Vladimir Predescu în anul 1977 din piatră de calcar șlefuită. Conform altor surse, autorul lucrării este sculptorul Dimitrie Căilean. În partea sudică a parcului, la bulevardul 1 Mai, se află trei blocuri cu arhitectură identică, pe fațada fiecăruia fiind amplasate în anul 1967 câte un mozaic parietal, cu tematicile „Primăvara”, „Nunta” și „Vânătoarea”, ce pot fi observate din interiorul parcului. Imagini Note Vezi și Statuia „Bucuria vieții” din Suceava Policlinica Areni Vladimir Florea
Parcul Trandafirilor din Bacău

Parcul Trandafirilor, atestat ca și grădină publică încă din 1850, este cel mai vechi parc din Bacău și al III-lea ca mărime (dupa Parcul Cancicov si Parcul Catedralei) cu o suprafață totală de aproximativ 8.000 metri pătrați. În mijlocul parcului este amplasat bustul maiorului Constantin Ene, căzut la datorie în bătălia de la Rahova din noiembrie 1877. Împodobit de mii de trandafiri multicolori, parcul adăpostește și salcia sub care a creat poetul George Bacovia, marcată printr-o placă memorială, precum și un exemplar rar din specia Ginko biloba. Amplasat pe strada Mihail Kogălniceanu, în centrul municipiului este considerat unul foarte romantic iar vegetația bogată și ambianța plăcută contribuie la construirea unui cadru de vis pentru cei care adoră plimbările în aer liber. A fost modernizat în 2007 fiind schimbate lampadarele și stâlpii de iluminat, s-a aranjat un foișor și o fântână arteziană, precum s-au schimbat și pavelele aleilor. Legături externe Tur virtual Arhivat în 19 iunie 2010, la Wayback Machine.
Penitenciarul Arad

Penitenciarul Arad este o unitate de detenție din municipiul Arad, România. Acesta dispune de 1877 de paturi pentru deținuți, în 2017 fiind considerat cel mai modern penitenciar din țară. Directorul actual al penitenciarului este subcomisarul de penitenciare dr. Dan Halchin. Acesta a revenit la conducerea unitatii in luna august 2017. Penitenciarul Arad este încadrat în categoria penitenciarelor de maximă siguranță unde execută pedepsele privative de libertate, cu preponderență, deținuți încadrați în regimurile de executare: „închis” și „maximă siguranță”. Penitenciarul dispune și de o secție specială, cu efectiv redus, unde sunt custodiați deținuți care prestează activități gospodărești, aceștia fiind în regim deschis. Veniturile realizate de acești deținuți se situează, conform prevederilor legale, la nivelul salariului minim pe economie sau ușor mai ridicate. Persoana condamnată care prestează activități lucrative încasează, însă, doar 40% din venitul realizat, iar 60% revine administrației. Deținuții din Penitenciarul Arad care au muncit în cursul anului 2018 la diverse firme au adus instituției aproape 1,4 milioane de euro, bani folosiți pentru îmbunătățirea condițiilor de detenție și de muncă ale personalului angajat. Scurt istoric Închisoarea din Arad a funcționat, inițial, în clădirea Palatului de Justiție, fiind considerată prin decizia nr. 673/1963 a Ministerului de Justiție ca „penitenciar de temniță grea”. Sediul actual al penitenciarului a fost construit între anii 1970 - 1975, fiind situat în partea de nord-vest a municipiului Arad, în vecinătatea Aeroportului Internațional Arad. În anul 1997, la Penitenciarul Arad s-a înființat, printr-un program finanțat din „Fondul Know How” al guvernului Regatului Unit, primul centru experimental de probațiune. Acest program (derulat cu minori) a contribuit a implementarea modelului teoretic și a practicii din domeniul reintegrării sociale și a executării pedepselor neprivative de libertate în România. Note Vezi și Pagina oficială a instituției Arhivat în 8 noiembrie 2009, la Wayback Machine. Lista penitenciarelor din România Bibliografie Administrația Națională a Penitenciarelor - Penitenciarul Arad
Penitenciarul Iași

