NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Lacul Avrig

Lacul Avrig este un lac glaciar din Munții Făgăraș. Se află la altitudinea de 2011 m. Suprafața lacului este de 1,47 ha. Adâncimea maximă este de 4,5 m. Lacul are o formă oarecum trapezoidală, cu lungimea maximă de 180 m, pe direcția est-vest. Lățimea sa, pe direcția nord-sud, este de circa 100 m. În lac își are originea Râul Avrig. Din punct de vedere turistic, lacul Avrig se află la jumătatea drumului între cabana Suru și cabana Negoiu. Galerie imagini Note Legături externe ro Lacul Avrig ro Lacul Avrig. Imagini din Muntii Fagaras Arhivat în 19 iunie 2009, la Wayback Machine. ro Munții Carpați (lacul Avrig) - alpinet Arhivat în 3 martie 2016, la Wayback Machine. ro Lacuri, pârâuri și trasee în Munții Făgăraș Arhivat în 28 martie 2010, la Wayback Machine.
Яловичёрские горы

Яловичёрские горы (другое название — Горы Яловичоры) — горный массив в Украинских Карпатах. Расположен в южной части Вижницкого района Черновицкой области. Длина массива (с севера на юг) — примерно 30 км. С запада ограничен долиной рек Белый Черемош и Перкалаб, с юго-востока — долиной Сучавы, с северо-востока — Верховинско — Путильского низкогорья (в частности долиной реки Путилы). Яловичёрские горы на юге граничат с Мармарошским массивом и отделены от него украинско-румынской границей. Яловичёрский массив состоит из многочисленных хребтов, крупнейшие из которых: Яровец (самый высокий в Буковинских Карпатах), Путиллы, Максимец, Випчина, Лосова. К массиву также относят хребет Чёрный Дол (хотя некоторые географы считают его частью Мармарошского массива, и в частности Чивчинских гор). Хребты простираются в основном с северо-запада на юго-восток и расчленены реками: Сарата, Яловичора, Лопушна и их притоками. Есть несколько перевалов: Джоголь, Семенчук. Массив состоит из пород черемошского свита, которые местами выходят на поверхность в виде обнаженных отвесных скал и глыб. Большинство пригребневой части главных хребтов и их отрогах представлена достаточно широкими лугами. Подножия хребтов покрыты еловыми лесами. Яловичёрские горы заселены слабо и сравнительно изолированы от популярных туристических маршрутов. Поэтому здесь сохранилось много аутентичных природно-географических комплексов. О названии массива До недавнего времени эту часть Украинских Карпат называли по-разному и не всегда правильно: горы Путилы, Яровица, южная часть Покутско-буковинских Карпат или просто от названия того или иного хребта (например, Лосова). Название Яловичёрские горы связано с названием реки Яловичёры, которая рассекает центральную самую высокую часть горного массива, и здешними населёнными пунктами — Нижний и Верхний Яловец (местное название — Яловичёры). Вершины Яровица (1574,4 м) Томнатик (1565,3 м) Черный Див Максимец (1345 м) Источники Йосип Гілецький. Рельєф Українських Карпат: стан і проблеми понятійного апарату (укр.). GeoInfo - Географічний довідник (21 ноября 2010). Дата обращения: 9 февраля 2021. Архивировано из оригинала 9 мая 2021 года. Йосип Гілецький. Геоморфологічний район Гринявсько-Яловичорського гірського масиву (укр.). ukr-tur.narod.ru. Дата обращения: 9 февраля 2021. Архивировано 14 мая 2021 года.
Яловичорські гори

