NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Palatul Cantacuzino (București)

Palatul Cantacuzino este situat pe Calea Victoriei nr. 141, în București. A fost construit de arhitectul Ion D. Berindey în stilul Beaux Arts, având și câteva camere neorococo. Azi găzduiește muzeul George Enescu. Istoric Palatul a fost construit între 1901 și 1902 după planurile arhitectului Ion D. Berindey în stilul francez Beaux Arts, pentru Gheorghe Grigore Cantacuzino, fost președinte al Consiliului de Miniștri, poreclit „Nababul” pentru fabuloasa sa avere. După moartea „Nababului”, clădirea a revenit fiului său Mihai care, decedând în 1929, a lăsat-o prin testament soției sale Maruca, recăsătorită în decembrie 1939 cu George Enescu. Palatul Cantacuzino a fost locul unde în 10 august 1913 s-a semnat Pacea de la București, de la finalul celui de al doilea Război Balcanic, prin care s-a stabilit ca România să preia Cadrilaterul. Edificiul a găzduit în perioada celui de-Al Doilea Război Mondial președinția Consiliului de Miniștri (guvernul român). După moartea lui George Enescu în 1955, soția sa a declarat în testamentul ei că palatul va găzdui un muzeu dedicat artistului. În 1956, a fost înființat Muzeul Național George Enescu. Medievistul Victor Eskenasy a semnalat în 2019 starea de degradare în care a ajuns întregul ansamblu al palatului. Casa memorială din spatele palatului, în care au trăit Enescu și Maruca Cantacuzino, a fost golită de obiectele muzeale și se află în pericol de prăbușire. Descriere Exteriorul și majoritatea camerelor sunt Beaux Arts, restul fiind neorococo. Cei doi lei de la intrare, precum și porțile și gardurile, în stilul Ludovic al XIV-lea, dau construcției un aspect princiar. Palatul avea faima unui loc din București unde se țineau baluri. Pentru decorarea interioarelor, Gheorghe Grigore Cantacuzino a apelat la cei mai renumiți artiști ai vremii: George Demetrescu Mirea, Nicolae Vermont și Costin Petrescu. Nicolae Vermont realizează șase medalioane (ulei pe pânză maruflată pe perete), dintre care trei semnate și datate 1907. Cinci dintre cele șase medalioane sunt plasate deasupra ușilor din holișorul care dădea în camerele din dreapta intrării. Două dintre ele, Cioban cu Oile și Țărăncuță cu Cofă, sunt inspirate direct din opera lui Nicolae Grigorescu, sub a cărui influența a stat autorul lor. În prezent, aproximativ cinci camere pot să fie vizitate, restul fiind ocupate de niște instituții. Galerie Note Referințe Dan Berindei, Sebastian Bonifaciu - București Ghid turistic, Ed. Sport-Turism, București, 1980 Legături externe ro Muzeul Național George Enescu ro Palatul Cantacuzino și Muzeul George Enescu ro Incursiune în istoria tumultuoasă a Palatului Cantacuzino Arhivat în 17 iulie 2013, la Wayback Machine., Ciprian Plăiașu, Historia Harta Monumentelor Istorice din București
Дворец Кантакузино

