NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Turkish House, Timișoara

Dissel House, better known by the local name Turkish House, is a historical building in the Elisabetin district of Timișoara, Romania. It is considered one of the oldest houses in Timișoara and the oldest in the non aedificandi area of the fortress. History Legend has it that it was built in the 16th–17th centuries, being the only house left from the time of the Temeşvar Eyalet, which is why it is called the Turkish House in the monographies about Timișoara. The legend also says that here would have been the harem of a pasha, and from the cellar there would be tunnels leading to the fortress and to Belgrade or Petrovaradin. The 1990 expertise of architect Vasile Oprișan found that both the type of bricks used in the construction and the size of the foundations comply with the Austrian norms of the 18th century. In fact, it is the house of engineer captain Kaspar Dissel, one of the first three houses built in the area of the current Elisabetin district after the conquest of the fortress in 1716 by the Habsburgs. On the plans from 1734, no building appears in the Elisabetin area. On the plans from 1746, apart from Dissel's house, there are the Rosalia Chapel, built between 1739–1740 and demolished in the 1960s, which was located roughly on the current St. Rosalia Street, and Cambiatura, a post horse exchange point located south of Dissel's house. It is the only one still preserved among the three buildings. Between 1759 and 1763 it belonged to the Misericordian monks. Architecture The house is built in oriental style, having three levels: cellar with cylindrical ceiling, finished with a flat vault, ground floor and first floor. Although legend has it that it was built over the old Turkish vaulted cellar, expertise has shown that both the basement and the rest of the house have a unitary construction and are built of the same materials. References
Casa turcească din Timișoara

Casa turcească (Casa Dissel) este o clădire din Timișoara, aflată pe strada Evlia Celebi (fostă Păltiniș) nr. 2, cartierul Elisabetin. Este monument istoric, cod LMI TM-II-m-A-06158. Este considerată una dintre cele mai vechi case din Timișoara și cea mai veche din zona Non Aedificandi a cetății. Istoric Legenda afirmă că ar fi fost construită în secolele al XVI-lea – al XVII-lea, fiind singura casă rămasă de pe vremea Pașalâcului Timișoara, motiv pentru care în monografiile despre Timișoara este numită „Casa turcească”. Tot legenda afirmă că aici ar fi fost haremul unui pașă, iar din pivniță ar pleca tuneluri spre cetate și spre Belgrad sau Petrovaradin. Expertiza din 1990 a arh. Vasile Oprișan a constatat că atât tipul cărămizilor folosite la construcție, cât și dimensiunea fundațiilor respectă normele austriece din secolul al XVIII-lea. De fapt, este casa căpitanului inginer Kaspar Dissel (sau Distel), una dintre primele trei case construite în zona actualului cartier Elisabetin după cucerirea cetății în 1716 de către habsburgi. Pe planurile din 1734 nu apare nicio clădire în zona Elisabetin. Pe planurile din 1746, în afară de casa lui Dissel, în zonă mai apar Capela Rosalia, ridicată între anii 1739–1740 și demolată în anii 1960, care era amplasată cam pe locul actualei străzi Sfânta Rosalia și „Cambiatura”, locul unde se schimbau caii de poștă, la sud de casa lui Dissel. Este singura care se mai păstrează dintre cele trei construcții. În perioada 1759–1763 a aparținut călugărilor mizericordieni. Descriere Casa este construită în stil oriental, având trei niveluri: subsol (pivniță), parter și etaj. Deși legenda afirmă că ar fi fost construită peste vechea pivniță turcească cu bolți, expertiza a demonstrat că atât subsolul, cât și restul casei au o construcție unitară și sunt construite din aceleași materiale. Note Legături externe Video pe YouTube Casa Turcească Timișoara, la Welcome to Romania
Château de Banloc

Le château de Banloc est une ancienne résidence royale roumaine située à Banloc, dans le județ de Timiș, en Roumanie. Construit en 1793 sur les fondations d'un château plus ancien, Banloc est d'abord la résidence des comtes Karátsonyi, qui en conservent la possession jusqu'en 1935. À cette date, le château est racheté par la princesse Élisabeth de Roumanie, qui y effectue d'importants travaux de restauration et d'aménagement. Confisqué par le régime communiste en 1947, le château de Banloc subit d'importantes dégradations, avant d'être affecté à différentes activités. Transformé en ferme d'État (1950-1956) puis en domaine forestier (1956-1958), il devient ensuite hospice pour personnes âgées (1958-1964) puis orphelinat (1966-1983) et enfin groupe scolaire (1983-1991). Le château et son parc sont classés Monuments historiques de Roumanie (avec un intérêt national). Notes et références Liens externes Portail de la Roumanie Portail des châteaux
Karátsonyi-kastély

