NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Biserica de lemn din Bătești

Biserica de lemn din Bătești, sat aparținător de orașul Făget din județul Timiș, a fost construită în sec.XVIII. Are hramul „Sf.Cuvioasa Paraschiva” (14 octombrie). Biserica se află pe noua listă a monumentelor istorice sub codul LMI: TM-II-m-A-06179. Istoric și trăsături Satul Bătești este situat pe valea râului Vădana, la doar doi kilometri spre est de orașul Făget. Este menționat documentar din anul 1554. Biserica de lemn a satului (localitatea are și o biserică nouă, de zid), cu hramul Cuvioasa Paraschiva, a fost adusă din localitatea Veța (azi dispărută), de lângă Făget, pe la jumătatea secolului al XVIII -lea. Biserica este construită din bârne masive de stejar, cioplite și îmbinate în coadă de rândunică. Portalul de vest este împodobit cu cioplituri cu motive solare și dinte de lup, iar portalul de sud cu ținte metalice forjate. Ferestrele vechi sunt mici cu deschideri doar de 0,35/0,25. Ferestrele mai noi sunt mai mari, ele au apărut în urma prelungirii bisericii cu 3 m, în anul 1858. Turnul clopotniță de deasupra pronaosului are două ferestruici pe fiecare latură și este împodobit cu un bulb de inspirație barocă. Pictura veche se mai păstrează doar în altar și pe bolta naosului. Ea a fost realizată de pictorul bănățean Gheorghe Diaconovici, după cum arată pisania din naos, scrisă în alfabet chirilic: „Zugrăvitu-sau aciastă bisărică în zilele împăratului Iosif alu doilia cu blagoslovenia preosfinții Sale Sofronie a Timișorii fiind protopresviter Petru Petrovici al Sarazului. Și sau împodobit cu cheltuiala dumnealui Mihai Vasiescu și frate-său Ianăș Vasiescu fiind întâi cnez Pătru Ursulescu apoi pe urmă Pătru Drăghicionii fiind preot Ioan Popovici. Iară zugrav Gheorghie Diiaconovici și Stefan Popovici din Vasiova novemvrie 1, 1783.”. Imagini din exterior Imagini din interior Legături externe Fișă monument Monumente istorice din România - Fișă și localizare de monument Vezi și Bătești, Timiș Biserici de lemn din Banat Note
Kostel svaté Paraskevy (Desești)

Kostel svaté Paraskevy je dřevěný kostel ve vesnici Desești v župě Maramureš v Rumunsku. V prosinci 1999 byl spolu s dalšími sedmi kostely v župě Maramureš zapsán na seznam světového dědictví UNESCO. Kostel v Desești představuje jednu z charakteristických památek Maramureše 18. století. V letech 1996 až 1998 byly provedeny rozsáhlé restaurátorské práce, které se týkaly jak architektury, tak nástěnných maleb. Kostel je zapsán v seznamu památek s kódem LMI: MM-II-m-A-A-04566. Od roku 1948 je kostel v majetku Rumunské pravoslavné církve, rumunské pravoslavné farnosti Desești. Na kostel si činí nárok Rumunská řeckokatolická církev, Rumunská řeckokatolická farnost Desești, která kostel vlastnila až do zákazu jeho užívání s nástupem komunistického režimu. Historie Dřevěný kostel v Desești datoval Marius Porumb do poloviny 18. století. Tit Bud uvádí, že kostel byl postaven v roce 1770. Joby Patterson předpokládá stejný rok výstavby kostela a Alexandru Baboș jej datuje do roku 1780. Avšak vzhledem k tomu, že parietální soubor a ikonostas byly realizovány v roce 1780, byl kostel pravděpodobně postaven několik let dříve než byla provedena jeho výzdoba. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Biserica de lemn din Desești na rumunské Wikipedii. Související články Dřevěné kostely v oblasti Maramureš Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel svaté Paraskevy na Wikimedia Commons
Saint Parascheva Church, Desești

