NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Île Sacalin

Lîle Sacalin est une île récemment formée dans la mer Noire, juste au large de la côte du delta du Danube roumain, au large du bras de Saint Georges. Au départ, Sacalin était composée de deux îles plus petites, Sacalinu Mare (Grande Sacalin) et Sacalinu Mic (Petite Sacalin). Avec le temps, cependant, les deux ont été unies par le sable en une seule masse continentale continue. Géographie La première mention de l'île Sacalin, avec un noyau unique, se trouve sur une carte russe dressée en 1771 lors des affrontements avec l'Empire ottoman pour l'imposition de la suprématie aux embouchures du Danube en mer Noire. Sous les auspices de la Commission européenne du Danube, en 1856, le capitaine Thomas Spratt a produit une nouvelle carte, dans laquelle l'île Sacalin figurait avec deux noyaux émergé. En 1924, des chercheurs roumains ont fait de nouvelles mesures et ont découvert que la longueur de l'île atteignait 10 kilomètres. En 2015, la longueur serait de 19 kilomètres. Faune et flore Une grande variété d'oiseaux, de mammifères et de reptiles vivent sur l'île. Les plus grandes colonies de sternes marines et de pélicans frisés se trouvent ici, l'île étant la principale zone de nidification, d'alimentation et d'hivernage de ces espèces. 229 espèces d'oiseaux ont été recensées sur l'île. Les eaux de l'île abritent des poissons rares, des esturgeons, mais aussi des plantes rares comme le chou marin et le canari des marais. Il y a deux zones où se produit l'avancée du delta du Danube dans la mer. L'un part de Sfântu Gheorghe vers l'île de Sacalin et se fermera probablement dans dix ans, formant un nouveau lac, et un autre au nord de Sulina. Réserve de biosphère Le complexe Scalin-Zătoane (ro) (21 410 ha) est une zone de protection spéciale au sein de la réserve de biosphère du delta du Danube et est important en tant que lieu de nidification pour 14 espèces d'oiseaux comme les cygnes et échassiers (il abrite la plus grande colonie de sternes marines de la réserve). C'est un lieu de prémigration et de migration pour environ 100 espèces. Le gouvernement roumain a déclaré la zone réserve écologique et aucune implantation n'est autorisée sur l'île depuis 1938. Actuellement, l'accès aux touristes est également interdit. Notes et références (ro) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en roumain intitulé « Insula Sacalin » (voir la liste des auteurs). Annexes Articles connexes Île K Île Limba Golfe de Musura Île Popina Île des Serpents Liens externes (ro) Dan Arsenie, « Insula dulce – sărată de la capăt de Deltă », sur Evenimentul zilei, 19 juin 2009 (consulté le 14 janvier 2023). « Image satellite de l'île Sacalin », sur Wikimapia, 2023 (consulté le 14 janvier 2023). Bibliographie (en) Erik Carp, Directory of Wetlands of International Importance in the Western Palearctic, Union internationale pour la conservation de la nature, 1980, 506 p. (ISBN 978-2-88032-300-4, lire en ligne), page 342 Portail de la Roumanie Portail des îles
Sacalin

Sacalin je novostvoreni rumunjski otok u Crnom moru, odmah uz obalu delte Dunava, uz rukavac Sfântu Gheorghe. U početku se Sacalin sastojao od dva manja otoka, rum. Sacalinu Mare – Veliki Sacalin i rum. Sacalinu Mic – Mali Sacalin. S vremenom su se, međutim, ta dva otoka stopila u jednu neprekinutu kopnenu masu. Rumunjska vlada proglasila je to područje ekološkim rezervatom i na otoku nije dopušteno naseljavanje. Izvori
Insula Sacalin