Penitenciarul de Maximă Siguranță Iași este o închisoare de maximă securitate în Iași, România. În anul 2007, aici se aflau aproximativ 1.600 de deținuți. Istoric Penitenciarul de Maximă Siguranță Iași este situat Copou. Note Legături externe Penitenciarul Iași
Peștera Arnăuților

Peștera Arnăuților (monument al naturii) este o arie naturală protejată ce corespunde categoriei a III-a IUCN (rezervație naturală de tip speologic), situată în județul Vâlcea, pe teritoriul administrativ al orașului Băile Olănești. Descriere Rezervația naturală a fost declarată arie protejată prin Legea Nr.5 din 6 martie 2000' (privind aprobarea Planului de amenajare a teritoriului național - Secțiunea a III-a - zone protejate) și se întinde pe o suprafață de 0,40 hectare. Aria naturală inclusă în Parcul Național Buila-Vânturarița, reprezintă o cavernă (peșteră) în versantul drept al Cheilor Mânzului din Munții Căpățânii, alcătuită dintr-o galerie ascendentă la intrare, săracă în forme concreționare, cu depozite clastice acoperite cu un strat de praf argilos; cu faună constituită din specii de miriapode și chilopode. Vezi și Monument al naturii Lista rezervațiilor naturale din județul Vâlcea Listă de rezervații naturale din România Note
Peștera Pagodelor

Peștera Pagodelor (monument al naturii) este o arie naturală protejată de interes național ce corespunde categoriei a III-a IUCN (rezervație naturală de tip speologic), situată în județul Vâlcea, pe teritoriul administrativ al orașului Băile Olănești. Localizare Aria naturală se află în Munții Căpățânii (ce aparțin grupării montane Șureanu-Parâng-lotrului), la o altitudine de 1.050 m, în bazinul superior al râului Cheia, în partea central-nordică a județului Vâlcea și este inclusă în Parcul Național Buila-Vânturarița. Descriere Rezervația naturală cu o suprafață de 0,10 hectare, a fost declarată arie protejată prin Legea Nr.5 din 6 martie 2000 (privind aprobarea Planului de amenajare a teritoriului național - Secțiunea a III-a - zone protejate) și reprezintă o cavernă (peșteră) în abruptul drept al Ogașului Ursului, cu o intrare diaclazică dublă, cu câteva galerii bogate în forme concreționare (stalactite și stalagmite de forma unor pagode). Vezi și Monument al naturii Lista rezervațiilor naturale din județul Vâlcea Listă de rezervații naturale din România Note
Piațeta Casei de Cultură Vasile Alecsandri din Bacău

Piațeta Casei de Cultură din Bacău are o semnificație deosebită pentru locuitorii orașului. În decursul istoriei aici s-au petrecut printre cele mai importante evenimente ale Bacăului, datorită faptului că se află în fața Palatului Municipal, în prezent prefectura și consiliul județean. În decursul anilor a avut parte de numeroase modificări arhitecturale și structurale.
Podul Traian din Arad