Saint Parascheva Church is a Romanian Orthodox church in Desești Commune, Maramureș County, Romania. Built in 1770, it is one of eight buildings that make up the wooden churches of Maramureș UNESCO World Heritage Site, and is also listed as a historic monument by the country's Ministry of Culture and Religious Affairs. Gallery References Bibliography Porumb, Marius (1982), "Biserici de lemn din Țara Maramureșului", Monumente istorice de artă religioasă din Arhiepiscopia Vadului, Feleacului și Clujului (in Romanian), Cluj-Napoca: CS1 maint: location missing publisher (link) Porumb, Marius (2005). Biserici de lemn din Maramureș (in Romanian). Bucharest: Editura Academiei Române. ISBN 9789732712573. OCLC 263742545.
Szent Paraszkiva-fatemplom (Desze)

A deszei Szent Paraszkiva-fatemplom műemlékké nyilvánított épület Romániában, Máramaros megyében. A romániai műemlékek jegyzékében az MM-II-m-A-04566 sorszámon szerepel, és egyike annak a nyolc máramarosi fatemplomnak, amelyek 1999-ben világörökséggé váltak. Története Leírása Hivatkozások Források Lăcașuri de cult din România. www.cimec.ro. Institutul Național al Patrimoniului (Hozzáférés: 2015. november 28.) "Lista monumentelor istorice: Județul Maramureș" (PDF). Ministerul Culturii. 2015. Hozzáférés: 2017. január 28..
Hodoș wooden church

Hodoș wooden church, dedicated to Saint Demeter, originates from the village of the same name in Timiș County, Romania, and dates back to 1774. The church was moved in 1970 to the yard of the Orthodox Diocesan Center in Timișoara. It is included in the list of historical monuments with the code TM-II-m-B-06145. History Built in the village of Hodoș, Timiș County, the church probably dates back to the second half of the 18th century. Local tradition preserves the hypothesis that, with the systematization that took place at the beginning of the 19th century, the church would have been moved to the new hearth of the village. In 1923, the church was restored, at which time the oak walls were plastered with earth and the painting was destroyed by whitewashing. There is also the hypothesis that the church would never have been painted. Being in an advanced state of disrepair, the church was brought to its new location in the early 1970s, at which time extensive restoration work was undertaken. Instead of painting, the walls and iconostasis of the church are decorated with old icons, on glass and wood, collected from churches in the region. In 2011, since there was already a community of monks at the metropolitan residence, the hermitage of monks dedicated to Saint Nicholas was established. Architecture The church is built of oak wood, glued on the outside with earth, and the apse of the altar is semicircular. The roof frame is also made of oak, carved from bard, and the covering made of shingles. The prismatic tower that rises above the narthex is clad with fir planks, the baroque-style bulb above, as well as a short conical spire that covers it, are clad with shingles. It is the only wooden church in Banat where the western extremity of the vault of the nave does not end with a tympanum, but with a prominent curved recess, so that the entire vault creates the impression of a large flattened dome. Gallery References
Szent Demeter-fatemplom (Temesvár)

A temesvári Szent Demeter-fatemplom műemlékké nyilvánított épület Romániában, Temes megyében. A romániai műemlékek jegyzékében a TM-II-m-B-06145 sorszámon szerepel. Története A templom eredetileg Temeshódoson épült 1774-ben, és 1970-ben költöztették át Temesvárra, a Bánáti Metropólia udvarára. Leírása A tölgyfából készült zsindelyes templom apszisa félkör alakú. A pronaosz feletti prizma alakú torony anyaga fenyőfa. A Bánságban ez az egyedüli fatemplom, amelynél a naosz boltozatának nyugati oldala nem timpanonnal zárul. Hivatkozások Források Bisericile de lemn din Arhiepiscopia Timişoarei. mitropolia-banatului.ro. Mitropolia Banatului (Hozzáférés: 2016. január 3.) "Lista monumentelor istorice: Județul Timiș" (PDF). Ministerul Culturii. 2015. Hozzáférés: 2017. január 28..
Biserica de lemn din Hodoș