Дворец Кантакузино (рум. Palatul Cantacuzino) — бывшая резиденция румынского государственного деятеля Георге Кантакузино, расположенная по адресу проспект Победы, дом 141, в городе Бухарест (Румыния). Он был построен по проекту архитектора Йона Бериндея в стиле бозар с несколькими комнатами, выполненные в стиле неорококо. Ныне в его стенах размещается музей Джордже Энеску. История Дворец был построен в 1901—1902 годах по проекту румынского архитектора Йона Бериндея в стиле бозар для Георге Григоре Кантакузино, занимавшего различные важные посты во властных органах Румынии, в том числе бывшего премьер-министром страны и мэром Бухареста. После его смерти здание унаследовал его сын Михаил Г. Кантакузино, скоропостижно скончавшийся в 1929 году. В декабре 1939 года его вдова Мария вышла замуж за композитора Джордже Энеску, для неё это был второй брак. 10 августа 1913 года в стенах дворца был подписан Бухарестский мирный договор, ознаменовавший собой окончание Второй Балканской войны. Кроме того, во дворце Кантакузино, накануне Второй мировой войны размещался президиум Совета министров Румынии. После смерти Джордже Энеску в 1955 году его жена изъявила в своём завещании желание, чтобы во дворце был размещен музей, посвящённый её супругу. В 1956 году был создан Национальный музей Джордже Энеску (рум. Muzeul Național "George Enescu"). Описание Экстерьер дворца и большинство его комнат выполнены в стиле бозар, некоторые — в стиле неорококо. Два льва у входа, ворота и ограды в стиле Людовика XIV придают зданию величественный вид. Во дворце Кантакузино регулярно проводились балы, занимавшие важное место в светской жизни Бухареста. Для оформления интерьеров здания Георге Григоре Кантакузино пригласил самых известных румынских художников того времени: Дордже Деметреску-Мирю, Николае Вермонта и Костина Петреску. Николае Вермонт создал шесть медальонов, три из которых были подписаны и датированы 1907 годом. Пять из этих шести медальонов размещаются над дверями в коридоре, ведущий в комнаты и расположенный справа от входа. Двое из них, «Пастух с овцами» (рум. Cioban cu Oile) и «Крестьянка с кувшином» (рум. Țărăncuță cu Cofă), создавались под впечатлением от работ Николае Григореску, под влиянием которого находился Вермонт. В настоящее время для посетителей открыты только пять комнат дворца, остальные заняты различными учреждениями. Примечания Ссылки Официальный сайт Национального музея Джордже Энеску (англ.) Sidonia Teodorescu, Arhitectul Ion D. Berindey (1871-1928), în revista NOEMA, editată de Academia Română, vol. XI, 2012, p. 399-412. (рум.) Sidonia Teodorescu, Mari arhitecți bucureșteni. Ion D. Berindey, București, Editura Vremea, 2014. (рум.)
Палац Кантакузіно

Палац Кантакузіно (рум. Palatul Cantacuzino) — палац у Бухаресті, Румунія, розташований на вулиці Каля Вікторієй. Він був побудований архітектором Іоном Д. Бериндеєм у стилі боз-ар і має кілька кімнат у стилі рококо. Сьогодні в ньому знаходиться музей Джордже Енеску. Історія Палац був побудований у 1901—1902 роках для Георге Григоре Кантакузіно, мера Бухареста і колишнього прем'єр-міністра, за планами Іона Д. Бериндея, у французькому стилі боз-ар. Після його смерті будівлю успадкував його син Михайло Г. Кантакузіно, який передчасно помер у 1929 році. Дружина Михайла Марія у грудні 1939 року одружилася з композитором Джордже Енеску. 10 серпня 1913 року, наприкінці Другої Балканської війни, тут було підписано Бухарестський мирний договір. Напередодні Другої світової війни в будівлі, відомій як палац Кантакузіно, також розміщувалася резиденція Ради міністрів. Після смерті Джордже Енеску 1955 році, Марія Енеску у своєму заповіті вказала, що в палаці буде створено музей, присвячений митцю. У 1956 році було створено Національний музей Джордже Енеску. Опис Екстер'єр і більшість приміщень виконані в стилі боз-ар, решта — у стилі рококо. Два леви на вході, а також ворота та огорожа в стилі Людовика XIV надають будівлі княжого вигляду. Палац мав славу місця в Бухаресті, де проводилися бали. Для оздоблення інтер'єрів Георге Григоре Кантакузіно звернувся до найвідоміших художників того часу: Джордже Деметреску Мірея, Ніколає Вермонт та Костін Петреску. Ніколає Вермонт створив шість медальйонів (олія на полотні, вибитих на стіні), три з яких підписані і датовані 1907 роком. П'ять з шести медальйонів розміщені над дверима в коридорі, які вели до кімнат праворуч від входу. Два з них, «Пастух з вівцями» (рум. Cioban cu Oile) та «Селянка з посудиною» (рум. Țărăncuță cu Cofă), безпосередньо натхненні роботами Ніколає Григореску, під впливом якого перебував їх автор. На сьогоднішній день можна відвідати лише п'ять залів, решта зайняті різними установами. Галерея Примітки Посилання (англ.) Офіційний сайт (рум.) Палац Кантакузіно і Національний музей Джордже Енеску
Sinaia (stacja kolejowa)

