NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Tor des Kusses

Das Tor des Kusses (rumänisch Poarta sărutului) ist eine Travertinskulptur des rumänischen Bildhauers und Fotografen Constantin Brâncuși. Das Tor gehört zu Brâncușis Skulpturenensemble von Târgu Jiu in Rumänien, das in den Jahren 1935–38 entstand. Zu dem in den Jahren 1937/38 als Auftragswerk der Frauenliga von Gorj errichteten Ensemble gehören auch Der Tisch des Schweigens und die Unendliche Säule. Vor dem Tor des Kusses lassen sich oftmals auch küssende Paare fotografieren. Das Werk soll an die gefallenen Soldaten des Ersten Weltkriegs erinnern. Im Juli 2024 wurde das Skulpturen-Ensemble in die Liste des UNESCO-Welterbes aufgenommen. Literatur Friedrich T. Bach, Constantin Brancusi. Metamorphosen plastischer Form, Dumont Literatur und Kunst Verlag, 2004, ISBN 3-8321-1839-X Weblinks Poarta sărutului bei atratur.ro (rumänisch). Einzelnachweise
Puerta del beso

La Puerta del beso (en rumano Poarta sărutului) es una escultura de travertino realizada por el escultor Constantin Brâncuşi, que forma parte del tríptico del Conjunto escultural Constantin Brâncuşi. Se encuentra en el callejón de la entrada del parque de la ciudad de Târgu Jiu, está hecha de piedra porosa, extraída de las minas que se encuentran por los alrededores. La escultura está formada por columnas anchas, paralelas, que apoyan una especie de techo de unas dimensiones mayores que las de las columnas, teniendo este la anchura de 6,45 m, la altura de 5,13 m. y el grosor de 1,69 m. En las caras de cada una de las columnas se encuentra el símbolo del beso, dos mitades pertenecientes a un círculo muy característico de la obra de Brâncuşi. El techo tiene incrustado otro símbolo, como una especie de filigrana. Además, en la filigrana misma hay incrustaciones que confieren una especie de techo a la puerta, como si estuviera cubierta de tejas. La bóveda de la puerta tiene una delicada ornamenta lineal, una continuidad con pequeños arcos y, más arriba encontramos la continuación de unos óvalos idénticos, como si fueran el contorno de la cara y de los hombros. La Puerta del beso parece un arco del triunfo, simbolizando el triunfo de la vida por encima de la muerte. Esta escultura fue esculpida en la primera mitad del año 1938, y fue finalizada el 20 de septiembre. Igual que en la Columna del infinito, la idea de la puerta era más antigua que la materialización del monumento. En 1907, Brâncuşi realizó una primera versión del beso que, simplificada se convertía en un monumento funerario del cementerio de Montparnasse. En 1916, el escultor termina una columna del beso, formada por la unión de 4 bloques donde las figuras y los cuerpos unidos casi no se distinguen. El catálogo de la exposición personal de Brâncuşi de 1933-1934 en Brummer Gallery de Nueva York menciona también la presencia de una Columna del beso como parte del proyecto el Templo de las contemplaciones, al que el escultor iba a levantar en Indore. Refiriéndose a estas columnas, Brâncuşi le confesaba a la escultora Malvina Hoffman: «Al principio esculpí en piedra el grupo de esos dos seres entrelazados; luego, después de mucho tiempo pensé en una puerta por la que se pudiera traspasar este mundo. Hace un año tuve la intención de añadir las siluetas en los detalles que están por encima de la puerta». Los detalles del beso con los que las columnas están decoradas se parecen a unas enormes pupilas que se encuentran a lo largo de la Puerta. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Puerta del beso. Constantin Brâncuşi
Isaccea