Biserica de lemn din Hodoș cu hramul „Sfântul Dumitru” provine din localitatea omonimă din județul Timiș și este antedatată de o inscripție pe iconostas din 1774. Biserica a fost mutată în anul 1970 în incinta Centrului Eparhial Ortodox din Timișoara, Bulevardul Constantin Diaconovici Loga nr. 7. Biserica se află pe noua listă a monumentelor istorice sub codul LMI: TM-II-m-B-06145. Istoric Note Bibliografie Studii generale Miloia, Ioachim (1933). „Bisericile de lemn din Banat”. Vestul. 1933. Oprișa, I. Longhin (1965). „Bisericile de lemn, monumente istorice din arhiepiscopia Timișoarei și Caransebeșului”. Mitropolia Banatului (1-3). Cristache-Panait, Ioana și Dimitriu, Florica (1971). „Bisericile de lemn ale Banatului”. Mitropolia Banatului. 1971 (10-12): 550–564. Săcară, Nicolae (2001). Bisericile de lemn ale Banatului. Timișoara: Excelsior. 973-592-050-6. Vezi și Hodoș, Timiș Biserici de lemn din Banat Legături externe Direcția pentru Cultură, Culte și Patrimoniul Cultural Național a județului Timiș - Descrierea bisericii de lemn "Sfântul Dimitrie" Arhivat în 12 aprilie 2010, la Wayback Machine. Monumente istorice din România Fișă de monument Imagini
Szent György-fatemplom (Lukarec)

A lukareci szerb Szent György-fatemplom műemlékké nyilvánított épület Romániában, Temes megyében. A romániai műemlékek jegyzékében a TM-II-m-B-06250 sorszámon szerepel. Története Leírása Hivatkozások Források Lăcaşe de cult ortodoxe sârbeşti. www.banaterra.eu (Hozzáférés: 2016. január 15.) arch "Lista monumentelor istorice: Județul Timiș" (PDF). Ministerul Culturii. 2015. Hozzáférés: 2017. január 28.. További információk Stevan Bugarski: Srpske pravoslavne crkve u Rumuniji: Lukarec. www.rastko.rs (Hozzáférés: 2016. január 15.)
Biserica de lemn din Lucareț

Biserica sârbească de lemn din Lucareț, comuna Brestovăț, județul Timiș a fost construită în 1790. Biserica are hramul „Sfântul Mucenic Gheorghe” (23 aprilie) și se află pe noua listă a monumentelor istorice sub cod LMI TM-II-m-B-06250. Istoric și trăsături Satul Lucareț este menționat documentar la 1471, când, alături de românii băștinași sunt aduși sârbi refugiați din calea turcilor și colonizați de regele Matei Corvin și de Pavel Chinezu, comitele Timișului, pe mai multe domenii din Banat. În anul 1492 se găsea în posesia familiei nobiliare Doczi, fiind menționat cu denumirea de „Lucarovez" într-un act de hotărnicie din anul respectiv. Conscripția austriacă din anul 1717 îl amintește sub forma „Lucareszi", situat în districtul Făgetului și având 20 de case. Conform tradiției locale, dar și unei însemnări de pe o Evanghelie păstrată în biserică, lăcașul s-ar fi construit prin 1790-1792, cu sprijinul familiei macedo-române Agora. Lucarețul a intrat în stăpânirea celor doi frați Agora, originari din Macedonia, după 1780, când curtea vieneză hotărăște vinderea domeniilor din Banat. Biserica ortodoxă sârbă, cu hramul „Sfântul Mare Mucenic Gheorghe", este ridicată din bârne din lemn de stejar, având pereții tencuiți cu pământ, atât la exterior, cât și la interior. Din punct de vedere planimetric se înscrie tipului I, cu particularitatea că aici apare la peretele de sud o mică nișă, către extremitatea estică a naosului, cu rolul de a mări spațiul destinat veșmântarului. Peste pronaos se ridică un turn de lemn solid, de formă prismatică, cu un acoperiș conic din tablă. Învelitoarea inițială de șindrilă, a fost schimbată, în timpul unei reparații făcute în 1945, cu țiglă profilată. Imagini din exterior Bibliografie Nicolae Săcară, Bisericile de lemn ale Banatului, Editura Excelsior, Timișoara, 2001. Legături externe Fișă monument Monumente istorice din România - Fișă și localizare de monument Direcția pentru Cultură, Culte și Patrimoniul Cultural Național a județului Timiș - Descrierea bisericii de lemn Sfântul Mucenic Gheorghe "" Arhivat în 15 iulie 2010, la Wayback Machine. Note Vezi și Lucareț, Timiș Biserici de lemn din Banat
Црква Светог великомученика Георгија у Лукаревцу