Sinaia (rum. Gara Sinaia) – stacja kolejowa w Sinaia, w Okręgu Prahova, w Rumunii. Stacja jest obsługiwana przez pociągi CFR Călători. Znajduje się na ważnej magistrali kolejowej nr 300 Bukareszt – Oradea. Budynek dworca jest obiektem zabytkowym. W budynku dworca funkcjonuje poczekalnia, posterunek policji, biuro podróży, punkty usługowe, toaleta. Przed budynkiem dworca znajduje się postój taksówek. Linie kolejowe Linia Bukareszt – Oradea Przypisy Linki zewnętrzne Informacje o stacji – CFR Calatori
Technische Universität Iași

Die Technische Universität "Gheorghe Asachi" Iaşi (rumän. Universitatea Tehnică "Gheorghe Asachi" din Iași) liegt in der rumänischen Stadt Iași und wurde nach Gheorghe Asachi benannt. Geschichte Die Wurzeln der höheren Bildung in Iași reichen bis ins Mittelalter zurück. Die ersten Kerne bildeten sich im 16. Jahrhundert mit der Gründung einer Latein-Schule in Cotnari, in der Nähe von Iași und dem Colleg der Trei Ierarhi-Kirche. 1813 gründete der Gelehrte Gheorghe Asachi das erste Zentrum für technische Ausbildung in Rumänien. Das erste Angebot war ein Studiengang für Bauingenieurwesen, der später innerhalb der Michaelian Akademie (1835) und der Universität Alexandru Ioan Cuza Iași weiterentwickelt und -geführt wurde. 1937 wurde das Polytechnische Institut "Gheorghe Asachi" als selbstständige Einrichtung gegründet, in der verschiedene technische Fachgebiete vereinigt wurden. Unter den anderen 56 Universitäten in Rumänien hat die Universität die längste Tradition auf dem Gebiet der technischen Studiengänge und genießt einen ausgezeichneten Ruf. Weblinks Offizielle Website Fußnoten
Université technique Gheorghe Asachi de Iași

L'université technique « Gheorghe Asachi » (Universitatea Tehnică „Gheorghe Asachi” din Iași) est une université roumaine de sciences et techniques ayant son siège à Iași, fondée en 1813 sous le nom de Școala de Ingineri Hotarnici și Civili et devenue en 1937 école polytechnique de Iași. Elle porte son nom actuel depuis 1993. Historique Composition Lien externe Site officiel Portail des universités Portail de la Roumanie
Università tecnica Gheorghe Asachi

L'Università Tecnica Gheorghe Asachi è un'università pubblica con sede a Iași fondata nel 1937. Nel 2011 è stata inserita nella prima categoria del sistema universitario romeno, quella delle università di ricerca avanzata e istruzione. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Università tecnica Gheorghe Asachi Collegamenti esterni Sito ufficiale, su tuiasi.ro.
Uniwersytet Techniczny Gheorghe Asachi

Uniwersytet Techniczny Gheorghe Asachi (ro: Universitatea Tehnică „Gheorghe Asachi” din Iași) – rumuńska publiczna uczelnia wyższa, zlokalizowana w Jassach. Uczelnia wywodzi się od Wydziału Nauk Ścisłych, funkcjonującego w ramach Uniwersytetu Aleksandra Jana Cuzy. W 1937 roku Wydział Nauk Ścisłych został przekształcony w szkołę politechniczną nazwaną imieniem Gheorghego Asachiego. W 1993 uczelnię podniesiono do rangi uniwersytetu technicznego i przemianowano na Uniwersytet Techniczny Gheorghe Asachi w Jassach. W skład uczelni wchodzą następujące jednostki organizacyjne: Wydział Automatyki i Inżynierii Komputerowej Wydział Budownictwa i Usług Budowlanych Wydział Architektury, Wydział Inżynierii Chemicznej i Ochrony Środowiska Wydział Budowy Maszyn i Zarządzania w Przemyśle Wydział Elektroniki, Telekomunikacji i Technik Informacyjnych Wydział Elektrotechniki Wydział Inżynierii Hydrotechnicznej, Geodezji i Inżynierii Środowiska Wydział Inżynierii Materiałowej Wydział Mechaniczny Wydział Tkaniny, Skóry i Zarządzania w Przemyśle. Bibliografia A brief history of the “Gheorghe Asachi” Technical University. 81.180.223.5. [zarchiwizowane z tego adresu (2018-05-16)]., witryna internetowa Uniwersytetu Technicznego Gheorghe Asachi
Ясский технический университет имени Герге Асаки

