NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Humorklooster

Het Humorklooster (Roemeens: Mănăstirea Humor) is een Roemeens-orthodox klooster in Gura Humorului in het noorden van Roemenië, in de Boekovina. De kloosterkerk is bekend om haar beschilderde muren. Dit klooster is gebouwd in 1530 in opdracht van Peter IV Rareș (Petru Rareș). Kerk van de Moeder Gods en Sint-Joris De Kerk van de Moeder Gods en Sint-Joris (Roemeens: Biserica Adormirea Maicii Domnului și Sfântul Gheorghe) staat samen met de andere beschilderde kerken in Moldavië op de Werelderfgoedlijst van UNESCO. De kerk werd beschilderd in 1535 in opdracht van Teodor Bubuiog door een groep schilders onder leiding van Toma van Suceava, die geldt als een van de meest vooraanstaande Roemeense schilders uit de Middeleeuwen. Zijn tussenkomst blijkt uit een kleine inscriptie op de zuidelijke buitenmuur van de kerk. Iconografisch bleef Toma in de Moldavische traditie. Toma schilderde de fresco's aan de buitenzijde en aan de ingangsdeur van de kerk. De kleuren van de fresco's buiten zijn uitzonderlijk goed bewaard, uitgezonderd die op de noordmuur. De hoofdkleuren zijn geel, oker, bruin, groen en blauw, met accenten in baksteenrood, rose en wit. Aan de ingang is het Laatste Oordeel afgebeeld, waarbij men tussen de verdoemden een groep Turken en Tataren (vijanden van het vorstendom Moldavië) kan herkennen. Aan de zuidzijde zijn het Lied van Maria (met ook een voorstelling van het beleg van Constantinopel) en het leven van Sint-Nicolaas afgebeeld, als een oproep aan de bevolking vast te houden aan de tradities in een tijd van hervormingen. De oostzijde en de apsissen tonen het gebed van alle heiligen, een gigantische processie van heiligen. Waarschijnlijk was Toma ook de meester van de fresco's in de naos, de hoofdruimte van de kerk, toegankelijk voor het publiek. Opvallend is daar een portret van Peter IV Rareș met zijn echtgenote, prinses Elena. De pronaos en de grafkamer werden beschilderd door twee andere kunstenaars. In de pronaos zijn er afbeeldingen van Maria omringd door aartsengelen en profeten en een kalender. In de grafkamer is een bescheiden, realistisch portret van Teodor Bubuiog en zijn echtgenote Anastasia. In deze ruimte zijn er verder voorstellingen van het leven van Maria en het lied van van de aartsengel Michaël. Galerij
Хуморски манастир

Манастир Хумор познати као Хуморски манастир се налази у општини Манастиреа, око 5 км северно од града Гура Хуморулуји, Румунија. То је женски манастир посвећен Успењу Пресвете Богородице. Саградили су га 1530. године војвода Петар IV Рареш и његов саветник Теодор Бубујог. Манастир је подигнут на темељима страријег манастира који датира из времена око 1415. године. Манастир Хумор је угашен 1786. године и поново је обновљен тек 1990. године. Манастирски комплекс је УНЕСКО уписао на своју листу светске баштине, као једна од осликаних цркава у Молдавији . Хумор је био један од првих сликаних манастира у Молдавији који је живописан и, уз Воронеж, вероватно је најбоље очуван. Доминантна боја фресака је црвенкастосмеђа. Мајстор сликар одговоран за Хуморове фреске, насликане 1535. године, је извесни Тома из Сучаве . Теме фресака укључују Опсаду Цариграда и Страшни суд, уобичајене по спољашњости осликаних манастира Буковине, али и Химну Богородици инспирисану песмом цариградског патријарха Сергеја у вези са чудесном интервенцијом Богородице и спасењем града из персијског освајања 626. године. Персијанци су, међутим, овде приказани као Турци, што је уобичајена пракса у овим манастирима, а њихове иконе се, поред духовног значаја, делом користе и за политичку пропаганду. Галерија Спољашње везе Kocój E., Świątynie, postacie, ikony. Malowane cerkwie i monastyry Bukowiny Południowej w wyobrażeniach rumuńskich, Kraków 2006, Wydawnictwo Uniwersytetu Jagiellońskiego, ss. 444, 120 pf, https://www.academia.edu/24331662/%C5%9Awi%C4%85tynie_postacie_ikony._Malowane_cerkwie_i_monastyry_Bukowiny_Po%C5%82udniowej_w_wyobra%C5%BCeniach_rumu%C5%84skich_Temples_persons_icons._Painted_churches_and_monasteries_of_South_Bukovina_in_Romanian_imagology_Wydawnictwo_Uniwersytetu_Jagiello%C5%84skiego_Krak%C3%B3w_2006_s._440 Humor Monastery Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (25. април 2021) users.cloud9.net Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (29. фебруар 2012)
Stadionul Progresul Spartac