Isaccea (rumænsk udtale: [iˈsaktʃe̯a]; tyrkisk: İshakçı) er en lille by i distriktet Tulcea i det nordlige Dobruja i Rumænien, på højre bred af Donau, 35 km nordvest for Tulcea. Byen har en befolkning på 4.408 (2021). Geografi Byen har været beboet i tusinder af år, da det er et af de få steder i hele det nedre Donauområde, der let kan krydses ved et vadested og dermed en nem forbindelse mellem Balkan og stepperne i det sydlige Ukraine og Rusland, nord for Sortehavet. Donau var i lang tid grænsen mellem romerne, senere byzantinere og de "barbariske" migrerende stammer i nord, hvilket gjorde Isaccea til en grænseby, erobret og holdt af snesevis af forskellige folkeslag. Tulcea – Brăilavejen (DN22/E87) krydser byen. Byen ligger tæt på Măcin-bjergene og Dobruja-plateauet (i syd) og Donau (i nord). Mange søer kunne engang findes i byen, men nogle af dem blev drænet af de kommunistiske myndigheder for at bruge området til landbrug. Dette initiativ havde ikke succes, da jorden i området ikke var særlig frugtbar. Nogle større søer er stadig tilbage: Saun, Telincea, Rotund, Ghiolul Pietrei, Racova. I april 2006 svigtede diget, som beskyttede dette terræn, og Donau oversvømmede igen de områder, der plejede at være vådområder. Langs Donau er der en flodslette, som hvert forår bliver oversvømmet og bringer ferskvand til søerne og marskområderne. Den største sø i Isaccea er "Lacul Rotund" (literally, Den runde sø), der har et aeal på 2,19 km2og et volume på 2 millioner m3 vand. Historie Området, hvor byen ligger, har været beboet siden forhistorisk tid: resterne af en neolitisk bosættelse, der tilhører Boian-kulturen (en) (4100–3700 f.Kr.) blev fundet i den nordvestlige del af byen, på et sted kendt som "Suhat". Den neolitiske kultur blev efterfulgt af Getae-kulturen med hellenistisk indflydelse. kelterne udvidede deres territorium fra Centraleuropa og nåede Isaccea i det 3. århundrede f.Kr. (se Gallisk invasion af Balkan (en)) og giver byens gamle navn, "Noviodunum", såvel som andre navne i denne region, såsom Aliobrix, på den anden side af Donau og Silistra længere mod syd i Dobruja. I 514 f.Kr. udkæmpede Darius 1. af Persien her en afgørende kamp mod skyterne. En handelspost blev også bygget i denne by af grækerne. Græske forfattere såsom Ptolemæus og Hierocles kalder det en "polis". Kilder og henvisninger
Isaccea

Isaccea es una ciudad con estatus de oraș de Rumania en el distrito de Tulcea, región histórica de Dobruja, en la parte derecha del Danubio. Tiene 5374 habitantes (2002). La localidad tiene una superficie de 103,97 km², de los que 3,69 son urbanos. La ciudad tiene bajo su administración dos pueblos: Revarsarea y Tichilesti. Está situada a 35 km al noroeste de la ciudad de Tulcea sobre la carretera E87, junto a la frontera con Ucrania marcada por el río Danubio, frente a la localidad ucraniana de Orlivka.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Isaccea.
Isaccea

Isaccea (écrit Isatcha au XIXe siècle) est une ville en Roumanie, dans le județ de Tulcea, en région historique de Dobroudja. La municipalité est composée des trois localités suivantes : Isaccea, centre administratif Revărsarea Tichilești Localisation La ville est située dans la partie de nord-ouest du judeţ de Tulcea, à proximité de la Monts Măcin, sur la rive droite du Danube, dans la région historique de Dobroudja. Historique Dans l'antiquité, un castrum romain du nom de Noviodunum s'élevait à proximité. Au Moyen Âge, l'emplacement d'Iscaccea apparaît sous les noms byzantin de Satsas puis ottoman d’ĺshakçi, et les historiens pensent que la ville pourrait aussi être la Vicina des chroniques valaques, d'où est issu Hyacinthe, le premier métropolite de Valachie, mais d'autres villes lui disputent ce titre. Le 23 octobre 1853 eut lieu ici le combat d'Isaccea entre les Ottomans et les Russes durant la guerre de Crimée. Démographie Lors du recensement de 2011, 90,98 % de la population se déclarent roumains, 3,85 % comme roms et 1,81 % comme turcs (3,18 % ne déclarent pas d'appartenance ethnique et 0,15 % déclarent appartenir à une autre ethnie). Monuments et lieux touristiques Église orthodoxe Saint-Georges d'Isaccea (construite au XIXe siècle), monument historique. Delta du Danube (aire protégée inscrite par un comité de l'UNESCO sur la liste du patrimoine mondial). Parc national montagne Măcin (superficie: 11 321 ha). Site archéologique du castrum de Noviodunum à Isaccea (province de Mésie). Notes et références Voir aussi Articles connexes Delta du Danube Parc national des Monts Măcin Liens externes Portail de la Roumanie
Isaccea