A bánlaki Karátsonyi-kastély műemlék épület Romániában, Temes megyében. A romániai műemlékek jegyzékében a TM-II-a-A-06177 sorszámon szerepel. Története Leírása Hivatkozások Források "Lista monumentelor istorice: Județul Timiș" (PDF). Ministerul Culturii. 2015. Hozzáférés: 2017. január 28.. Banloc - Karátsonyi. Monumente uitate (Hozzáférés: 2015. szeptember 13.) arch
Csáky-kastély (Váralmás)

A Csáky-kastély műemlék épület Romániában, Szilágy megyében. A romániai műemlékek jegyzékében az SJ-II-m-B-05010.01 sorszámon szerepel. Története Leírása Hivatkozások Források "Lista monumentelor istorice: Județul Sălaj" (PDF). Ministerul Culturii. 2015. Hozzáférés: 2017. január 28..
Castelul Csáky din Almașu

Castelul Csáky este o construcție de tip conac din localitatea Almașu, județul Sălaj. Acesta este înscris pe lista monumentelor istorice din județul Sălaj, elaborată de Ministerul Culturii și Patrimoniului Național din România în anul 2010. Castelul a fost construit la începutul secolului XIX de către familia Csáky. Strămoșii lor au ajuns pe aceste meleaguri în 1594 când principele Sigismund Báthory a dăruit moșia Almașului șefului oștilor ardelene, István Csáky. În anul 1808, urmașii lui au început construirea conacului, care prin mărimea lui și prin dimensiunea moșiei presărate cu clădirile anexe, a devenit cel mai mare conac din Țara Călatei. La construcție au fost folosite mai multe pietre, chiar și sculptate, de la cetatea Almașului. Clădirile anexe au fost demolate, iar conacul a ajuns într-o stare jalnică. Vezi și Lista monumentelor istorice din județul Sălaj Referințe
Schloss Kendeffy

Das Schloss Kendeffy befindet sich in Siebenbürgen im Kreis Hunedoara in der rumänischen Gemeinde Sântămăria-Orlea. Geschichte Das denkmalgeschützte Schloss wurde von der Familie der Grafen Kendeffy de Malomvís (Malomhaz), die ursprünglich den Namen Cândea (auch Cândeşti) getragen hatten, im Jahr 1782 errichtet. Den Schlosspark legte man erst im 19. Jahrhundert an. Im Jahr 1946 wurde der Besitz im Rahmen der Agrarreform verstaatlicht. Seit 1984 wird das Schloss an der Kreisstraße DJ 686 als Hotel genutzt. Weblinks Castelul Kendeffy, Sântămăria Orlea (rum.) Einzelnachweise
Kendeffy-kastély (Őraljaboldogfalva)

Az őraljaboldogfalvai Kendeffy-kastély műemlék épület Romániában, Hunyad megyében. A romániai műemlékek jegyzékében a HD-II-a-A-03446 sorszámon szerepel. Története A kastélyt Kendeffy Elek építtette 1782-ben, barokk stílusban. Kendeffy Árpád 1871 és 75 között neogótikus stílusban újjáépítette és angolparkkal vette körül. 1882-ben a kastély vendége volt Rudolf trónörökös feleségével, Stefániával. Az 1960-as években nyári gyermektáborként használták, állaga leromlott. 1972-ben felújították, tornyát teljesen újraépítették, és az 1980-as évektől 32 szobás szállodaként működött. Egykori építtetőinek örökösei 2006-ban visszakapták. Leírása Hivatkozások Források "Lista monumentelor istorice: Județul Hunedoara" (PDF). Ministerul Culturii. 2015. Hozzáférés: 2017. január 28.. Sidó Zsuzsa: Kendeffy-kastély, Őraljaboldogfalva. Romániai magyar lexikon. transindex.ro (Hozzáférés: 2015. szeptember 13.)
Haller-kastély (Csákigorbó)