Ясский технический университет им. Георге Асаки (рум. Universitatea Tehnică Gheorghe Asachi din Iași) — государственное высшее учебное заведение, расположенное в Яссах, Румыния. Один из старейших румынских технических вузов. История В 1813 году учёный Георге Асаки создал первый центр технического образования в Румынии — класс инженеров-землеустроителей, на основе которого позже была создана Господарская академия (1835) и Ясский университет (1860). В ноябре 1912 года здесь был создан факультет наук, на котором изучались электротехнические, прикладные химические и сельскохозяйственные науки. Законы Румынии об образовании 1932, 1937 и 1938 годов поощряли как эволюцию науки в стране, так и развитие учебных заведений, в частности, Ясского университета на создание факультетов медицины и фармацевтики, науки, права, философии и филологии, а также сельского хозяйства. В 1933 году подразделение сельскохозяйственного образования, входящее в департамент прикладных наук, превратилось в факультет сельскохозяйственных наук. Остальные две ветви отделения (школа электротехники и подразделение технологической химии) были реорганизованы в 1937 году, порождая политехнический институт (Яссы), к которому годом позже был присоединён факультет сельскохозяйственных наук. В 1948 году название было изменено на Политехнический институт «Георге Асаки» в Яссах, а с 17 мая 1993 года он стал Техническим университетом им. Георге Асаки в Яссах. Структура В настоящее время Технический университет в Яссах имеет 11 факультетов и 3 отделения: Факультет архитектуры им. Кантаку́зина Факультет автоматики и вычислительной техники Факультет химической технологии и охраны окружающей среды Факультет гражданского строительства и строительных услуг Факультет электротехники Факультет технологии электроники, телекоммуникаций и информационных технологий Факультет гидротехнической инженерии, геодезии и инженерной экологии Факультет производства машин и промышленного управления Факультет материаловедения и инженерии Механико-машиностроительный факультет Факультет текстиля, кожи и промышленного управления Центр непрерывного образования и обучения Региональный центр по подготовке кадров для государственного и частного бизнес-администрирования Департамент образования и подготовки учителей Примечания Ссылки Сайт университета (рум.)
Ясський технічний університет імені Георге Асакі