Podul Traian este un pod din municipiul Arad, care transversează râul Mureș și asigură legătura atât pentru trafic rutier cât și pentru tramvaie între Calea Timișoarei, cartierul Aradul Nou și Calea Romanilor, zona Boul Roșu. La prima vedere, par trei poduri suspendate unul după celălalt. Este doar o impresie, datorată formelor curbe ale unui sistem clasic de grinzi cu zăbrele cu articulații de tip Gerber. Podul are trei deschideri: cea centrală de 85,30m și două marginale egale de 50,05 m. Lungimea totală a podului de 185,10 m acoperă distanța dintre digurile ce mărginesc albia râului Mureș. Tablierele cu console acoperă deschiderile marginale ale podului și au console de 20,00 m lungime, în deschiderea centrală. Lățimea părții carosabile, compusă din două benzi de circulație, câte una pe fiecare sens, este de 8,05 m. Lățimea podului (interax grinzi principale) este de 9,8 m. Pe latura exterioară a grinzilor principale, sunt suspendate trotuare cu o lățime circulabilă de 1,5 m fiecare. Planul acestui pod a fost conceput de inginerul Robert Toth din Reșița și a fost construit în perioada 1910-1913 (tablierele fiind uzinate la Reșița în cadrul Fabricii de Poduri - Kaiserliche und Königliche Privilegierte Österreichische Staatseisenbahngesellschafft - St.E.G. între anii 1910-1912) și constituie o lucrare de referință pentru perioada în care s-a executat, iar actualmente făcând parte din patrimoniul arhitectural al orașului, constituindu-se ca un simbol al acestuia. Reabilitarea podului la 100 de ani de la construire La 25 iunie 2010 Podul Traian a fost închis complet circulației rutiere, pietonale și tramvaielor deoarece prezenta degradări importante provocate de coroziune și oboseala materialului, ce se manifestă prin fisuri în structura metalică. Infrastructura prezenta fisuri și crăpături în structura de beton și trebuia examinată în profunzime și asigurată împotriva lăsărilor. Lucrările incluse în proiect constau în reabilitarea întregii suprastructuri metalice, refacerea ornamentelor de pe portal, a stâlpilor și corpurilor de iluminat și reabilitarea căii de rulare pentru autovehicule și a liniilor de tramvai. Lucrările au fost finalizate pe etape, la 23 decembrie 2011 s-a reluat circulația autovehiculelor iar la 24 martie 2012 s-a reluat și circulația tramvaielor. Note Legături externe Materiale media legate de Podul Traian la Wikimedia Commons
Podul medieval din Cârjoaia

Podul medieval din Cârjoaia este un pod de piatră construit în secolul al XV-lea în satul Cârjoaia (comuna Cotnari, județul Iași), care traversează râul Cârjoaia. El se află pe drumul comunal care leagă satul Cârjoaia de DN 28B. Podul din Cârjoaia este inclus pe Lista monumentelor istorice din anul 2015 din județul Iași, având codul de clasificare IS-II-m-B-04117. Istoric Podul medieval de la Cârjoaia a fost construit la porunca lui Ștefan cel Mare (1457-1504), fiind situat de-a lungul „drumului vinului” dintre Hârlău și Cotnari, unde era Palatul Domnesc. Podul este atestat documentar abia într-un document din anul 1680. A fost construit din piatră de râu cioplită, cu patru bolți, măsurând 42 m lungime (după cum s-a constatat în anul 1845). În anul 1847 domnitorul Mihail Sturdza (1834-1849) a dispus refacerea podului doar cu o singură deschidere a arcului și nu toate patru bolți, așa cum fuseseră înainte de 1845. I s-a pus o placă cu o inscripție prin care podul era atribuit lui Ștefan cel Mare , aceasta fiind astăzi dispărută. În prezent, nu se mai poate aprecia exact care părți ale podului mai aparțin construcției originale. El se prezintă astăzi ca o boltă eliptică, executată din lespezi groase de piatră. Podul medieval din Cârjoia a fost deschis traficului rutier până în anul 1985 când s-a recepționat un pod nou din beton armat situat la circa 15 metri în aval. În apropierea podului, în curtea unui localnic, se păstrează o pivniță de piatră, considerată a fi de aceeași vechime (secolul al XV-lea). Imagini Vezi și Cârjoaia, Iași Note
Pont de les mentides