Яловичо́рські го́ри (інша назва — Гори Яловичори) — гірський масив в Українських Карпатах. Розташований у південній частині Вижницького району Чернівецької області. Довжина масиву (з півночі на південь) — приблизно 30 км. Із заходу обмежений долиною річок Білий Черемош і Перкалаб, з південного сходу — долиною Сучави, з північного сходу — Верховинсько-Путильським низькогір'ям (зокрема долиною річки Путили). Яловичорські гори на півдні межують з Мармароським масивом і відділені від нього українсько-румунським кордоном. Яловичорський масив складається з численних хребтів, найбільший з яких Яровиця (найвищий у Буковинських Карпатах). До масиву також відносять хребет Чорний Діл (хоча деякі географи вважають його частиною Мармароського масиву, і зокрема Чивчинських гір). Хребти простягаються здебільшого з північного заходу на південний схід і розчленовані річками: Сарата, Яловичора, Лопушна та їхніми притоками. Є кілька перевалів: Джогіль, Семенчук. Масив складається з порід черемоської світи, які місцями виходять на поверхню у вигляді оголених стрімких скель та брил. Більшість пригребеневої частини головних хребтів та їхніх відногів представлена досить розлогими полонинами. Підніжжя хребтів вкриті ялиновими та смерековими лісами. Яловичорські гори заселені слабо та порівняно ізольовані від популярних туристичних маршрутів. Тому тут збереглось багато автентичних природо-географічних комплексів. Деякі хребти Яровець Путилли Максимець Випчини Лосова Томнатикул Чорний Діл Деякі вершини Яровиця (1574,4 м) Томнатик (1565,3 м) Чорний Діл Максимець (1345 м) Лосова (1428,2 м) Заповідні території та пам'ятки природи Черемоський національний природний парк Молочнобратський карстовий масив Чорний Діл (заказник) Боргиня (заказник) Гірське Око Жупани (пам'ятка природи) Про назву масиву Донедавна цю частину Українських Карпат називали по-різному і не завжди правильно: гори Путили, Яровиця, південна частина Покутсько-Буковинських Карпат або просто від назви того чи іншого хребта (наприклад, Лосова). Запропонована географами назва Яловичорські гори пов'язана з назвою річки Яловичори, яка розсікає центральну найвищу частину гірського масиву, і тутешніми населеними пунктами — Нижній та Верхній Яловець (місцева назва — Яловичори). Джерела Рельєф Українських Карпат: стан і проблеми понятійного апарату [Архівовано 9 травня 2021 у Wayback Machine.] Геоморфологічний район Гринявсько-Яловичорського гірського масиву [Архівовано 14 травня 2021 у Wayback Machine.]
Basarab Tower

Basarab Tower was an elevator testing building in Bucharest built between 1986 and 1988. It had 23 floors and measured 114 meters. The surface of a level was 400 square meters. The tower's components consisted of 8 wells and laboratories built for testing elevators. It was the tallest industrial building in Romania and the tallest elevator testing tower in Europe. The main purpose of the tower's existence was for testing the elevators which were scheduled to be added in the Palace of the Parliament of Romania. Demolition of the tower, along with the rest of the IFMA factory, began in April 2020, in its place being built a residential complex. References External links (in Romanian) Reference
Turnul de testat ascensoare (București)

Turnul de testat ascensoare a fost cea mai înaltă construcție industrială din București și totodată cel mai înalt turn pentru testarea ascensoarelor din Europa. A fost construit în perioada 1986 - 1988, pentru a fi utilizat în testarea lifturilor ce urmau a fi instalate la Casa Poporului, deoarece vechiul turn, de 37 m, construit în 1972 (după planurile arhitectului Corneliu Borcoman și a inginerilor Gheorghe Negoiță, V. Guran, E. Pajor, D. Macovei), era considerat prea mic. Turnul, înalt de 114 m și cu o suprafață în secțiune de 400 mp, era amplasat în cartierul Grivița, în apropierea Gării de Nord. Construcția era formată din 8 puțuri și câteva laboratoare, folosite pentru testarea ascensoarelor, precum și pentru realizarea unor experimente specifice, necesare în construcția ascensoarelor. Dărâmarea turnului a început în martie 2020, în locul lui urmând a fi construite alte clădiri. Note Bibliografie Mariana Celac, Octavian Carabela, Marcu Marcu-Lăpădat - "București: arhitectură și modernitate. Un ghid adnotat" (Ed. Simetria, 2005) Legături externe Turnul de testat ascensoare pe site-ul ziarului Gândul
Bazjaš monastery