Црква Светог великомученика Георгија је православна црква брвнара у месту Лукаревац, жупанија Тимиш, Румунија. Припада Епархији темишварској Српске православне цркве. Ово је најстарија сеоска српска православна црква на територији данашње Румуније. Једина је сачувана црква брвнара Епархије темишварске и историјски је споменик Румуније. Историја Настанак цркве се према предању везује за породицу Радић, која је материјално помогла њену изградњу, добивши заузврат сагласност мештана да се могу чланови породице сахрањивати у цркви. У данашњем облику црква је подигнута пре 1744. године, највероватније на месту старе брвнаре из 15. века. До 1947. била је покривена шиндром, а тада је дотрајала шиндра замењена на крову црепом а на торњу лимом. Последња обнова извршена је 2023. године. Стављене су нове кладе, гредице, стубови, шиндра, покривач, као и под. Цркву је 23. априла 2023. осветио епископ будимски и администратор темишварски Лукијан уз присуство свештенства и народа из места и околине. Архитектура Лукаревачка црква је углавном сачувала свој изглед из 18. века. Дуга је око 12 метра, широка 5 м и висока 3 м, са двоја врата, пет малих прозора и торњем од дасака. Олтарска апсида је полигонална, али се по неправилности израде полигона може једино поредити са олтаром манастира Кусић. Наспрам јужне певнице је бочна апсида, док је на северној страни нема, због чега се облик цркве колеба између крста и лађе. Олтарска преграда је од дасака на које је са стране наоса нанет слој малтера. Царске двери су столарске израде, украшене зографском иконом Благовести из 18. века. Олтар и наос су засвођени, а над пронаосом одвојеним повисоком зиданом преградом, стоји доксат за потребе хора. Приликом повремених оправки цркве, мештани су наилазили на делове зидном живописа, који је касније прекривен кречом. У унутрашњости цркве су позната три гроба, два у наосу и један у пронаосу, за која се верује да су гробови Радића. Види још Епархија темишварска Референце
Szent apostolok fatemplom (Poganesd)

A poganesdi Szent apostolok fatemplom műemlékké nyilvánított épület Romániában, Hunyad megyében. A romániai műemlékek jegyzékében a HD-II-m-B-03415 sorszámon szerepel. Története Leírása Hivatkozások Források Biserica de lemn "Sf. Apostoli" din satul Pogăneşti. www.hunedoara.djc.ro (Hozzáférés: 2015. december 19.) arch "Lista monumentelor istorice: Județul Hunedoara" (PDF). Ministerul Culturii. 2015. Hozzáférés: 2017. január 28..
Biserica de lemn din Pogănești