Stadionul Progresul Spartac is a football-specific stadium in Bucharest, Romania. It is the home ground of Progresul Spartac București and has a capacity of 1,030 seats. The stadium was formerly known as Stadionul Prefabricate, but in 2014 it was bought by Progresul Spartac București and renamed. After the transaction, the newly formed club, which considers itself as a direct successor of FC Progresul București, began numerous modernization works, so the pitch (which was in a very bad condition) was changed with an artificial one, three stands were installed (Main Stand - 300 seats, Second Stand - 230 seats, East End - 500 seats), a flood-light installation with a capacity of 200 lux and two other indoor football grounds. References External links Stadionul Progresul Spartac at soccerway.com
Stadionul Progresul Spartac

Stadionul Progresul Spartac este un stadion de fotbal din sudul Bucureștiului, situat pe strada Intrarea Vrabiei, care aparține clubului de fotbal Progresul Spartac. Acesta are o suprafață de joc artificială modernă, instalație de nocturnă cu 200 de lucși și 1030 de locuri împărțite în trei sectoare (Tribuna 1 - 300 de locuri, Tribuna 2 - 230 de locuri, Peluză - 500 de locuri). Stadionul face parte din baza sportivă principală a Progresului Spartac, în care mai sunt incluse două terenuri de minifotbal acoperite. Istorie Sportul Muncitoresc, Betonul, Prefabricate Terenul a început ca o bază sportivă pentru echipa de fotbal Constructorul Fevoriar București, însă în 1966 a devenit un stadion de fotbal autonom, care a deservit numeroase echipe din sudul Bucureștiului în deceniile ce au urmat. Stadionului i-au fost atribuite mai multe denumiri de-a lungul existenței sale, precum Sportul Muncitoresc și Betonul, până să rămână la numele Stadionul Prefabricate. În secolul al 21-lea, stadionul a avut doi proprietari principali: Comprest GIM (2004-2016) și Progresul Spartac (2016-prezent). Progresul Spartac În 2016, omul de afaceri Gabriel Rădulescu a început să investească în clubul de fotbal Progresul Spartac, cumpărând și Stadionul Prefabricate, care a fost redenumit Stadionul Progresul Spartac. La vremea achiziționării, terenul se afla într-o stare avansată de degradare, fără să aibă facilități esențiale și cu un gazon de slabă calitate, înconjurat de moloz, pământ, și buruieni. Următorii ani au adus numeroase îmbunătățiri stadionului, de la un gazon sintetic cu fir de 60 mm și shockpad, la renovarea clădirilor, adăugarea celor două terenuri de antrenament, construirea celor trei sectoare pentru spectatori, și alte retușări cosmetice. Ultima dată, gazonul sintetic a fost înlocuit în toamna lui 2019. Galerie Note Legături externe Localizare pe hartă
Stadionul Orășenesc (Filiași)

Stadionul Orășenesc is a multi-purpose stadium in Filiași, Romania. It is currently used mostly for football matches, is the home ground of CSO Filiași and Luceafărul Filiași. The stadium was opened in 2019 and has a capacity of 1,360 seats. References External links Stadionul Orășenesc (Filiași) at soccerway.com
Botschaft der Vereinigten Staaten in Bukarest