Isaccea è una città della Romania di 5 341 abitanti, ubicata nel distretto di Tulcea, nella regione storica della Dobrogea. Caratteristiche Fanno parte dell'area amministrativa di Isaccea anche le località di Revărsarea e Tichileşti. La città conta con oltre 5 000 abitanti e si trova sulla sponda destra del Danubio, che qui fa da confine con l'Ucraina, ed è attraversata dalla strada nazionale DN22, che unisce Tulcea a Brăila. Anticamente era la principale base della flotta romana sul Danubio, e si chiamava Noviodunum. Alcune mura di epoca romano-bizantina si possono visitare. Monumenti e luoghi d'interesse Le rovine della cittadella Romana di Noviodunum, una delle roccaforti poste dai Romani sulle rive del Danubio per la difesa dei confini dell'Impero; le origini sono comunque ancora più antiche, in quanto ci sono tracce di una struttura difensiva preesistente, fatta costruire nel 514 a.C. dall'Imperatore Dario I di Persia. La moschea, costruita dagli Ottomani nel XVII secolo, con il suo minareto alto circa 25 m. La cattedrale ortodossa di San Giorgio, costruita nel XVIII secolo La tomba di Isaac Baba, ritenuto dalla comunità musulmana locale il fondatore della città. Voci correlate Noviodunum (base navale romana) Classis Moesica Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Isaccea
Isaccea

Isaccea – miasto w Rumunii, w okręgu Tulcza, na granicy z Ukrainą. W dawnych źródłach polskich znana jako Obliczyca od dawnej rumuńskiej nazwy Oblucița lub bułgarskiej Oblučica. Historia Starożytne greckie szlaki handlowe przebiegały tędy w kierunku północnym, ponieważ był to ostatni odcinek rzeki nadający się do łatwej przeprawy przed rozwidleniem Dunaju. W 46 roku n.e. pojawili się tu Rzymianie, którzy dzięki sprzyjającym warunkom geograficznym założyli osadę Noviodunum, która później stała się bazą rzymskiej floty na Dunaju – Clasis Flavia Moesica. O rozwoju Noviodunum świadczy fakt, że zostało ono otoczone murami obronnymi w celu ochrony floty. Noviodunum była jedną z rzymskich warowni (castrum) w prowincji Mezja, następnie Mezja Dolna. W 369 roku na statku przed osadą nad Dunajem zawarto traktat pokojowy między Atanarykiem, księciem wizygockim, a Flawiuszem Walensem, cesarzem rzymskim. W latach 434-441 pod władaniem Hunów, następnie w granicach Cesarstwa Bizantyńskiego. W kolejnych wiekach, w okresie Cesarstwa Bizantyjskiego, pozostała ważnym portem rzecznym. Cesarz bizantyjski Justynian I wzmocnił i rozbudował mury zamku w odpowiedzi na najazdy ludów koczowniczych. W 602 roku została ona zdobyta i zniszczona przez Awarów. W VII wieku pod panowaniem bułgarskim. Od końca XIII wieku region ten znalazł się pod panowaniem Tatarów. W tym okresie tatarski wódz Nogaj z armią przeprawił się przez Dunaj, z zamiarem utworzenia tu własnego państwa, dla którego wybrał Isakceę na swoją siedzibę. W osadzie zbudowano mennicę, a na jednej stronie monet odczytano cytat z Koranu w języku arabskim, a na drugiej stronie, wśród łacińskich liter, widniała postać ludzka trzymająca krzyż. Abu l-Fidá, arabski historyk i geograf, w swoich pismach z 1321 roku wspomina o mieście jako Isakgi. Później miasto należało do księcia Mircei I z Wołoszczyzny, a w 1462 roku odwiedził je również książę Wład III Palownik z Wołoszczyzny podczas swoich kampanii przeciwko Imperium Osmańskiemu. W 1484 roku miasto włączono do Imperium Osmańskiego. Zbudowano nową twierdzę, zarówno w celu zabezpieczenia północnych granic Turcji, jak i ochrony przeprawy przez Dunaj, gdzie Kozacy, Tatarzy i Polacy przeprawiali się przez rzekę podczas wojen. Pod tureckim panowaniem miasto otrzymało nazwę Isac-köy (‘wioska Isaca’), od której pochodzi dzisiejsza nazwa Isaccea. W 1603 roku Kozacy spalili miasto. Mury zostały zmodernizowane podczas wojny sułtana Osmana II z Polakami w 1620 roku. W XVIII wieku, podczas wojen rosyjsko-tureckich, miasto kilkakrotnie przechodziło z rąk do rąk i było wielokrotnie palone. Twierdza została zniszczona przez wojska rosyjskie pod koniec XVIII wieku. Wskutek wojny rosyjsko-tureckiej (1877–1878) miasto weszło w skład nowo utworzonego Królestwa Rumunii. Przypisy Bibliografia Isaccea, Romania. History. triposo.com. [zarchiwizowane z tego adresu (2017-01-16)]., Triposo Travel Guide [dostęp: 12.01.2017] Summary Report of the 2000 and 2002 Seasons [online], UCL Institute of Archaeology [dostęp 2017-01-12] [zarchiwizowane z adresu 2015-02-23] .
Исакча (Тулћа)