The Bazjaš or Baziaș monastery (Serbian: Манастир Базјаш, Romanian: Mănăstirea Baziaș) is a medieval Serbian Orthodox monastery located in the Baziaș village, Socol Commune, Caraș-Severin County, Romania. It was established in 1225. The monastery lies in the Clisura Dunării-region. Gallery See also List of Serbian Orthodox monasteries Eparchy of Timișoara Serbs of Romania References Baziaş
Mănăstirea Baziaș

Mănăstirea Baziaș este o mănăstire ortodoxă din România situată în satul Baziaș, județul Caraș-Severin. Note Bibliografie România - Harta mănăstirilor, Amco Press, 2000 Vezi și Sava Vuković (episcop) Marea Cartă de la Baziaș (în sârbă Велика базјашка повеља) Acest articol despre o mănăstire din România este deocamdată un ciot. Puteți ajuta Wikipedia prin completarea lui !
Ferentari

El barri Ferentari és un dels barris del Sector 5 de Bucarest (Romania). Es troba a prop dels barris Rahova, Pieptănări, i Giurgiului. Al barri viuen al voltant de 120.000 habitants, dels que aproximadament un 80% són part de l'ètnia gitana. Els residents a aquest barri tenen beneficis fiscals, ja que els impostos municipals són més petits per aquests. Ferentari és un barri conflictiu i té una reputació molt dolenta, ja que és el lloc on es concentren més traficants de droga, més prostitució, així com actes delictius de tot Bucarest. Això es reflecteix per les detencions del clan mafiós Cămătaru, i per les incursions recentment realitzades a la zona de Zăbrăuţi per acabar amb delictes en relació al tràfic de droga. És l'únic barri de tot Bucarest que compta amb dos comissaries de Policia nacional romanesa i 2 comissaries de la Gendarmeria Romanesa (en romanès Jandarmerie), fet que provoca que la presència dels cossos de seguretat romanesos a Ferentari sigui pràcticament el doble que a la resta de Bucarest. Les companyies de taxi van rebre a mitjans de l'any 2003 una prohibició per part de l'Alcalde de Bucarest de transportar clients a aquest barri. El transport públic a aquest barri és molt limitat, ja que només es desplacen al barri 3 línies d'autobús i 3 línies de la tramvia, per contra de les 11 línies de la tramvia, les 22 línies d'autobús i 1 línia del troleibús que comuniquen el barri veí de Rahova amb la resta de la capital romanesa. Els habitants de Ferentari es refereixen al seu barri com "Ferentexas" o "Ghettoland" a causa del fet que és l'únic lloc on els blocs construïts en època comunista es troben sense finestres (ja que moltes es van cremar per fer foc o es van vendre) i en un estat realment de lamentable. També se'l coneix a Romania com a Bronx.
Ferentari