A csákigorbói Haller-kastély műemlék épület Romániában, Szilágy megyében. A romániai műemlékek jegyzékében az SJ-II-a-B-05055 sorszámon szerepel. Története Leírása Hivatkozások Források "Lista monumentelor istorice: Județul Sălaj" (PDF). Ministerul Culturii. 2015. Hozzáférés: 2017. január 28..
Castelul Haller din Gârbou

Castelul Haller (cunoscut local și sub numele de Burgul) este o construcție tip conac din localitatea Gârbou, județul Sălaj. Aceasta este înscrisă pe lista monumentelor istorice din județul Sălaj, elaborată de Ministerul Culturii și Patrimoniului Național din România în anul 2010. În vatra satului Gârbou au fost descoperite vestigiile unei așezări romane fortificate din secolul I d. Hr., probabil un castru roman, fortificații ce au stat la baza construirii castelului familiei Haller. Castelul din Gârbou datează din 1776, fiind ridicat de către János Haller, biserica cu turn de piatră romano-catolică sau capela de curte a castelului fiind construită în 1783. Din fostul ansamblu arhitectonic de stil baroc supraviețuiesc astăzi, parțial, poarta, o fântână franceză și biserica, toate aflate într-o avansată stare de degradare. Istoric Castelul, conform unei inscripții care se mai vede pe ruinele porții, a fost ridicat de către contele János Haller în anul 1766 și reprezenta un valoros complex arhitectonic de stil baroc compus din pavilion rezidențial, biserică, poartă, fântână și ziduri de apărare. Evoluția domeniului Haller din Gârbou a fost strâns legată de cea a domeniului aparținând baronului Miklós Wesselényi din Jibou, denumit și „bourul din Jibou”. Între cei doi a existat o permanentă concurență, atât în plan politic și militar, cât și în plan sentimental. O antecesoare a fostului vicepreședinte al SUA, Al Gore, s-a căsătorit cu contele Haller de Sânpaul, cel care construise castelul de la Gârbou. Pe 16 octombrie 1781 aristocratul Miklós Wesselényi a atacat castelul cu o armată formată din 540 de dărăbani și iobagi. Acțiunea războinică n-a avut cauze politice, ci mai degrabă sentimentale. Curând după acest eveniment, împăratul Iosif al II-Iea de Habsburg, care fusese și el agasat de marele senior din Jibou, l-a închis în temniță pe Wesselényi. După aceste episoade mai mult sau mai puțin sângeroase, castelul a avut o evoluție pașnică vreme de peste 100 de ani. Clădirile au fost distruse în 1944, iar materialele de construcții au fost furate de localnici. Ruinarea ansamblului arhitectural baroc a început, cel mai probabil, încă din anii 1970, după abandonarea sa de către autoritățile comuniste, ce l-au folosit o perioadă îndelungată ca sediu de CAP și depozit de cereale și fructe. Vezi și Lista monumentelor istorice din județul Sălaj Referințe
Castelul Béldy din Jibou

Castelul Béldy este o construcție impunătoare de tip conac din orașul Jibou, județul Sălaj. Acesta este înscris pe lista monumentelor istorice din județul Sălaj, elaborată de Ministerul Culturii și Patrimoniului Național din România în anul 2010. Datând de la începutul secolului XX, castelul Béldy se află într-o frumoasă pădure de stejari, la circa 2-3 km de centrul orașului Jibou. Istoria castelului Castelul a fost construit în preajma anului 1903 de familia Béldy pentru băiatul lor, groful Béldy Kálmán, atunci când acesta s-a căsătorit cu Pálma, fata grofului Wesselényi Béla, pe terenul dăruit tinerilor de acesta din urmă. Castelul de 1100 m², dotat cu teren de tenis, hipodrom și un parc frumos amenajat, a fost locul în care tinerii au trăit fericiți până la naționalizarea din 1948, când visele lor s-au năruit într-o clipă. Din fericire castelul nu a rămas nici un moment în paragină, la început a fost transformat în spital, apoi în azil de bătrâni. Acum în clădire funcționează un spital de neuropsihiatrie. Cu toate că marea parte a mobilierului a dispărut, clădirea a fost păstrată într-o stare bună. Pare incredibil, dar s-a păstrat și mobilierul bibliotecii, lipsesc doar oglinzile și sticlele vitrinelor. După evenimentele din 1989, moștenitorii au reintrat în posesia castelului și a terenului de cinci hectare care îl înconjoară. Situația din prezent a castelului Pentru a asigura funcționarea în continuare a spitalului de neuropsihiatrie și pentru a nu plăti lunar chiria cerută de urmași, Consiliul Județean a cumpărat castelul, devenind astfel proprietarul acestuia. Prețul plătit de județ pentru intrarea în posesia imobilului este de 915.154 lei. Castelul Béldy este ocupat de ani buni de Centrul de Integrare prin Terapie Ocupațională Jibou, aflat în subordinea Direcției Generale de Asistență Socială și Protecția Copilului (DGASPC) Sălaj. În ianuarie 2009, Castelul Béldy a fost retrocedat proprietarului de drept, Vasile Béldy. În 2008, conducerea județului hotăra închiderea CITO Jibou, urmând a se gasi soluții pentru mutarea celor 56 de bolnavi neuropsihici institutionalizați acolo. După retrocedare, DGASPC Sălaj plătea chirie proprietarului pentru spațiile ocupate. Consiliul Județean a decis că e mai bine să cumpere imobilul, în condițiile în care chiria lunară s-a ridicat la 18.729 lei, bineînțeles cu acordul proprietarului Vasile Béldy și a soției sale. Referințe
Mercy-kastély (Mercyfalva)