Die Botschaft der Vereinigten Staaten in Bukarest ist die diplomatische Vertretung der Vereinigten Staaten von Amerika in Rumänien. Geschichte Die Vereinigten Staaten nahmen 1880 diplomatische Beziehungen zu Rumänien auf, nachdem Rumänien im Vertrag von Berlin seine Unabhängigkeit vom Osmanischen Reich anerkannt hatte. Der erste Botschafter, Eugene Schuyler, wurde 1880 ernannt und anschließend erneut akkreditiert, als Rumänien 1881 zum Königreich erklärt wurde. Die diplomatischen Beziehungen wurden 1941 während des Zweiten Weltkriegs abgebrochen und 1947 wiederhergestellt. Während des Kalten Krieges blieben die Beziehungen unter der Sozialistischen Republik Rumänien von 1947 bis 1989 angespannt, verbesserten sich jedoch nach der Rumänischen Revolution. Rumäniens Beitritt zur NATO im Jahr 2004 war ein bedeutender Schritt zur Festigung seiner Position als wichtiger Verbündeter der Vereinigten Staaten und der NATO. Im Jahr 2011 unterzeichneten die Vereinigten Staaten und Rumänien die Gemeinsame Erklärung zur strategischen Partnerschaft für das 21. Jahrhundert, in der Sektoren für eine verstärkte Zusammenarbeit identifiziert wurden. Weblinks Webdarstellung der Botschaft der Vereinigten Staaten in Bukarest Einzelnachweise
Embassy of the United States, Bucharest

The Embassy of the United States in Bucharest is the diplomatic mission of the United States of America in Romania. History The first diplomatic agent to Romania, Eugene Schuyler, was appointed in 1880 and subsequently reaccredited when Romania was declared a kingdom in 1881. The diplomatic ties were severed in 1941 during World War II and relations were reestablished in 1947. The U.S. Legation in Bucharest was raised to Embassy status on June 1, 1964. On December 4, 1964, William A. Crawford was promoted to Ambassador. He presented his new credentials on December 24, 1964, and served until October 10, 1965. For 70 years, the embassy was located at 9 Tudor Arghezi Street (near the Intercontinental Hotel), in a palace that once belonged to Mauriciu Blank. The embassy moved to its present location on September 14, 2011. The compound is located on a 4.5 hectares (11 acres) lot in the Băneasa district of the capital, on a boulevard named after Liviu Librescu. The area was part of a real estate development purchased under controversial circumstances by Gabriel Popoviciu, and where the Băneasa Shopping City and an IKEA store are also located. The building was designed and constructed by the American International Contractors, with help from several local construction firms, involving 1,500 Romanian specialists and workers overall. The embassy residential complex consists of nine buildings; the main building, made of concrete, has the appearance of a fortress or military barracks and is surrounded by high concrete walls. In 2012, the United States dedicated the new embassy compound with an address from Beau Biden. In April 2022, Romanian authorities opened an investigation into Andrew Tate after officials at the U.S. embassy in Bucharest informed authorities about a U.S. citizen was being held involuntarily at a house in Ilfov County. In May 2022, U.S. First Lady Jill Biden visited the embassy to meet with Ukrainian refugees. See also Embassy of Romania, Washington, D.C. List of ambassadors of the United States to Romania Romania–United States relations References
Armenian monastery of Suceava

The Armenian monastery of Suceava, also known as "Zamca", is a monastery of the Armenian Apostolic Church, dating from the 15th century, in the town of Suceava in northern Romania's Bukovina district. The monastery was completed in the early 15th century, during the reign of Moldavian Hospodar Alexandru I Mușat. It was built as the bishop's seat for the local Armenian Church in 1401, which was founded by Alexandru I. Saint Auxentius Church was designed to be the center of the complex. The church was renovated or rebuilt in 1606, when a number of other structures were added, among them the belltower, the gate, and a residential structure with a chapel dedicated to Gregory the Illuminator, all of which survive to this day. The church's interior was decorated with murals in the 18th century. When James Louis Sobieski (1667–1737) attempted to ascend to the Moldavian throne, he used the monastery as his base of operations. In 1690 it became the headquarters of the Polish Army for all of their operations in Moldavia related to Poland's participation in the War of the Holy League against the Ottoman Empire. Staying at the monastery for several years, the Poles built an extensive network of bastion fortifications, which are well preserved to this day. The monastery's popular name, "Zamca", likely comes from this period; it is derived from zamek, the Polish word for castle. Bibliography W. Korsak, J. Tokarski, Rumunia, Pascal 2004, s. 205–206. Ł. Galusek, M. Jurecki, A. Dumitru, Rumunia. Mozaika w żywych kolorach, Bezdroża 2004, s. 155–156. M. Jurecki, Bukowina. Kraina łagodności, Bezdroża 2001, s. 192–193. R. Brykowski, T. Chrzanowski, M. Kornecki, Sztuka Rumunii, Ossolineum 1979, s. 89, 92–93. J. Demel, Historia Rumunii, Ossolineum 1970, s. 205. External links Historic sites of Romanian Bucovina (in Polish).
Monastyr „Zamca” w Suczawie