Insula Sacalin este o insulă nou formată, în Marea Neagră, la mică distanță de coasta românească, în dreptul brațului Sfântu Gheorghe al Deltei Dunării. Inițial Insula Sacalin era formată din două insule mai mici: Sacalinu Mare și Sacalinu Mic, însă cu timpul cele două s-au unit prin înnisipare și au format o singură insulă. Complexul Scalin-Zătoane (21.410 ha) este arie de protecție specială în cadrul Rezervației Biosferei Delta Dunării și este important ca loc de cuibărit pentru 14 specii de păsări: lebede, păsări limicole (adăpostește cea mai mare colonie de chire de mare din cadrul rezervației) și este loc de premigrație și migrație pentru circa 100 specii. Prima menționare a insulei Sacalin, cu un singur nucleu, a fost într-o hartă rusească întocmită în anul 1771 în timpul confruntărilor cu Imperiul Otoman pentru impunerea supremației la gurile de vărsare a Dunării în Marea Neagră. Sub egida Comisiunii Europene a Dunării, în anul 1856 căpitanul Thomas Spratt a realizat o nouă hartă, în care insula Sacalin apărea cu două nuclee submerse. În anul 1924, cercetătorii români au efectuat noi măsurători și au constatat că lungimea insulei a ajuns la 10 kilometri, pentru ca în 2015, lungimea să fie de 19 kilometri. Rezervație a biosferei Guvernul României a declarat zona rezervație a biosferei și a interzis popularea insulei, încă din anul 1938. În prezent este interzis și accesul turiștilor. Pe insulă trăiesc o mare varietate de păsări, mamifere și reptile. Aici se regăsesc cele mai mari colonii de chire de mare și pelicani creți, insula fiind principala zonă de cuibărit, hrănire și iernare a acestor specii. Pe insulă au fost recenzate 229 de specii de păsări. În apele insulei se găsesc pești rari, sturioni, dar și plante rare, cum ar fi varza de mare și canarul bălții. Există două zone unde se produce avansarea Deltei în mare. Una pornește de la Sfântu Gheorghe spre Insula Sacalin și probabil că în zece ani se va închide, formând un nou lac, iar alta este la nord de Sulina. Note Bibliografie en Carp, Erik (1980). Directory of wetlands of international importance in the Western Palearctic. International Union for Conservation of Nature and Natural Resources. p. 342. ISBN 978-2-88032-300-4. Legături externe Insula dulce - sărată de la capăt de Deltă, 19 iunie 2009, Dan Arsenie, Evenimentul zilei Imagine din satelit a insulei Vezi și Listă de insule în România
Сакалин

Острво Сакалин (рум. Insula Sacalin) је новоформирано острво у Црном мору које припада Румунији. Острво се налази у близини румунске обале, тачније у близини ушћа дунавског рукавца Свети Ђорђе у Црно море. Прво помињање острва Сакалин забележено је 1771. године на руској карти. 1924. године мерило је дужину од 10 km, а 2015. године достигло је 19 km (са малим прекидима) према мерењима румунских истраживача. Због своје близине обали, када се море повуче острво се може се спојити са обалом и формирати полуострво, а када је ниво већи острво се једва назире јер је максимална висина острва један метар. Величина острва се константно повећава јер Дунав ушћем у Црно море доноси нанос који се таложи. У почетку су то била два острва која су се временом спојила, а у будућности ће се острво највероватније својим западним делом спојити са континентом. Сакалин има 229 врста птица и станиште је највећих румунских колонија кудравих несита и дугокљуних чигри. Значајно је станиште халофитних биљака. Острво је од 1938. године део резервата биосфере „Делта Дунава”, а да би се заштитио богат биодиверзитет острва Сакалин, туристички приступ је строго забрањен. Референце
Biserica Nașterea Sfântului Ioan Botezătorul din Piatra Neamț

Biserica Nașterea Sf. Ioan Botezătorul din Piatra Neamț este o capodoperă a arhitecturii ecleziastice moldovenești de la sfârșitul secolului al XV-lea, una din construcțiile care s-au păstrat până astăzi din vechea reședință domnească de la Neamț. Edificiul a fost ridicat între anii 1497-1498 în stilul moldovenesc constituit în epoca lui Ștefan cel Mare, cu puternicele influențe ale arhitecturii gotice (contraforturi, socluri profilate, ancadramente etc.) specifice acestui stil. Descriere Monumentul este de frumoase proporții, de plan mixt boltit cu calote semisferice dispuse în filă, cu absidele laterale mascate de puternice rezalite. Împreună cu turnul clopotniță de la 1499, monumentul vădește pronunțate caracteristici gotice. Pe fațade se păstrează intactă o bogată decorație de ceramică smălțuită. Note Legături externe Biserica Nașterea Sfântului Ioan Botezătorul din Piatra Neamț pe DescoperaRomania.eu Arhivat în 16 iunie 2016, la Wayback Machine. Jumătate de mileniu în istoria bisericii domnești din Piatra Neamț[nefuncțională], 28 octombrie 2007, Nicoleta Olaru, Ziarul Lumina Turnul lui Stefan cel Mare, 8 mai 2012, CrestinOrtodox.ro
Nusco Tower