Biserica de lemn din Pogănești, comuna Zam, județul Hunedoara a fost ridicată în sec. al XVIII-lea. Are hramul „Sfinții Apostoli Petru și Pavel” (29 iunie) și figurează pe noua listă a monumentelor istorice, cod LMI HD-II-m-B-03415. Biserica se distinge prin portalul spre tinda femeilor, pe care este cioplită o reprezentare foarte rar întâlnită a femeii între doi șerpi. Istoric Așezată aproape de drum, biserica de la Pogănești a fost construită după mijlocul veacului al XVIII-lea. Fiind vremuri de restriște, din pricina turcilor, dar și de tulburări confesionale, a fost lipsită de binecuvântarea ierarhului superior, dovada târzie a primirii acesteia aducând-o antimisul în limba greacă din martie 1773. Conscripția din acelasi an îl menționează ca preot al bisericii și al poporului pe popa Marian. Pe bârne, sub căptușeala de scânduri dăinuie doar fragmente de pictură, artă din care lăcașului i-au rămas unele mărturii : o icoană împărătească a lui Iisus Învățător, de la mijlocul secolului XVIII; ușile împărătești, cu chipurile apostolilor Petru și Pavel, realizate spre finele aceluiași veac, posibil de Nicolae din Lupșa Mare; icoane pe sticlă, din 1805. În 1984 biserica a fost renovată, lucrările alterând însă valoarea monumentului. Cele doua polate, prelungite din învelitoarea de șiță și sprijinite pe stâlpi cu rostul intrărilor, au fost înlocuite prin pridvoare închise, inestetice. Note Vezi și Pogănești, Hunedoara Legături externe Fișă monument Monumente istorice din România - Fișă și localizare de monument Bibliografie Studii regionale Greceanu, Eugenia (1983). „Tehnică și măiestrie în arhitectura de lemn a județului Hunedoara”. Monumente Istorice și de Artă. 1983 (I): 59–65. Cristache-Panait, Ioana (2000). Arhitectura de lemn din județul Hunedoara. București: ARC. ISBN 973-99717-2-5. Imagini din exterior Imagini din interior
Szent Mihály és Gábriel arkangyalok fatemplom (Almásrákos)

Az almásrákosi Szent Mihály és Gábriel arkangyalok fatemplom műemlékké nyilvánított épület Romániában, Szilágy megyében. A romániai műemlékek jegyzékében az SJ-II-m-A-05101 sorszámon szerepel. Története Leírása Hivatkozások Források "Lista monumentelor istorice: Județul Sălaj" (PDF). Ministerul Culturii. 2015. Hozzáférés: 2017. január 28..
Szent arkangyalok fatemplom (Csíkszentdomokos)

A csíkszentdomokosi Szent arkangyalok fatemplom műemlékké nyilvánított épület Romániában, Hargita megyében. A romániai műemlékek jegyzékében a HR-II-m-B-12962 sorszámon szerepel. Története Leírása Hivatkozások Források Lăcașuri de cult din România. www.cimec.ro. Institutul Național al Patrimoniului (Hozzáférés: 2015. december 19.) "Lista monumentelor istorice: Județul Harghita" (PDF). Ministerul Culturii. 2015. Hozzáférés: 2017. január 28..
Biserica de lemn din Sândominic