Monastyr „Zamca” w Suczawie – ormiański monastyr z XV w. znajdujący się w Suczawie, w północnej Rumunii, na Bukowinie. Monastyr ormiański w Suczawie został zbudowany na początku XV w. (za panowania hospodara mołdawskiego Aleksandra Dobrego) z przeznaczeniem na siedzibę biskupstwa ormiańskiego w Suczawie, utworzonego w 1401 r. z inicjatywy władcy. Wzniesiono wtedy cerkiew pod wezwaniem św. Auksentego, stanowiącą centrum monastyru. W 1606 r. cerkiew była przebudowywana (lub zbudowana od nowa), powstały wówczas także pozostałe, istniejące dzisiaj murowane zabudowania monastyru: wieża pełniąca funkcję dzwonnicy i bramy wjazdowej oraz budynek mieszkalny (przez który dzisiaj prowadzi wejście na teren monastyru) z kaplicą św. Grzegorza na piętrze. W XVIII w. ozdobiono wnętrze cerkwi malowidłami. Monastyr, położony w przeszłości poza obrębem miasta Suczawy, na wzgórzu, został wybrany w 1690 r. na kwaterę wojsk polskich podczas ich działań na terenie Mołdawii, związanych z udziałem Polski w wojnie Świętej Ligi przeciwko Turcji oraz z planami usadowienia na tronie mołdawskim syna króla Jana III Sobieskiego, Jakuba. W tym okresie (Polacy pozostawali tutaj kilka lat) monastyr został otoczony umocnieniami ziemnymi o charakterze bastionowym, świetnie do dzisiaj zachowanymi. Z tego okresu pochodzi też zapewne popularna nazwa monastyru, wywodząca się od polskiego słowa „zamek”. Literatura W. Korsak, J. Tokarski, Rumunia, Pascal 2004, s. 205-206. Ł. Galusek, M. Jurecki, A. Dumitru, Rumunia. Mozaika w żywych kolorach, Bezdroża 2004, s. 155-156. M. Jurecki, Bukowina. Kraina łagodności, Bezdroża 2001, s. 192-193. R. Brykowski, T. Chrzanowski, M. Kornecki, Sztuka Rumunii, Ossolineum 1979, s. 89, 92-93. J. Demel, Historia Rumunii, Ossolineum 1970, s. 205. Linki zewnętrzne Zabytki rumuńskiej Bukowiny
Монастырь Замка

Монастырь Замка (рум. Mănăstirea Zamca) — армянский монастырь, расположенный в западной части города Сучава в Южной Буковине (Румыния). История Построен в 1606 году армянскими беженцами, обосновавшимися в Молдавском княжестве ещё с XIV века во время правления господаря Александра I Доброго. В середине главного храма святого Авксентия имеется надгробие Агопши (Иакова) Вартана со следующей надписью: «Это надгробие Агопши, сына Амира (принца), он является основателем святой церкви, умер в 1051 (= 1602 по армянскому летоисчислению)». Монастырская колокольня была возведена в том же 1606 году, этот год указан на камне, украшенном цветами, находящемся в высшей точке восточной арки башни. В XVII веке в здании на западной стороне монастырского двора находилась резиденция армянского епископа в Молдавии. Монастырь Замка занимает хорошую стратегическую позицию. Он окружен стенами, образующими неправильный четырёхугольник, укреплёнными внутренними и наружными контрфорсами, без оборонительных башен. Во время польско-турецкой войны в 1690—1691 годах польский король Ян III Собеский в очередной раз вторгся в Молдавию. Осенью 1691 года, после возвращения из похода, планируя посадить на молдавский трон своего сына Якуба, он оставил польские гарнизоны во многих укрепленных комплексах: в Нямецкой и Сучавской крепостях и в монастырях Агапия, Секу и Замка. Поляки тогда возвели земляные валы на северной, восточной и южной частях монастыря, между земляными валами и каменной оградой вырыли ров. Тогда, вероятно, и появилось название монастыря Замка, происходящее от польского слова «zamek», что означает «крепость», «укрепление», «укреплённое место». Архитектурный комплекс состоит из трёх сооружений (главного армянского католического храма святого Авксентия (1551), башни-колокольни высотой 26 метров (1606) на восточной стороне и здания с часовней св. Григория (1606) на западной стороне, где находится вход в монастырский двор). В XVIII веке интерьер церкви был украшен фресками. Монастырь Замца в 2004 году был включен в Список исторических памятников жудеца Сучава. Литература I. Popovici - „Zămcile Sucevii. Contribuțiuni istorico-arheologice”, în „Crainicul cetății”, 1933, nr. 5-6, p. 82-83. Leon Șimanschi - „Mănăstirea Zamca” (Ed. Meridiane, București, 1967) Ссылки Manastirea Zamca (рум.) См. также Армяне в Румынии
Embaixada do Brasil em Bucareste