The Nusco Tower is a class A office building located in Bucharest near the Aurel Vlaicu metro station at the intersection of Barbu Văcărescu street and Şoseaua Pipera. The building has a total of 20 floors and a floor area of 34,000 square metres (370,000 ft2). The tower has a gross leasable area (GLA) of 17,000 m2 (180,000 ft2). In August 2010 the American multinational computer technology company Oracle Corporation leased nearly 40% or 7,000 m2 (75,000 ft2) of the tower. See also List of tallest buildings in Romania External links
Nusco Tower

La Torre Nusco​ es un edificio de oficinas clase A ubicado en Bucarest, cerca de la estación de metro Aurel Vlaicu, en la intersección de la calle Barbu Văcărescu y Soseaua Pipera. El edificio tiene un total de 20 plantas y una superficie construida de 34 000 m². La torre tiene una superficie bruta alquilable (SBA) de 17 000 m². En agosto de 2010 la empresa multinacional de tecnología informática estadounidense Oracle Corporation arrendó casi el 40% o 7000 m²) de la torre. Véase también Rascacielos Referencias
Globalworth Plaza

Globalworth Plaza (cunoscută în timpul construcției ca Nusco Tower) este o clădire de birouri de clasă A din București, cu o înălțime de 19 etaje. Istoric, construcție Este situată la intersecția Barbu Văcărescu - Șoseaua Pipera. A fost dezvoltată de grupul italian Nusco printr-o investiție de 50 milioane euro și are o suprafață închiriabilă de aproximativ 20.000 mp, iar spațiile de birouri pot găzdui până la 2.000 de angajați. Note Legături externe www.nuscotower.com Arhivat în 17 martie 2011, la Wayback Machine. - Site web oficial
Biserica „Adormirea Maicii Domnului” din Calafat

Biserica „Adormirea Maicii Domnului” din Calafat este o biserică ortodoxă monument istoric din Calafat, România. În urma creșterii demografice din anii 1860 a devenit necesară construcția unui alt lăcaș de cult. Pe 8 iulie 1867 a fost făcut un proces verbal al Consiliului urbei care consemna următoarele: „Pentru noua Biserică trebuie să luăm precauțiuni spre a se începe pregătirea materialului prin orice mijloace s-ar găsi de cuviință ca o chestiune foarte urgentă”. Clădirea bisericii, ridicată din zid, a fost sfințită în anul 1869. În anul 1925 edificiul de cult a fost renovat prin efortul și contribuția enoriașilor. Referințe
Oașa Dam

Oașa Dam is a large dam on the river Sebeș in Romania. The project was started and finished in the 1980s and it was made up by the construction of a reinforced concrete facing rockfilled dam 91 m high. The Gâlceag hydropower plant is equipped with two turbines, having an installed capacity of 150 MW. The power station generates 260 GWh of electricity per year. External links Description (in Romanian)
Barajul Oașa