Ferentari ist ein Stadtteil der rumänischen Hauptstadt Bukarest, welcher zum 5. Sektor gehört. Es leben offiziell etwa 90.000 Menschen in Ferentari, die meisten davon Roma. Name Das Wort "Ferentari" leitet sich vom lateinischen Wort "Ferentarii" ab, die Bezeichnung für römische Wurftruppen. Geschichte Ferentari entstand in der Industrialisierung Mitte des 19. Jahrhunderts und war das erste moderne Industriegebiet in Bukarest. Durch die Bahnanbindung Bukarests mit Giurgiu wuchs die Gegend. Nach dem Zweiten Weltkrieg entstanden viele Wohnblöcke nach sozialistischem Stil. Gegenwart In den letzten Jahrzehnten brach der Strukturwandel im Stadtteil aus. Die Gebäude verfielen und die wohlhabenden Arbeiter zogen weg. Übrig blieben die Roma, die heute den größten Bevölkerungsanteil ausmachen. Ferentari ist heute eines der gefährlichsten Viertel Bukarests und ein Zentrum für Gewalt, Drogenhandel und illegale Prostitution. Zudem haben überdurchschnittlich viele Bewohner keinen Zugang zur Strom- und Trinkwasserversorgung. Außerdem ist die Armut sehr hoch. Wegen der schlechten Zustände gab es 2006 Ausschreitungen in Ferentari. Kulturelle Einrichtungen Bibliothek orthodoxe Kirche Ferentari orthodoxe Kirche "Nașterea Maicii Domnului Bumbăcari" baptistische Kirche "Providența" Einzelnachweise
Bic Monastery

The Bic Monastery (Romanian: Mănăstirea Sfanta Treime Bic) is a Romanian Orthodox monastery in Bic, Șimleu Silvaniei, Romania. Since 1997, inside Bic Monastery, there is the wooden church from Stâna; built in 1778 it has a rectangular plan with nave and pronave. Photos References External links Şimleu Silvaniei, Stâna wooden church - Bic monastery
Monasterio de Bic

El Monasterio de Bic​ (en rumano: Mănăstirea Bic) es un monasterio ortodoxo rumano en Bic, Şimleu Silvaniei, en el país europeo de Rumania. Desde 1997, en el interior monasterio de Bic, está la iglesia de madera de Stâna, construida en 1778 que es de planta rectangular con una nave y Pronave. Véase también Monasterio Abadía Priorato Referencias
Mănăstirea Bic

Mănăstirea Bic din Sălaj a fost înființată în anul 1994, la 29 august, în poiana de la marginea localității Bic ce aparține de orașul Șimleul Silvaniei. Strămutarea din anul 1997 a bisericii monument de lemn de la Stâna (județul Sălaj), datată în anul 1720, reprezintă momentul de început pentru mănăstire. În timp, mănăstirea, având hramul „Tăierea Capului Sf. Ioan Botezătorul“, se dezvoltă, fiind construit un complex arhitectural format dintr-o biserica nouă și chiliile celor 10 măicuțe și a preotului mănăstirii. Vechea școală din sat a fost preluată și amenajată prin grija mănăstirii, iar câteva măicuțe-dăscălițe au grijă de sufletul și mintea celor 15 copii care, în prezent, urmează aici școala primară. În atenția măicuțelor sunt și bătrânii suferinzi pe care îi au în îngrijire. Din primăvară și până când zăpada se așterne pe meleagurile Sălajului, curtea mănăstirii este plină de flori, care dau naștere unei adevărate cascade de culori și miresme. Mii de turiști și credincioși vin aici pentru reculegere, pentru sfânta spovedanie și rugăciune. Note Vezi și Biserica de lemn din Stâna Legături externe Materiale media legate de Mănăstirea Bic la Wikimedia Commons Informații și imagini Imagini
Technische Universität für Bauwesen Bukarest

Die Technische Universität für Bauwesen Bukarest (rumänisch: Universitatea Tehnică de Construcții București, kurz UTCB) ist eine im Jahre 1864 gegründete technische Universität in der rumänischen Hauptstadt Bukarest, mit knapp 10.000 Studenten und 300 wissenschaftlichen Angestellten in 7 Fakultäten. Rektor der Universität ist Radu Văcăreanu. Weblinks Website der Technischen Universität für Bauwesen Bukarest Fußnoten
Technical University of Civil Engineering of Bucharest