A Embaixada do Brasil em Bucareste é a missão diplomática brasileira da Romênia. A missão diplomática se encontra no endereço, Boulevardul Aviatorilor, 40 - Sector 1, Bucareste, Romênia. Ver também Romênia Missões diplomáticas do Brasil Referências Ligações externas Embaixada do Brasil em Bucareste Clipping de notícias sobre Corpo Diplomático, Embaixadas, Embaixadores, etc. Lista de Embaixadas
Katedrála svatého Jiří (Temešvár)

Katedrála svatého Jiří (rumunsky Catedrala Sfântul Gheorghe din Timişoara) v rumunském městě Temešvár je římskokatolická katedrála diecéze Temešvár. Historie Katedrála byla postavena ve dvou etapách v letech 1736 až 1774. Banát byl v této době po odchodu osmanských vojsk osídlován obyvatelstvem z Rakousko-Uherska převážně německého původu a římskokatolického vyznání. Katedrála byla ve svých dějinách několikrát renovována a do dnešních dob slouží jako katedrální chrám římských katolíků německého, maďarského a rumunského původu. Architektura Stavba byla postavena v barokním architektonickém stylu. Vybudována byla podle plánů německého architekta Josepha Emanuela Fischera von Erlach. Má dvě mohutné věže (výška 35,5 m). Dlouhá je 55 metrů. Obraz z hlavního oltáře pochází z roku 1754. Interiér je velmi bohatě dekorovaný a je vyzdoben množstvím soch a obrazů (Karel Boromejský, svatá Terezie). Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Katedrála svätého Juraja (Temešvár) na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Katedrála svatého Jiří v Temešváru na Wikimedia Commons
Cathédrale Saint-Georges de Timișoara

La cathédrale Saint-Georges ou le Dôme (en roumain : Catedrala Sfântul Gheorghe) est un édifice religieux catholique sis à Timișoara, en Roumanie. Église cathédrale du diocèse homonyme. L'église est un des monuments emblématiques de la ville. L'édifice est dédié à saint Georges et il a été construit entre 1736 et 1774. La cathédrale est située Piața Unirii (en français : place de l'Union), au centre de la ville, où est érigée la colonne de la Peste. Histoire et description La construction de la cathédrale s'est prolongée sur deux décennies, et en deux étapes : 1736-1751 et 1755-1774. De style baroque, l'église est construite en briques et présente des décorations en pierre et en stuc. Les tours-clochers sont de petite hauteur, déterminée par la proximité de la muraille de la forteresse. L'intérieur est riche et somptueux, avec ses neuf autels décorés dans les styles baroque et rococo, sculptés par le viennois Johan Müller, ornés d'icônes anciennes. L'orgue a été construit par Carl Leopold Wegenstein (de) en 1908 et les portes en chêne sont décorées de grillages en nickel pur. Cette cathédrale catholique est considéré comme l’édifice baroque le plus unitaire et le plus représentatif de Timișoara et l’un des plus précieux du Banat. Liens externes Ressource relative à la religion : GCatholic.org (ro) Stanciu, Ioan - „Ample lucrări de restaurare pentru o capodoperă a arhitecturii baroce”, Agenda, Timișoara, nr. 16 / 19 avril 2003 (ro) Stanciu, Ioan - „«Te Deum» de Hector Berlioz, sous la baguette de Walter Kindl, dans le Dôme de la Place de l'Union”, Agenda, Timișoara, nr. 30 / du 15 décembre 2003 Portail du baroque Portail de l’architecture chrétienne Portail du catholicisme Portail de la Roumanie
Temesvári székesegyház