Исакча (рум. Isaccea) насеље је у Румунији у округу Тулћа у општини Исакча. Oпштина се налази на надморској висини од 8 m. Становништво Према подацима из 2002. године у насељу је живело 4789 становника. Попис 2002. Референце Спољашње везе
Архангел Михаил (Алба Юлия)

„Свети Архангел Михаил“ е римокатолическа катедрала, разположена във вътрешността на крепостта Алба Юлия, най-ценният паметник на романската и готическата архитектура в Трансилвания, Румъния. Катедралата е най-старата и най-дългата в страната. Стара църква Строежът на катедралата започва през XI век, вероятно около 1004 година, с основаването на Трансилванската епископия от унгарския крал Стефан I Унгарски. През април 2011 година при изкопни работи в средновековната крепост в Алба Юлия, започнати и организирани от общината, са открити останки от по-стара църква, датирана стратиграфски в средата на X век или около 950 година. Храмът е с дължина 20,7 m по оста изток – запад, и ширина 12 m по оста север – юг със средна дебелина на стените 1,2 m. Корабът на църквата е квадрат със страна от 12 m, а в централната ѝ част са разкрити основите на четири стълба, които са поддържали купола ѝ. Църквата е имала максимален живот от 100 години и е била в руини около 1050 година. Откритието ѝ е класифицирано като „археологически паметник от решаващо значение за историята на Румъния, потвърждаващ румънската и православна приемственост в Трансилвания, както и ранното съществуване на някои организирани форми на национален и църковен живот в тази област на Румъния“. Най-старата църква в Трансилвания е обявена за византийска в Румъния. Нова църква По време на монголското нашествие през 1241 г. църквата е частично разрушена, а предходно в средата на XII век са построени напречните кораби на катедралата. Днешната катедрала е издигната между 1246 и 1291 г. в романски стил с елементи на готическо влияние. Сградата е служила като катедрала на епископството на Трансилвания, а след присъединяването на Трансилвания към Румъния по силата на международно споразумение между Румъния и Светия престол е отредена за катедрала на римокатолическата архиепископия на Алба Юлия. Източници Външни препратки Ruinele celei mai vechi biserici din Transilvania, sub pământ. Autoritățile caută soluții pentru a le dezgropa Direcţia pentru Cultură a Judeţului Alba a început demersurile pentru clasarea ca monument istoric a ruinelor celei mai vechi biserici creştin-bizantine din Transilvania, descoperite în anul 2011 în urma unor săpături de cercetare arheologică în Cetatea Alba Carolina. Cea mai veche biserică creştină bizantină din Transilvania, descoperită la Alba Iulia, demersuri pentru clasarea ei ca monument istoric
Catedral de Sant Miquel d'Alba Iulia