The Technical University of Civil Engineering Bucharest (Romanian: Universitatea Tehnică de Construcții din București (UTCB)) is a public university in Bucharest, Romania, founded in 1948. It was formerly known as the Institute of Civil Engineering of Bucharest. UTCB is a member of the Romanian Alliance of Technical Universities (ARUT). Academics Technical University of Civil Engineering is organized into 7 faculties and one department. The university offers 4-year programmes, awarding the degree of Bachelor of Science (Engineer), and graduate/postgraduate programmes awarding the degrees of Master (2-year programmes) and Doctorate/PhD (3-year programmes). References
Università tecnica d'ingegneria civile (Bucarest)

L'Università tecnica di ingegneria civile è un'università pubblica con sede a Bucarest fondata nel 1948. È una delle istituzioni continuatrici della Scuola di ponti, strade, miniere e architettura fondata nel 1864 da Alexandru Ioan Cuza. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Università tecnica d'ingegneria civile (Bucarest) Collegamenti esterni Sito ufficiale, su utcb.ro.
Технический строительный университет Бухареста

Технический строительный университет Бухареста (рум. Universitatea Tehnică de Construcții din București) — один из румынских университетов, находящихся в столице страны — Бухаресте. История С 1864 года в Румынии действовало учебное заведение Школа мостов, дорог, шахт и архитектуры (рум. Școala de Poduri și Șosele, Mine și Arhitectură), которая в 1867 года стала называться Школой мостов, дорог и шахт (рум. Școala de Poduri, Șosele și Mine). Когда в 1921 году эта школа была преобразована в Политехническую школу Бухареста (рум. Școala Politehnica din București), то для подготовки в нём инженеров-строителей было образовано отделение строительства, именуемое с 1938 года факультетом строительства (строительный факультет). В 1948 году, в результате реформы в системе образования Румынии, факультет строительства отделился от Политехнический школы Бухареста и был преобразован в учреждение высшего образования, названное Институт строительства в Бухаресте (англ. Institutul de Constructii din Bucuresti). Начиная с 1994/1995 учебного года вуз носит имя, которое существует по настоящее время — Технический строительный университет Бухареста (рум. Universitatea Tehnică de Construcții din București). По состоянию на 2016 год в университете обучается более 6000 студентов на семи факультетах: Факультет гражданского промышленного и сельскохозяйственного строительства Факультет железнодорожных путей, автомобильных дорог и мостов Факультет строительных установок Факультет технологического оборудования Факультет геодезии Факультет гидротехники Факультет иностранных языков Профессорско-преподавательский состав университета насчитывает 440 членов. Примечания Ссылки Сайт университета (рум.) Universitatea Tehnică de Construcții București (рум.) Universitatea Tehnică de Construcții București a lansat oferta pentru admiterea în anul universitar 2015—2016 (рум.)
ТЕС Борзешть