A mercyfalvi Mercy-kastély műemlék épület Romániában, Temes megyében. A romániai műemlékek jegyzékében a TM-II-m-A-06192 sorszámon szerepel. Története Leírása Hivatkozások Források "Lista monumentelor istorice: Județul Timiș" (PDF). Ministerul Culturii. 2015. Hozzáférés: 2017. január 28.. Carani - Saurau-Féger. Monumente uitate (Hozzáférés: 2015. szeptember 13.) arch
Castelul Mercy din Carani

Castelul Mercy a fost construit în anii 1733 - 1734, în localitatea Carani din Banat (actualmente în județul Timiș) și este declarat monument istoric, cu codul LMI TM-II-m-A-06192. Numele îi vine de la contele Claudius Florimund Mercy, născut în Lorena, numit guvernator al Banatului dupa Pacea de la Passarowitz, când Imperiul Otoman a acceptat să cedeze Imperiului Habsburgic teritoriile cucerite. Contele Mercy, care avea și un palat în Timișoara, și-a construit la Carani o reședință secundară. Mai mult ca probabil, Contele Florimund Mercy nu a apucat să locuiască în castel, deoarece a decedat în 1734, an în care a fost terminat și castelul. După 1948, castelul din Carani a fost naționalizat și transformat în sediul C.A.P. din localitate, funcționalitate păstrată până în anul 1989. După 1989, castelul a fost restituit unui urmaș din Austria, care nu s-a ocupat de el, astfel că în prezent a devenit o ruină. Note
Nákó-kastély

A nagyszentmiklósi Nákó-kastély műemlék épület Romániában, Temes megyében. A romániai műemlékek jegyzékében a TM-II-m-A-06287 sorszámon szerepel. Története Nákó Kálmán építtette 1864-ben. A kastély a műkincseknek valóságos múzeuma volt. Mintegy 5000 kötetes könyvtárral, cinquecento-oltárral büszkélkedhetett. A szalonban volt Nákó Kálmánné Bobdai Gyertyánffy Berta kiváló művésznő több festménye, és Franz Ádámnak Nákó Kálmánnéról festett lovas képe. A híres nagyszentmiklósi aranylelet másolatain kívül volt itt Velencéből származó Carducci-szobor, Nákó Kálmán gróf első afrikai útjáról hozott trófeák, Maurini Marogens dózsénak 1444-ből származó képe, továbbá spanyol és olasz mesterek festményei. 1688-ból két Mária Terézia-korabeli és egy 15. századi sekrestyés szekrény. Gazdag porcelángyűjtemény, több régi értékes berakott szekrény, valamint ékszerkazetta, benne Richard Wagner, Liszt Ferenc, Széchenyi István, Deák Ferenc, Jókai Mór és más nevezetes férfiak levelei. A fogadóteremben ezüstből vert, ónémet ötvösmunkák, régi bronzok, faragott és berakott régi szekrények, 15. századi festők alkotásainak másolatai. Az ebédlőben ójapán porcelángyűjtemény. A kastély egykori kincsei már csak régi dokumentumokban szerepelnek. Odescalchi Eugénie memoárjában rögzítette azt, hogy gróf Nákó Sándor (1871–1923) egy monacói utazása során rulettjátékon óriási vagyont vesztett, amiért áruba kellett bocsátani a családi fészket. A kastélyt pesti, Schiffer nevű milliomos bankár vásárolta meg, aki nagylelkűen megengedte Nákó grófnénak, Lipthay Eszternek, hogy igencsak drága személyes értékeit, ezüsttárgyait, képeit, szőnyegeit, bútorait elvihesse. Ma az épület ad otthont a nagyszentmiklósi művelődési háznak, és 1981 óta itt a városi múzeum, tehát a Bartók-terem is. Képek Jegyzetek Források "Lista monumentelor istorice: Județul Timiș" (PDF). Ministerul Culturii. 2015. Hozzáférés: 2017. január 28.. Sânnicolau Mare - Nákó. Monumente uitate (Hozzáférés: 2015. szeptember 13.) arch Sânnicolau Mare turism. www.sannicolau-mare.ro. Primaria Sânnicolau Mare (Hozzáférés: 2015. szeptember 13.) arch Külső hivatkozások Nákó-kastély, Nagyszentmiklós – Kastély Erdélyben.ro Castelul Nako de la Sannicolau Mare (románul)
Castelul Nakó