Catedral de Sant Miquel (en romanès: Catedrala Sfântul Mihail, hongarès: Gyulafehérvári Szent Mihály érseki székesegyház) és la catedral catòlica romana de l'arxidiòcesi catòlica d'Alba Iulia, Romania, i la catedral més antiga i la més gran del país. Història La diòcesi de Gyulafehérvár va ser fundada per Esteve I d'Hongria el 1009. La construcció de la primera catedral es va iniciar en aquella època, tot i que només es va acabar a finals del segle, sota el govern de Ladislau I. Durant el mateix període, cap a finals del segle XI van començar a construir la segona catedral. Les naus transversals i la primera part del santuari de l'actual catedral van ser construïdes en estil romànic. Durant la invasió mongola de 1241, l'església va ser destruïda. A mitjan segle xiii la catedral es va reconstruir sobre l'antiga fundació, a l'estil transitori entre el romànic i el gòtic. Poc després, el 1277, els saxons van saquejar la catedral i la van incendiar. Al segle xv, l'edifici fou reconstruït. El 1439, va tornar a ser danyat després d'una invasió turca durant les guerres otomano-hongareses. L'arquebisbe d'Esztergom i el regent-governador d'Hongria, Joan Hunyadi, van contribuir a la reconstrucció; aquest va ser el moment en què aquest va triar la catedral de Gyulafehérvár com a lloc d'enterrament. Durant la primera part del segle xvi, es va millorar l'edifici i se li van afegir altres parts. El 1601, durant la invasió valaca dirigida per Miquel el Valent, la catedral va ser saquejada, fins i tot les tombes dels Hunyadi van ser danyades. El 1603, l'exèrcit dels Habsburg, dirigit per Giorgio Basta, va assetjar l'edifici. El 1658, durant la següent invasió dels otomans, la catedral fou novament malmesa. Enterraments Una llista de persones enterrades aquí: Joan Hunyadi, regent-governador (1446-1453) del Regne d'Hongria La reina Isabel, l'esposa de Joan Zápolya Joan II Sigismund Zápolya, rei d'Hongria de 1540 a 1570 i príncep de Transsilvània de 1570 a 1571 El cardenal Andreu Báthory, príncep bisbe de Warmia i príncep de Transsilvània el 1599 Áron Márton (1896-1980), bisbe catòlic romà, Just entre les nacions Galeria Referències
Katedrála svatého Michaela (Alba Iulia)

Katedrála svatého Michaela (rum. Catedrala Sfântul Mihail) v rumunském městě Alba Iulia, je římskokatolický biskupský kostel arcibiskupství Alba Iulia. Románsko-gotická bazilika patří k nejvýznamnějším středověkým stavbám Sedmihradska. Je také národní památkou pro Maďary a po zakladateli Štěpánu I. ji nazývají Székesegyház a Szent István király. Historie Komplex katedrály a biskupské rezidence byl postaven po založení biskupství v roce 1009. Katedrála byla během tatarského vpádu v roce 1241 těžce poškozená a bylo zapotřebí nové budovy. Ta byla postavena ve dvou etapách 1246-1291 a 1320-1356. V 15. století János Hunyadi určil katedrálu za rodinnou hrobku a nechal ji zrestaurovat. V 16. století byly namalovány vnitřní fresky a přistavěna renesanční kaple na severní straně. Od poloviny 16. století byla katedrála pod správou kalvínské církve a část vybavení byla zničena. Za Habsburků byla katedrála a diecéze v roce 1700 opět pokatoličtěna. Po začlenění Transylvánie do Rumunského království, byla v letech 1921-1923 v bezprostřední blízkosti postavena rumunsko-ortodoxní Korunovační katedrála. Popis Svatý Michael je trojlodní bazilika s příčnou lodí. Masivní západní loď je převážně v románském stylu. Ze dvou plánovaných věží byla postavena jen jižní; dnešní podoba je dílem několika století. Na štítu portálu jsou čtyři sochy světců z 18. století. Oblouky a klenby lodi jsou raně gotické, chór je pozdně gotický. Z mobiliáře vynikají především dva románské reliéfy archanděla Michaela, gotická Pieta, kazatelna a barokní chórové lavice. Varhany s 2209 píšťalami byly postaveny v roce 1877 Istvanem Kolonicsem. V katedrále je mnoho uměleckých náhrobků: János Hunyadi, uherský politik († 1456) Ladislav Hunyadi († 1457) Georg Martinuzzi, klerik a politik († 1551) Ferenc Kendi († 1558) Isabela Jagellonská, uherská královna († 1559) Jan Zikmund Zápolský, uherský král († 1571) Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kathedrale St. Michael (Alba Iulia) na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Katedrála svatého Michaela v Alba Iulia na Wikimedia Commons
Sankt Michaels Katedralen (Alba Iulia)