Ясський технічний університет ім. Георге Асакі (рум. Universitatea Tehnică Gheorghe Asachi din Iași) — державний вищий навчальний заклад, розташований в Яссах, Румунія. Один з найстаріших румунських технічних вузів. Історія У 1813 році вчений Георге Асакі створив перший центр технічної освіти в Румунії — клас інженерів-землевпорядників, на основі якого пізніше була створена господарська академія (1835) і Ясський університет (1860). У листопаді 1912 року тут було створено факультет наук, на якому вивчалися електротехнічні, прикладні хімічні і сільськогосподарські науки. Закони Румунії про освіту 1932 1937 і 1938 років заохочували як еволюцію науки в країні, так і розвиток навчальних закладів, зокрема, Ясського університету на створення факультетів медицини і фармацевтики, науки, права, філософії та філології, а також сільського господарства. У 1933 році, підрозділ сільськогосподарської освіти, що входив до департаменту прикладних наук, перетворився в факультет сільськогосподарських наук. Дві інших гілки відділення (школа електротехніки та підрозділ технологічної хімії) були реорганізовані в 1937 році, утворюючи ґюполітехнічний інститут (Ясси), до якого через рік був приєднаний і факультет сільськогосподарських наук. У 1948 році назва була змінена на Політехнічний інститут «Георге Асакі» в Яссах, а з 17 травня 1993 роки він став — Технічним університетом ім. Георге Асакі в Яссах. Структура В даний час Технічний університет в Яссах має 11 факультетів і 3 відділення: Факультет архітектури ім. Кантакузіна Факультет автоматики та обчислювальної техніки Факультет хімічної технології та охорони навколишнього середовища Факультет цивільного будівництва і будівельних послуг Факультет електротехніки Факультет технології електроніки, телекомунікацій та інформаційних технологій Факультет гідротехнічної інженерії, геодезії та інженерної екології Факультет виробництва машин та промислового управління Факультет матеріалознавства та інженерії Механіко-машинобудівний факультет Факультет текстилю, шкіри і промислового управління Центр безперервної освіти і навчання Регіональний центр з підготовки кадрів для державного і приватного бізнес-адміністрування Департамент освіти і підготовки вчителів Станом на 2009 рік в університеті навчалось 17 095 студентів. Відомі особистості Штефан Прокопіу (1890—1972) — румунський фізик, педагог, професор (1926), доктор фізико-математичних наук (1924), дійсний член Румунської академії (1955). Примітки Посилання Офіційний сайт університету [Архівовано 7 травня 2020 у Wayback Machine.] (рум.)
Multinational Division Southeast

La Multinational Division Southeast è un Comando multinazionale di Divisione a guida romena, ad alta prontezza operativa della NATO, il cui Quartier Generale è a Bucarest, Romania. Storia È stata costituita dalle ceneri della disciolta 1ª Divisione Fanteria "Dacica" successore della 1ª Armata della Forțele Terestre Române, l'esercito Rumeno. La 1ª Armata fu impegnata sia durante la prima guerra mondiale, nella Battaglia di Transilvania, (1916) e nella Battaglia di Mărășești, (1917), sia nella seconda guerra mondiale, sul Fronte orientale con le truppe sovietiche, in particolare dopo il colpo di stato del 23 agosto 1944 con cui il re Michele I di Romania rimosse dal potere Ion Antonescu capo dell'esecutivo filonazista. Dopo la guerra, la 1ª armata fu disciolta e ricreata nel 1980, da quando ha funzionato anche come unità territoriale fino al 2008, quando è stata disciolta per dare vita alla 1ª Divisione Fanteria "Dacica", impegnata in Bosnia, Kosovo, Iraq e Afghanistan. Oggi Nel 2015 la 1ª Divisione Fanteria "Dacica" è stata riconfigurata in Multinational Division Southeast a guida rumena, come nuovo Comando NATO in Europa Orientale, sotto controllo dell'Allied Joint Force Command Naples. Al pari degli altri Comandi dipendenti dall'Allied Land Command, la Multinational Division Southeast assumerà la funzione di comando ad alta prontezza operativa per attività offensive, difensive ex art.5 NATO. Dal 2015 detiene il controllo operativo delle NATO Force Integration Units di Sofia e Bucarest. Raggiungerà la capacità operativa iniziale nel luglio 2016 e la piena capacità operativa nel 2018. Voci correlate NATO Response Force Very High Readiness Joint Task Force Forțele Terestre Române Allied Joint Force Command Naples Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Divizia 1 Infanterie Collegamenti esterni forter.ro, https://www.forter.ro/. https://www.jfcnaples.nato.int/operations/nato-force-structures
AFI Cotroceni

AFI Cotroceni is a shopping mall in Bucharest, Romania. It is located in the western part of the city, between the city center and two of the largest residential districts, Militari and Drumul Taberei. With approximately 90,000 m2 (970,000 sq ft) of gross leasable area, AFI Cotroceni is Romania's largest shopping mall. Events In September 2016 the final tournament of the 2016 FIBA Europe 3x3 Championships, the European Championships of 3x3 basketball, was contested within the shopping centre. References External links AFI Cotroceni Official Site (in Romanian)
AFI Cotroceni