A Temesvári székesegyház, Szent György-székesegyház vagy Dóm, Dómtemplom Temesvár 1736–1773 között épült püspöki székesegyháza. A Csanádi, majd a Temesvári egyházmegye székesegyháza. Műemléki védelem alatt áll. Története 1738-ban Temesvár lett a Csanádi egyházmegye központja. A püspöki székesegyház kezdetben a középkori Szent György-templom volt. A ma álló dómot Joseph Emanuel Fischer von Erlach udvari főépítész tervezte. Alapkövét Falkenstein Béla püspök tette le 1736. augusztus 6-án. Az 1737–1739-es török háború idejére az építkezés félbeszakadt. Az első nagymisét 1754. szeptember 8-án mutatta be Engl Antal püspök a félkész katedrálisban. A tornyok 1761-ben készültek el, a belső berendezés pedig csak 1770 után; az építkezést 1773-ban fejezték be. Az utolsó török háború idején, 1788–1790 között fegyverraktárnak használták. 1803. április 24-én szentelte fel Kőszeghy László püspök. 1849 nyarán, Temesvár ostroma alatt sokan a székesegyház kriptájában leltek menedéket. Történetének első átfogó felújítása 2019 januárjában kezdődött európai uniós társfinanszírozással, és a tervek szerint 2020 júliusában kellett volna befejezni, az új határidő 2021 nyara volt, amit 2022 tavaszára toltak ki. A munkálatok alatt zárva tartott, addig a közeli Szent Katalin-templom miserendjét bővítették, hogy a hívek ott vehessenek részt szentmisén. A felújítás végül 2023 áprilisában fejeződött be. Épület Külső kép A székesegyház alaprajza kettős kereszt; hossza 55 m, szélessége 22 m. A tornyok 35,5 m magasak, maga az épület 16,9 m magas. Homlokzatát, amelyet ión és korinthoszi oszlopok tagolnak, oromzat koronázza. Boltozatait stukkódíszek ékesítik. Belső tér 46 regiszteres orgonája, amely 1906-ban készült a temesvári Wegenstein Lipót és Fiai Orgonagyárban, a párizsi St. Denis-templom orgonájának mása. Az 1764-ben készült toronyóra Martin Josef Kiedl temesvári mester műve. A barokk oltárokat márványfestéssel díszítették. A ión oszlopokkal tagolt főoltárt és a szentek szobrait is Resler József bécsi szobrász készítette. A főoltár Sárkányölő Szent Györgyöt ábrázoló képét Unterberger Mihály (Michelangelo Unterberger) bécsi mester festette 1754-ben. Jegyzetek Források Temesvári székesegyház, Magyar katolikus lexikon (magyar) Die Domkirche, Banater Aktualität (német) Kirchen Archiválva 2009. május 19-i dátummal a Wayback Machine-ben, temeswar.info (német) St. George's Cathedral, Timișoara, Romania, Google 3D elemek (angol) Tatár, 2009: Tatár Sarolta: Magyar katolikus templomok. Tóth Könyvkereskedés és Kiadó Kft., Debrecen. ISBN 978-963-596-408-6
Cattedrale di San Giorgio (Timișoara)

La cattedrale di San Giorgio è la chiesa cattedrale della diocesi di Timișoara, si trova nella città di Timișoara, in Romania, in piazza Unirii. Storia e descrizione La costruzione della cattedrale ha avuto inizio con la posa della prima pietra il 6 agosto 1736. Il progettato originale è opera dell'architetto viennese Joseph Emanuel Fischer von Erlach. La Cattedrale è stata costruita in stile barocco austriaco ed è stata dedicata a San Giorgio, il santo patrono della diocesi. Il quadro che si trova presso l'altare maggiore è opera di Michelangelo Unterberger, il direttore dell'Accademia di belle arti di Vienna, in ricordo del santo patrono. Gli altari laterali sono opera di Johann Nepomuk Schöpf e risalgono al 1772. Fu edificata come cattedrale della diocesi di Csanad e tale rimase fino al 1930 quando divenne quella della neoeretta diocesi di Timisoara (mentre quella di Csanad trasferiva la propria sede a Seghedino). Note Bibliografia (DE) Hans Diplich, Die Domkirche in Temeswar. Ein Beitrag zu ihrer Baugeschichte. Mit 69 Abbildungen auf Tafeln, Verlag des südostdeutschen Kulturwerkes, Monaco di Baviera, 1972. Voci correlate Timișoara Diocesi di Timișoara Chiesa cattolica in Romania Cattedrali in Romania Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su cattedrale di San Giorgio Collegamenti esterni (EN) Cattedrale di San Giorgio, in GCatholic.org.