El pont de les mentides (en romanès: Podul Minciunilor, en alemany: Lügenbrücke) és un llegendari pont de vianants situat al centre de la ciutat transsilvana de Sibiu, al centre de Romania. Hi ha moltes llegendes al voltant del pont a causa del seu nom. És el primer pont de ferro colat construït a Romania i el segon construït a Europa. Situat a la Plaça Menor de Sibiu, el pont creua la Strada Ocnei per connectar la Plaça Menor amb la Plaça Huet. Llegendes El pont de les mentides té moltes llegendes al seu voltant pel seu nom. El més popular diu que el pont s'esfondrarà quan algú digui una mentida mentre s'hi posi. Una altra llegenda diu que el pont era sovint travessat per comerciants que intentaven enganyar els seus clients. Els que van ser atrapats van ser llançats del pont. Segons una altra llegenda, el pont era un lloc de trobada entre els nois que assistien a l'acadèmia militar i les seves amigues. Els nois no es presentaven i deixaven esperar a les seves xicotes fins a adonar-se que han estat mentides. Una altra llegenda també diu que el pont era sovint travessat per joves amants que es juraven amor etern. Les noies també van jurar que eren verges, cosa que sovint resultava una mentida després que les parelles es casessin. Com a càstig, van ser llançats del pont, ja que era el lloc on havien mentit als seus amants. Malgrat tot aquest conjunt de llegendes, el seu nom té un origen diferent. El pont es va anomenar inicialment Liegenbrücke, en alemany per pont estirat (estirat com a "estirar-se"), que sona molt similar a Lügenbrücke, que significa "pont de les mentides". Les llegendes han ajudat al fet que aquesta darrera es difongui entre la gent de la ciutat, de manera que el pont va obtenir el seu nom actual. Disseny i arquitectura El pont està sostingut per quatre arcs de ferro colat. Estan decorades amb motius neogòtics. A l'arc més meridional s'hi veu l'escut de Sibiu, mentre que al més septentrional hi ha les inscripcions 1859 i Friedrichshütte respectivament, sent aquest últim el nom de la foneria que va lliurar una part dels components del pont. Els raïls estan formats per vuit panells amb formes circulars i decoracions gòtiques. Galeria Referències Vegeu també Ulls de Sibiu Torre del Consell de Sibiu Catedral Luterana de Sibiu
Most lží

Most lží (rumunsky Podul Minciunilor, německy Lügenbrücke) je pamětihodnost rumunského města Sibiu. Obloukový most je vyroben z litiny, je dlouhý 10,4 metru a široký 6 metrů. Je určen pouze chodcům a překlenuje ulici Strada Ocnei. Tvoří ho čtyři rovnoběžné nosníky a zábradlí s osmi dekorativními panely po každé straně. Most je zdoben neogotickými ornamenty, mezi nimiž je vyveden i městský znak a rok výroby mostu 1859. U vstupů na Most lží se nacházejí historické litinové kandelábry. Most nahradil původní dřevěnou lávku mezi Piața Huet a Piața Mică v centru města. Vytvořily ho hesenské železárny Friedrichshütte a byl předán do užívání 17. prosince 1860. Je prvním litinovým mostem v Rumunsku a druhým nejstarším v Evropě. Dostal německý název Liegenbrücke, což znamená „ležící most“, protože ho nepodpírají pilíře. To však místní obyvatelé časem zkomolili na Lügenbrücke (podle slova „lügen“, tj. lhát) a vytvořili si různé pověsti o původu tohoto jména. Podle jedné verze byli z mostu shazováni nepoctiví trhovci, podle druhé se zde vojáci místní posádky scházeli s milenkami a pronášeli neupřímné sliby o věčné lásce. V Sibini se také věří, že most spadne, když na něm někdo zalže. Ve 21. století se stalo zvykem umisťovat na zábradlí zámky lásky. Německá firma Alfred Kärcher provedla rekonstrukci mostu a renovovaná podoba byla představena v roce 2007, kde byla Sibiu Evropským hlavním městem kultury. Od roku 2015 je most předmětem památkové ochrany župního úřadu. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Most lží na Wikimedia Commons Podul Minciunilor