AFI Cotroceni este un centru comercial din București care a fost inaugurat la 29 octombrie 2009, fiind în prezent cel mai mare mall din România. Investiția în proiect s-a ridicat la 300 milioane euro, cea mai mare de acest gen din România. Centrul comercial este deținut de compania AFI Europe, parte a grupului Africa Israel, și a fost construit pe fosta platformă a UMEB. Inițial AFI Cotroceni avea o suprafață închiriabilă de aproximativ 76.000 metri pătrați și cuprinde 300 de magazine, 2.500 de locuri de parcare, un hypermarket Auchan, 20 de săli de cinema, primul cinematograf IMAX din România (3D), restaurante, o pistă de carting, două cazinouri, un patinoar de aproximativ 1.000 de metri pătrați, un perete de escaladă, un lac artificial, un teren de joacă pentru copii, o pistă de role, bowling și snooker. La finalul anului 2017 AFI Cotroceni a ajuns la o suprafață închiriabilă de 90.000 metri după mai multe extinderi. Este situat în partea de vest a orașului, în sectorul 6, între centrul orașului și cele mai mari cartiere din București, Militari și Drumul Taberei. Proiectul a fost construit în locul fostei fabrici UMEB, din București, care a fost parțial demolată. Galerie Interiorul Exteriorul Note Legături externe www.aficotroceni.ro/ - Sit web oficial AFI Group - Romania Arhivat în 27 iulie 2010, la Wayback Machine.
Cathedral of Saints Peter and Paul, Constanța

The Cathedral of Saints Peter and Paul, Constanța (Romanian: Catedrala Sfinții Apostoli Petru și Pavel din Constanța), located at 25 Arhiepiscopiei Street, Constanța, Romania, is the seat of the Romanian Orthodox Archbishop of Tomis, as well as a monastery. Situated between Ovid Square and the Black Sea in front of the Archbishop's Palace, it was built on the city's peninsular zone in 1883-1885 following plans by architects Alexandru Orăscu and Carol Benesch and, for the interior, Ion Mincu. The cornerstone was laid on 4 September 1883, during the reign of Iosif Gheorghian, Metropolitan of All Romania. The church was consecrated on 22 May 1895. The building served as a parish church until 1923, when the Diocese of Constanța was established. In that year it became a cathedral, serving as such until 3 August 1941, when its altar and iconostasis, along with icons and paintings, were partly destroyed by aerial bombardment during World War II. It was restored after the war, from 1946 to 1951. Patriarch Justinian Marina and Bishop Chesarie Păunescu re-consecrated it on 14 January 1951; at that time, Păunescu's seat was moved from Constanța to Galați and the building once again became a parish church. Exterior repairs took place from 1957 to 1959. When the diocese at Galați became an archdiocese on 9 November 1975, a vicar bishop began serving at Constanța, returning the church to the status of cathedral, once again becoming an archdiocesan cathedral when the Tomis Archdiocese was revived in 1990. The cathedral, in Greco-Roman style, of pressed brick, has a wide facade and a 35 m tower. Among the sculpted works are the oak iconostasis and choir, as well as candelabras and candle stands (made of a bronze-brass alloy), also designed by Mincu and executed in Paris. The frescoes were done by two Bucharest painters between September 1959 and November 1965. That month, when they were finished, Bishop Păunescu consecrated the church once again. The relics of Saint Panteleimon, donated in 1931, along with part of the relics of Saints Auxentius of Bithynia and Simeon Stylites, are kept inside. Also present are an icon of the Virgin Mary, said to be wonder-working, and the relics of Saints Epictetus and Astion, discovered in August 2001. On 1 December 2001, the latter were deposited in the cathedral, which on that date acquired the additional function of monastery; since that time, liturgies have been held according to monastic rites. The Archbishop's Palace, begun in 1925, is located beside the cathedral, to the west. The cornerstone was laid by Patriarch Miron Cristea together with Bishops Grigorie Comșa of Arad and Ilarie Puiu of Hotin; Ilarie Teodorescu was then Bishop of Constanța. Notes External links