Barajul Oașa este un lac de acumulare pe râul Sebeș, la granița județelor Alba și Sibiu, în Munții Șureanu. Situat la altitudinea de 1255 m, cu o suprafață de 441ha și 136 mil. m3 de apă, este cel mai mare dintre lacurile de acumulare amenajate pe cursul râului Sebeș. Descriere Barajul Oașa, amplasat în Defileul Oașei, este obiectivul principal pentru întreaga amenajare și a intrat în funcțiune în anul 1979. Este construit din anrocamente (gneise micacee șistoase) cu mască din beton armat. Are înălțimea la coronament de 91 m, lățimea maximă la bază de 250 m (în zona taluzului), lățimea la coronament de 10 m și lungimea maximă de 300 m. Acumularea realizată, Lacul Oașa, cu un volum util de 136 mil. m3, are o suprafață de 460 ha și o lungime de aproximativ 6 km. Pentru ridicarea debitului a fost captat râul Ciban. S-a ales ca soluție acest tip de baraj, deoarece balastul existent în zonă prezenta un procent ridicat de mică, ceea ce îl face impropriu pentru prepararea betonului necesar pentru un eventual baraj arcuit. În anul 1980 a fost pusă în funcțiune centrala subterană Gâlceag, care valorifică potențialul energetic înmagazinat în lacul Oașa. Hidrocentrala Gâlceag, de tip cavernă, cu aducțiunea principală constituită dintr-o galerie lungă de 8,2 km, este echipată cu două grupuri de tip Francis de 75 MW fiecare. De asemenea, prin intermediul Stației de pompare Gâlceag ce conține două hidropompe cu putere de 10 MW fiecare, acumularea Oașa primește, tot suplimentar, și apele râului Cugirul Mare (zăgăzuite de barajul de la Canciu). În viitorul apropiat lacul de la Canciu va ma fi alimentat și de apele râului Cugirul Mic prin intermediul aducțiunii secundare Rîul Mic - Sipcea ( galerie subterană cu lungimea de cca 3400 m). Principalii afluenți ai râului Valea Frumoasei (numele râului Sebeș până la vărsarea în lac) sunt: Tărtărău, Curpătu, Sălănele, Smida, Valea Mare. Peștele predominant în lacul de acumulare este păstrăvul și crăietele (boiștean). Barajul este traversat de DN67C (Transalpina) care leagă orașele Sebeș și Novaci. Note Vezi și Frumoasa (sit SCI) Imagini
Olimpia Sports Hall

Olimpia Sports Hall (Romanian: 'Sala Sporturilor Olimpia') is an indoor arena in Ploiești, Romania. Its best known tenant was the men's basketball club CSU Asesoft, one of the top teams of the Romanian championship. It is currently where CSU Petrolul Ploiești play their home games. Use Asesoft Olimpia Sports Hall has hosted FIBA EuroCup Challenge final four of the 2004–05 season, where CSU Asesoft won the trophy for the first time in a final against PBC Lokomotiv Kuban after 75-74. Asesoft played in Olimpia 2013–14 and 2014–15 Eurocup season and hosted one of the biggest teams of Europa as BC Khimki, Hapoel Jerusalem B.C., BC Krasny Oktyabr, KK Partizan or BC Lietuvos rytas. They have won 9 national championships in Olimpia between 2004-2010 and 2014-2015. In 2012 and 2013 the hall was renovated so it could not host 2 more national titles. Tricolorul LMV Tricolorul LMV played since 2015 Divizia A1 games in Olimpia becoming in 2017–18 for the very first time national champions and also cup winners. They will host 2018-2019 Champions League games in December 2018 for the first time in Ploiesti. CSM Ploiesti All sections from this club owned by the municipality of Ploiesti plays their home games here, including juniors games. Milestones In honour of great performances, two banners with Antonio Alexe and Vladimir Arnautovic are hung at the north wall of the hall near ones with Asesoft's titles.
Paroșeni Power Station

The Paroșeni Power Station is a large electricity producer and one of the largest thermal power plants in Romania with one unit and an installed capacity of 150 MW. The powerplant used to have 3 more units of 50 MW each but they were decommissioned. The power plant is situated in the Hunedoara County (central-western Romania), on the banks of the Jiu River. Operations Units 1, 2 and 3 were decommissioned in 2009 due to not meeting environmental standards for pollution. See also List of power stations in Romania References External links Description (in Romanian)
Electrocentrale Paroșeni