Castelul Nakó, situat în centrul orașului Sânnicolau Mare, a fost construit în anul 1864 de contele Kálmán Nakó în stil neoclasic, după planurile arhitectului Miklós Ybl. În jurul castelului a fost realizat un parc cu arbori de esență rară. Istoric Nakó este numele maghiarizat al lui Nacu. Provine dintr-o familie de aromâni veniți din Grecia și stabiliți în Banat. Frații Nacu, Hristu și Chiril, care făceau parte din cea mai vestită familie nobiliară din nord-vestul județului Timiș-Torontal în secolele XVIII-XIX, cea a grofilor Nacu, au trecut la catolicism și s-au maghiarizat, luându-și numele de Nakó, Kristóf și Cziril. Aceștia au cumpărat domeniul de la Sânnicolau la o licitație, în anul 1781, pe care în 1864 s-a început construcția castelului. Descriere Clădirea, străjuită de un turn în stil medieval, are 99 de încăperi. Pe vremea sa de maximă prosperitate, în castel se afla o bibliotecă cu 5 000 de volume, picturi, statui, mobilă sculptată, porțelanuri rare, scrisori de la Ferenc Deák, Franz Liszt și Richard Wagner. Valorile din castelul conților Nako au dispărut imediat după Primul Război Mondial, când Banatul, pentru scurt timp, s-a aflat sub ocupație sârbească, apoi franceză. După Primul Război Mondial, în castel s-a organizat prima școală agricolă din România, pentru ca în 1941 să devină sediu legionar și apoi cazarmă-depozit de armament. După al Doilea Război Mondial, între anii 1949-1951 în castel a funcționat o școală de tractoriști iar în anii 1953-1955 o școala agricolă. În 1975 Primăria Sânnicolau Mare a organizat în castel Muzeul „Béla Bartók", pe care l-a inaugurat în 1981. Tot în anii 1980 în castel a funcționat și Casa Pionierilor. După Revoluția Română din 1989, a devenit discotecă și club de calculatoare. Apoi în castel s-a organizat Casa de cultură și muzeul orașului. Este înscris pe lista monumentelor istorice din județul Timiș cu codul TM-II-m-A-06287. Note Legături externe Despre Arhivat în 4 martie 2016, la Wayback Machine. Castelul Nako Castelul Nacu
Ugron-kastély (Mezőzáh)

A mezőzáhi Ugron-kastély műemlék épület Romániában, Maros megyében. A romániai műemlékek jegyzékében az MS-II-a-A-16073 sorszámon szerepel. Története Leírása Jegyzetek Források "Lista monumentelor istorice: Județul Mureș" (PDF). Ministerul Culturii. 2015. Hozzáférés: 2017. január 28.. Zau de Câmpie - Ugron. Monumente uitate (Hozzáférés: 2015. szeptember 13.) További információk Bordás Beáta: Ugron-kastély, Mezőzáh. Romániai magyar lexikon. transindex.ro (Hozzáférés: 2015. szeptember 13.) Kastélyaink a centenárium árnyékában – Hargita Népe, 2018. január 8. Részletek a kastély múltjából
Jidava (castra)