Sankt Michaels Katedralen (rumænsk: Catedrala Sfântul Mihail, ungarsk: Gyulafehérvári Szent Mihály érseki székesegyház) er en katedral i byen Alba Iulia i Rumænien. Katedralen er domkirke for Ærkebispedømmet Alba Iulia i Den romersk-katolske kirke. Kirken er den ældste og længste katedral i Rumænien. Den første kirke på stedet blev opført i romansk stil i slutningen af 1000-tallet men blev ødelagt under Mongolernes invasion af Europa i 1241. Kirken blev genopført på det gamle fundament i midten af 1200-tallet i overgangsstilen mellem romansk stil og gotisk stil. Begravelser Flere berømte personer er begravet i kirken: Johan Hunyadi, regent (1446–1453) i Kongeriget Ungarn Dronning Isabella, gift med Johan Zápolya Johan Sigismund Zápolya, konge af Ungarn 1540–1570 og fyrste af Transsylvanien 1570–1571 Áron Márton (1896-1980), romersk-katolsk biskop, retfærdig blandt nationerne Galleri Eksterne links
Kathedrale St. Michael (Alba Iulia)

Die Kathedrale St. Michael (rumän. Catedrala Sfântul Mihail, ungarisch Szent Mihály katedrális) in der rumänischen Kreisstadt Alba Iulia ist die Bischofskirche des römisch-katholischen Erzbistums Alba Iulia. Die romanisch-gotische Basilika gehört zu den bedeutendsten mittelalterlichen Bauwerken Siebenbürgens. Für Ungarn ist sie auch eine nationale Gedenkstätte und wird nach ihrem Gründer Stephan I. St.-Stephans-Kathedrale (Székesegyház a Szent István király) genannt. Sie ist die älteste und längste Kathedrale Rumäniens. Geschichte Der Baukomplex von Kathedrale und Bischofsresidenz entstand nach der Gründung des Bistums im Jahr 1009. Die Kathedrale wurde beim Tatareneinfall 1241 so schwer beschädigt, dass ein Neubau erforderlich wurde. Dieser entstand in zwei Bauphasen 1246–1291 und 1320–1356. Im 15. Jahrhundert bestimmte Johann Hunyadi die Kathedrale zur Familiengrablege und ließ sie restaurieren. Im 16. Jahrhundert wurden die Fresken im Inneren und eine Renaissance-Kapelle auf der Nordseite hinzugefügt. Mit dem Vordringen der Reformation im Königreich Ungarn Mitte des 16. Jahrhunderts wurde die Michaelskathedrale calvinistisch und blieb es in osmanischer Zeit. Unter habsburgischer Herrschaft wurden Kathedrale und Bistum um 1700 rekatholisiert. Nach der Eingliederung Siebenbürgens in das Königreich Rumänien wurde 1921–1923 in unmittelbarer Nachbarschaft die rumänisch-orthodoxe Dreifaltigkeitskathedrale gebaut. Architektur und Ausstattung St. Michael ist eine dreischiffige Basilika mit Querhaus. Der massige Westbau zeigt überwiegend romanische Formen. Von den offenbar geplanten zwei Türmen ist nur der südliche ausgeführt; seine heutige Gestalt ist das Werk mehrerer Jahrhunderte. Im Portalgiebel stehen vier Heiligenstatuen des 18. Jahrhunderts. Bögen und Gewölbe des Langhauses sind frühgotisch, der Chor hochgotisch. Von der Ausstattung sind vor allem zwei romanische Reliefs des Erzengels Michael, eine gotische Pietà sowie Kanzel und Chorgestühl aus dem Barock bemerkenswert. Die Orgel mit 2209 Pfeifen wurde 1877 von Istvan Kolonics gebaut. Seit 29. September 2016 steht der Sarkophag des Bischofs Áron Márton im rechten hinteren Teil der Kathedrale. Die Kathedrale enthält zahlreiche künstlerisch bedeutende Grabmäler, u. a. von Johann Hunyadi, ungarischer Staatsmann und Heerführer († 1456) Ladislaus Hunyadi († 1457) Georg Martinuzzi, Kleriker und Staatsmann († 1551) Ferenc Kendi, ungarischer Magnat und Woiwode von Siebenbürgen († 1558) Isabella Jagiellonica, Königin von Ungarn († 1559) Johann Sigismund Zápolya, König von Ungarn († 1571) Georg I. Rákóczi († 1648) Henriette Marie von der Pfalz, Tochter von Elisabeth Stuart und Gräfin von Mongatsch († 1651) Weblinks Geschichte und Beschreibung (rumänisch) Geschichte, Beschreibung und Bilder (rumänisch) Einzelnachweise