Biserica de lemn din Sândominic, aflată în satul cu același nume din comuna Sândominic, județul Harghita este edificată în anul 1787. Are hramul Sfinții Arhangheli Mihail și Gavriil. Este înscrisă pe noua listă a monumentelor istorice sub codul HR-II-m-B-12962. Istoric și trăsături Conscripțiile de la mijlocul secolului al XVIII-lea surprindeau un lăcaș de cult mai vechi, care, devenit necorespunzător, a fost înlocuit, în anul 1787, cu cel care dăinuie și în prezent, având hramul „Sfinții Arhangheli Mihail și Gavriil”. Biserica are un plan dreptunghiular, cu altarul nedecroșat, poligonal, cu trei laturi. Deasupra navei este o boltă semicilindrică, deasupra altarului intervenind un tavan drept, în urma unor reparații. Tot acestora le aparțin: ridicarea pereților pe un soclu de piatră, pridvorul deschis de pe latura de vest, cu pălimar în trafor și stâlpi ciopliți, ce susține o clopotniță. Scara de acces, acoperită cu polată, aduce cu imaginea unei case țărănești. Pereții sunt tencuiți, la interior și exterior. Note Bibliografie Studii Cristache-Panait, Ioana (1987). Biserici de lemn monumente istorice din Episcopia Alba Iuliei, mărturii de continuitate și creație românească. Alba Iulia: Editura Episcopiei Ortodoxe Române a Albei Iuliei. Cristache-Panait, Ioana (1993). Arhitectura de lemn din Transilvania. I: județele Alba, Mureș și Harghita. București: Editura Museion. ISBN 973-95328-9-6. Vezi și Sândominic, Harghita Imagini Legături externe Biserici de lemn din România (CIMEC)
Annunciation Church, Sibiu

The Annunciation Church (Romanian: Biserica Buna Vestire), also known as the Church in the Ditch (Biserica din Groapă), is a Romanian Orthodox church located at 5 Justiției Street in the Transylvanian city of Sibiu. Initially built between 1788 and 1789 using funds provided by the widow Stana Hagi Petru Luca, it was destroyed by an earthquake in October 1802 and completely rebuilt by her son-in-law Constantin Hagi Popp in 1802-1803. In 1805, the parish had forty families. The building is a small hall church. The spire, on the western edge, is divided into three stories and reaches a height of 40 m. The iconostasis was painted by Mișu Popp of Brașov. The rich interior mural painting was done after 1960. There are oil paintings of the three ktitors above the entrance door on the interior: Hagi Constantin Popp, Stana Petru Luca and Păuna Constantin Popp. The remains of the three were exhumed in March 1856 and buried under the altar upon the instructions of Bishop Andrei Șaguna. A number of important 19th-century figures are buried in the cemetery behind the church. The oldest grave, from 1813, holds Meletie, the last parish priest of the local Greek chapel. Notable burials include Ioan Piuariu-Molnar, Vasile Aaron, Vasile Moga, Iosif Hodoșiu, Ion Codru-Drăgușanu, Paul Dunca, Miron Romanul, Zaharia Boiu and Ioan Mețianu. A monument to the nation's heroes was built at the entrance in 2006. The church is listed as a historic monument by Romania's Ministry of Culture and Religious Affairs. The parish house (built at the end of the 18th century) and the cemetery are given as separate entries, as are four graves: those of Boiu, Codru-Drăgușanu, Moise Fulea and George Manasis. Notes
Igreja da Anunciação (Sibiu)

A Igreja da Anunciação (em romeno: Biserica Buna Vestire), também conhecida como Igreja na Cova (Biserica din Groapă) é uma igreja ortodoxa romena situada na cidade de Sibiu, na região histórica da Transilvânia, Roménia. Construída originalmente entre 1788 e 1789, foi uma das primeiras igrejas ortodoxas de Sibiu, cuja esmagadora maioria dos habitantes até ao século XIX eram etnicamente alemães (saxões da Transilvânia) e luteranos. A primeira igreja foi financiada pela viúva Stana Petru Luca e foi destruída por um sismo em outubro de 1802. Foi depois reconstruída pelo genro de Stana Luca, Constantin Hagi Popp, entre 1802 e 1803. Em 1805, a paróquia tinha quarenta famílias. O edifício é uma pequena igreja-salão. A torre do campanário, situada no lado ocidental, tem três andares e 40 metros de altura. O interior apresenta uma combinação pouco usual de arquitetura religiosa tradicional transilvana e pinturas bizantinas. A iconóstase foi pintada por Mișu Popp, um artista de Brașov. As ricas pinturas murais do interior datam de depois de 1960. Acima da entrada, no interior, há três retratos a óleo dos ctetores ("fundadores") — Hagi Constantin Popp, Stana Petru Luca e Păuna Constantin Popp — cujos restos mortais foram exumados e sepultados debaixo do altar em 1856 por ordem do bispo Andrei Șaguna. No cemitério atrás da igreja estão sepultadas várias pessoas ilustres do século XIX, nomeadamente bispos, intelectuais e artistas. Em 2006 foi erigido na entrada do cemitério um monumento aos heróis da nação. A casa paroquial, construída no final do século XVIII situa-se junto à igreja. Notas e referências
Kirchenburg Arkeden