Jidava (or Jidova) was a fort (also called Campulung Muscel fort) in the Roman province of Dacia 4 km southwest of the town of Campulung, Romania. It was built around 190–211 AD as part of the frontier system of the Limes Transalutanus located approximately 20 km south of the Rucăr-Bran pass. It has been excavated and can be seen today. The site is administered by the Argeș County Museum. The first wooden buildings were destroyed by a fire dated by coins of Geta and Severus Alexander (222). The stone buildings built afterwards were again destroyed by fire dated by a coin of Philip II (246), the latest coin discovered on the limes. Small thermal baths were at the NE end of the praetorium, built of brick after the stone praetorium, and overlapping the via sagularis and part of the agger. Campulung Muscel II A smaller fort or castellum (Campulung Muscel II) was about 300m to the south at Biserica Jidovilor. Inside, a two-roomed building equipped with a heating system (hypocaust) and traces of wooden barracks have been identified. A date of beginning of the 2nd century is likely. Gallery See also List of castra Notes External links Media related to Castra Jidava at Wikimedia Commons Roman castra from Romania - Google Maps / Earth Archived 2012-01-17 at the Wayback Machine
Castrul roman Jidava

Jidava (sau Jidova, sau Sidova) a fost un castru roman din linia fortificată Limes Transalutanus, ale cărui ruine se află pe teritoriul fostului sat Apa Sărată, în prezent înglobat în orașul Câmpulung, județul Argeș. Castrul are formă dreptunghiulară, cu laturile de 132 m și 98 m. În partea centrală a incintei au fost clădite horreum (magazia de cereale), clădirea ofițerilor, principalia (comandamentul), praetorium (clădirea comandamentului castrului). De o parte și de alta a acestor construcții de piatră, la nord și la sud, erau plasate hibernalia (barăcile soldaților). Accesul în castru se făcea prin patru porți: Porta praetoria (poarta principală de intrare), Porta decumana (poarta de ieșire), Porta sinistra (poarta din stânga) și Porta Dextra (poarta din dreapta). Comunicarea directă între paetorium și porți se făcea prin drumuri: Via praetoria și Via decumana. Castrul este considerat ca fiind cel mai important fort de apărare de pe Limes Transalutanus, având rolul de a controla drumul ce trecea prin Pasul Bran. A fost construit între anii 190-211, în timpul împăraților Commodus și Septimius Severus, fiind singurul castru de piatră de pe Limes Transalutanus. Castrul a fost mistuit de un incendiu devastator între anii 244-245 ca urmare a invaziei carpilor. Această învazie a distrus toate fortificațiile de pe limesul Transalutan. Castrul a fost descoperit în anul 1876 de către arheologul Dimitrie Butculescu care a realizat și o primă cercetare a acestui castru. Cercetările arheologice sistematice au început din anul 1962. S-au descoperit o parte a construcțiilor din interiorul castrului și zidul de incintă. Zidurile au fost consolidate iar zidul de incintă de pe latura de sud a fost supraînălțat refăcându-se turnul de curtină. De asemenea a fost reconstituit hipocaustul (hypocaustum) din praetorium. În zona castrului s-au descoperit monende, unele dintre ele fiind din timpul împăratului Gordian al III-lea, cărămizi cu inscripții în latină ce aveau dimensiunile aproximative de 42/28/6,5 cm, vârfuri de săgeți, vase de lut și diferite scoabe, piroane, cârlige metalice. În interiorul castrului există un muzeu permanent ce expune numeroasele obiecte descoperite pe teritoriul castrului. În prezent, ruinele castrului roman Jidava sunt valorificate turistic de Muzeul Județean Argeș. Situl Jidava este cuprins în Lista monumentelor istorice din Județul Argeș cu două monumente: La nr. curent 7, cu codul AG-I-m-A-13357.01 este Castrul de pământ de la începutul secolului II. La nr. curent 8, cu codul AG-I-m-A-13357.02 este Castrul de piatră de la sfârșitul secolului II și începutul secolului III. În ciuda situației de monument istoric, există terenuri împărțite de primărie exact pe situl marelui castru roman de la Jidava. Note Legături externe Castrul roman Jidava Castrul roman Jidava (sec.II-III) Roman castra from Romania - Google Maps / Earth Arhivat în 5 decembrie 2012, la Archive.is Informații și poze despre castrul roman Jidava Arhivat în 18 august 2012, la Wayback Machine. Vezi și Listă de castre romane din România