Electrocentrale Paroșeni este o companie producătoare de energie electrică situată în localitatea Jiu-Paroșeni, Hunedoara și aflată în portofoliul Complexului Energetic Hunedoara. Termocentrala are o putere instalată de 150 MW și folosește drept combustibil huila exploatată în valea Jiului. Construcția termocentralei a început în anul 1952 iar producția de electricitate a demarat în anul 1956 când a fost pus în funcțiune primul grup de 50 MW, fiind astfel cea mai veche termocentrală din România aflată încă în funcțiune. În perioada 1957-1959 au fost puse în funcțiune alte două grupuri de 50 MW iar în anul 1964 a fost pus în funcțiune un grup de 150 MW, primul din țară, termocentrala ajungând astfel la o putere instalată de 300 MW. La acea vreme termocentrala alimenta cu energie electrică combinatele sideurgice de la Hunedoara și Oțelu Roșu, zona petrolieră a Olteniei și orașele din valea Jiului. În perioada 1979-1983 cele trei grupuri de 50 MW au fost convertite în turbine de termoficare în vederea aprovizionării orașelor Lupeni, Vulcan, Aninoasa și Petroșani cu agent termic. Aceste generatoare au fost casate în anul 2009 din cauza duratei de viață depășite. În anul 2000 au fost începute lucrările de modernizare ale grupului de 150 MW cu echipamente importate din Japonia și Franța. A fost montat un cazan nou, a fost modernizată turbina de cogenerare și a fost montat un generator nou Toshiba, singurul generator din Europa cu răcire cu aer. De asemenea, s-a modernizat stația de 110 kV, s-a montat un nou sistem de reglaj, o stație de tratare a condensului și un sistem automat de control al grupului. Lucrările au fost finalizate în anul 2007, fiind cel mai important proiect derulat într-o societate energetică românească cu capital de stat de după anul 1990. În anul 2018 au fost finalizate lucrările de construcție ale instalației de desulfurare, care elimină cu 94% emisiile de dioxid de sulf, după o investiție de 65 milioane de euro. La nivelul anului 2022 termocentrala se confrunta cu probleme acute de aprovizionare cu combustibil. Pentru a funcționa la parametri normali, termocentrala are nevoie de cel puțin 2.000 tone huilă/zi, însă minele din valea Jiului pot asigura 1.000-1.200 tone huilă/zi. Din acest motiv, termocentrala funcționează doar trei zile pe săptămână. În cei peste 65 de ani de funcționare termoncentrala a generat peste 56 TWh energie electrică, circa 14.000 Tcal energie termică și a consumat peste 36 milioane tone de huilă. Note
Fertešolmaš

Fertešolmaš (ukrajinsky Фертешолмаш dříve Фертешове, Fertešove, nebo Заболоття, Zaboloťťa, maďarsky Fertősalmás, česky Fertešalmas nebo Fertešalmaš) je osada obce Velyka Palaď v Pyjterfolvské vesnické územní hromadě v okrese Berehovo v Zakarpatské oblasti Ukrajiny, poblíž ukrajinsko-rumunské státní hranice. Na některých mapách je omylem označena jako Feteršolmaš. Slovo „Alma“ v maďarštině znamená „jablko“ a jeho přítomnost v druhé části názvu osady se tradičně odvozuje od skutečnosti, že místní obyvatelé pěstovali hodně jablek. Historie První písemná zmínka o obci s názvem Olmoš (Almas) pochází z roku 1319. Název Fertešolmaš je uváděn od 18. století. Po skončení první světové války byla obec zpočátku součástí rozšířeného Rumunska, ale jako součást Podkarpatské Rusi se v důsledku hraničních úprav v roce 1921 stala součástí nově vzniklého Československa. V roce 1930 zde žilo 685 obyvatel. V roce 1938 byla obec v důsledku první vídeňské arbitráže přičleněna k Maďarsku. Po skončení druhé světové války byla obec postoupena Sovětskému svazu a stala se součástí Ukrajinské sovětské socialistické republiky. Obyvatelstvo V roce 2001 zde žilo 1027 obyvatel, z toho 96,73 % obyvatel bylo maďarské národnosti. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Фертешолмаш na ukrajinské Wikipedii.
Fertescholmasch