Die Kirchenburg Arkeden (rumänisch Biserica fortificată din Archita) ist eine Kirchenburg in Archita (Arkeden) in Siebenbürgen. Mit dem doppelten Mauerring, den zahlreichen Türmen mit steilen Pyramidendächern und den teilweise erhaltenen Wehrgängen bietet die Kirchenburg noch ein mittelalterliches Erscheinungsbild. Baugeschichte Der Ort gehörte zum Oberen Stuhl des Schäßburger Stuhls. Der Ursprung der Kirchenburg ist eine romanische Pfeilerbasilika mit polygonalem Chor aus der zweiten Hälfte des 13. Jahrhunderts. Der massive Westturm gehörte auch zu dieser ursprünglichen Basilika. Die romanische Kirche wurde im 14. Jahrhundert gotisiert. Aus dieser Zeit stammen der Triumphbogen und das Gewölbe im Chor und der nördlichen Kapelle. Die Seitenschiffe der Kirche wurden zwischen 1504 und 1508 abgebrochen und die Arkaden vermauert, wie heute an der Nordseite des Langhauses erkennbar ist. Das Kirchenschiff erhielt Strebepfeiler, die untereinander mit Schwibbögen verbunden sind. Über dem Chor wurde ein Wehrgeschoss errichtet. Der innere Bering entstand im Rahmen einer ersten Befestigung dieser Kirche. Der etwa sieben Meter hohe äußere Bering mit rechteckigem Grundriss entstand Ende des 15. Jahrhunderts. Dieser ist noch an drei Ecken von Türmen besetzt, während der vierte 1661 abgetragen wurde. Der südwestliche Turm trägt als einziger noch ein hölzernes Wehrgeschoss. Zwischen dem Gemeindesaal von 1910 und letzterem Turm steht das sogenannte Alte Rathaus. Daneben bietet ein Torturm Zutritt zum Zwinger, an dessen Außenmauern ein von Hängeböcken getragener Wehrgang erhalten ist. Das heutige Kirchendach und das Tonnengewölbe mit tief einschneidenden Stichkappen stammen von einer Sanierung nach einem Großbrand des Dorfes 1748. Der Helm des Kirchturms trägt heute noch in halber Höhe ein Wehrgeschoss und wechselt darüber zu einer achtseitigen Spitze. Ausstattung Die Ausstattung ist einheitlich barock und stammt aus der Zeit nach dem Brand. Die Orgel von 1824 stammt von Samuel Maetz, der Altar von 1752 von Meister Philippi aus Schäßburg. Der Altar in hochbarocken Formen zeigt einen viersäuligen Aufbau mit einem zentralen Kruzifix. Auch die Kanzel von 1761 stammt von Philippi. Literatur Hermann Fabini: Die Kirchenburg in Arkeden. Baudenkmäler in Siebenbürgen, Heft 41, ISBN 978-973-99736-9-4, Sibiu/Hermannstadt: Monumenta Verlag Nachweise Hermann Fabini: Die Kirchenburgen der Siebenbürger Sachsen. Monumenta-Verlag, 2013, S. 212. Arne Franke: Das wehrhafte Sachsenland: Kirchenburgen im südlichen Siebenbürgen. Hrsg.: Deutsches Kulturforum Östliches Europa. 2010, S. 38–39. Weblinks