Fertescholmasch (ukrainisch Фертешолмаш; russisch Фертешолмаш, slowakisch Fertešalmáš, ungarisch Fertőalmás) ist ein Dorf mit etwa 1000 Einwohnern im Westen der ukrainischen Oblast Transkarpatien im Dreiländereck Ukraine–Ungarn–Rumänien. Das Dorf mit über 95 % ungarischsprachiger Einwohnerschaft liegt im Rajon Berehowe etwa 30 km südwestlich vom ehemaligen Rajonzentrum Wynohradiw und etwa 3 km östlich vom Dorf Welyka Palad, zu deren Landratsgemeinde im Rajon Wynohradiw es bis 2020 administrativ gehörte, seither ist es ein Teil der Landgemeinde Pyjterfolwo. Fertescholmasch befindet sich in einem nach Ungarn und Rumänien hineinragendem Gebiet unmittelbar an der Grenze zu den beiden Staaten. Das Gebiet wird im Norden vom Fluss Batar und im Süden vom Fluss Tur umflossen. 1945 bekommt der Ort den ukrainischen Namen Ferteschowe (Фертешове) und wird am 25. Juni 1946 in Sabolottja (Заболоття) umbenannt. Am 8. Dezember 2000 kam es zur Rückbenneung des Ortes auf den heutigen Namen. Einzelnachweise
Fertősalmás

Fertősalmás (ukránul Фертешолмаш (Fertesolmas / Fertešolmaš) falu Ukrajnában, Kárpátalján, a Beregszászi járásban. Fekvése Nagyszőlőstől 20 km-re délnyugatra, Nagypaládtól 4 km-re délkeletre, a határ mellett, a Túr jobb partján fekszik. A településtől Két kilométerrel dél-nyugatra van a magyar-román-ukrán hármas határ. Nevének eredete Nevének első tagja a falu környékének mocsaras, fertős területen levő határára utal. Nevének almás utótagja az alma (vadalmafa) szó s képzős származékából ered. Története Fertősalmás nevét 1319-ben Almas néven említik először az oklevelek. A település egykor Ugocsa vármegyéhez tartozott. Mai Fertősalmás nevét a 18. századtól viseli. Birtokosai voltak egykor a Somody, Antal, Tegze, Tabák és a Török családok. 1910-ben 827 magyar lakosa volt, melyből 92 görögkatolikus, 611 református, 62 izraelita volt. A trianoni békeszerződésig Ugocsa vármegye Tiszántúli járásához tartozott. Látnivalók Református temploma 1812-ben épült klasszicista stílusban, tornya pedig 1868-ban készült el. Egyéb információk A templomot a helyi református közösség használja, és fontos szerepet játszik a település vallási és kulturális életében. A templom teret ad különféle vallási szertartásoknak, rendezvényeknek, valamint a közösségi összejöveteleknek is. Jegyzetek Források A történelmi Magyarország atlasza és adattára 1914 ISBN 963 85683 3 X További információk Karpat.in.ua Átadták a megújult Fertősalmási Általános Iskolát Archiválva 2023. augusztus 13-i dátummal a Wayback Machine-ben
Ferteșolmaș, Vînohradiv

Ferteșolmaș (în ucraineană Фертешолмаш) este un sat în comuna Paladu Mare din raionul Vînohradiv, regiunea Transcarpatia, Ucraina. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Ferteșolmaș era vorbitoare de maghiară (96,73%), existând în minoritate și vorbitori de ucraineană (2,9%). Note
Фертешолмаш

Фертешолмаш (укр. Фертешолмаш, венг. Fertősalmás) — село находится в Пийтерфолвовской общине Закарпатской области Украины. Население по переписи 2001 года составляло 1070 человек. Почтовый индекс — 90371. Телефонный код — 03143. Занимает площадь 6,986 км²[уточнить]. Код КОАТУУ — 2121281202. История В 1946 году указом ПВС УССР село Фертешово переименовано в Заболотье. В 2000 году селу возвращено историческое название. Местный совет 90370, с. Велика Паладь, вул. Кошута, 47 Ссылки Фертешолмаш на сайте Верховной рады Украины (укр.). gska2.rada.gov.ua. Дата обращения: 18 мая 2020. Административно-территориальное устройство Закарпатской области (укр.). Архивировано из оригинала 5 февраля 2012 года. Примечания