ТЕС Борзешть – закрита теплова електростанція на сході Румунії у повіті Бакеу. Станцію спорудили для забезпечення електричною та тепловою енергією нафтопереробного заводу Борзешть, перші установки якого почали роботу в 1956-му. У розвитку майданчика ТЕС прийнято виділяти два етапи – Борзешть 1 та Борзешть 2. Борзешть 1 В 1956 – 1958 роках стали до ладу три блоки потужністю по 25 МВт, які обладнали одним котлом TM-170, здатним продукувати 170 тон пари на годину, та двома котлами TM-230 продуктивністю 230 тон пари.Турбінне обладнання складалось із двох турбін VPT-25-3 та однієї турбіни з протитиском VR-25-18. У 1960, 1962 та 1966 роках ввели в експлуатацію три блоки потужністю по 50 МВт. Їх обладнали трьома котлами TGM-84, здатними продукувати по 420 тон пари на годину, від яких живились дві турбіни VPT-50-3 та одна турбіна з протитиском PVR-50-13. Нарешті, у 1968 та 1969 роках стали до ладу два блоки потужністю по 200 МВт, які обладнали котлами Таганрозького котельного заводу і турбінами ленінградського заводу ЛМЗ. Таким чином, загальна потужність станції Борзешть 1 досягнула 625 МВт, а за іншими даними – 655 МВт (останні три введені блоки при цьому номінують як 60 МВт та два по 210 МВт). Оскільки потреби нафтопереробного заводу у тепловій енергії було неможливо забезпечити лише за рахунок роботи енергоблоків станції, з 1974 по 1980 рік додатково змонтували 5 котлів продуктивністю по 50 тон пари на годину та 3 котла з показниками по 100 тон на годину. Борзешть 2 У 1975-му, 1977-му та з 1981 по 1983 роки ввели в експлуатацію п’ять енергоблоки із котлами продуктивністю по 420 тон пари на годину, від яких живились парові турбіни потужністю по 50 МВт. Інші відомості Блоки станції Борзешть 1 були розраховані на споживання нафти та природного газу. Останній спершу надходив із родовищ, які відкрили у розташованій поблизу долині річки Тазлау. Втім, вже до кінця 1950-х у цей район по трубопроводу «Схід І» подали ресурс із основного газодобувного району країни у Трансильванії. Перші два блока Борзешть 2 використовували мазут та природний газ, тоді як три наступні вже були розраховані на спалювання бурго вугілля. Після 1990-го всі котли Борзешть 2 перевели на буре вугілля. Для видалення продуктів згоряння блоків 7 та 8 станції Борзешть 1 звели димар висотою 100 метрів. Борзешть 2 мала два димарі висотою 140 метрів та 180 метрів. Воду для охолодження отримували із річки Тротуш. Видача продукції відбувалась по ЛЕП, розрахованим на роботу під напругою 220 кВ та 110 кВ. Закриття станції У 2008 році нафтопереробний завод припинив свою діяльність. Електростанція Борзешть збанкрутувала, до того ж, вона мала проблеми з подовженням ліцензії на експлуатацію через екологічну недосконалість обладнання. В 2019-му блоки 7 та 8 черги Борзешть 1 викупив новий власник. Тут збираються спорудити нові генеруючі потужності на природному газі з використанням технологіх комбінованого парогазового циклу, втім, станом на 2020 рік деталі проекту уточнювались. Примітки
Universität Bacău

Die Universität Bacău (rumänisch: Universitatea din Bacău) ist eine staatliche Universität in der rumänischen Stadt Bacău. Die Universität gliedert sich in 5 Fakultäten und 5 Abteilungen: Ingenieurwissenschaften Wissenschaften Wirtschaftswissenschaften Sprachwissenschaften Bewegung, Sportwissenschaften und Gesundheit Weblinks Website der Universität Bacău (rumänisch, englisch) Fußnoten
Vasile Alecsandri University of Bacău

The Vasile Alecsandri University of Bacău (Romanian: Universitatea "Vasile Alecsandri" din Bacău) is a public university in Romania, located in Bacău. Named in honor of the poet Vasile Alecsandri, it was founded in 1990. History The first higher education school in Bacău was founded in 1961 as the Pedagogical Institute of Bacău. In 1984 it was transformed into the Sub-Engineering Institute, subordinated to the Technical University of Iași. In 1990, the institution became a university. Timeline 1961: the Pedagogical Institute of Bacău is founded (three faculties: Humanities, Mathematics, and Natural Sciences) 1964: the Faculties of History and Geography, and Physical Education are added 1976: renamed as the Institute of Higher Education of Bacău 1976: Faculty of Engineering is founded 1984: renamed as the Institute of Associate Engineering (part of the Gheorghe Asachi Polytechnic Institute of Iași) 1985: Inorganic Chemistry Technology study programme is introduced 1986: Power Engineering study programme is introduced 1990: renamed as the University of Bacău (two faculties: Engineering, and Letters and Sciences) 1996: the Department of Physical Education and Sports (part of the Faculty of Letters and Sciences) is transformed into the Faculty of Physical Education and Sports 2002: the Faculty of Letters and Sciences is split into two faculties (Letters, and Sciences) 2004: the Department of Economic Sciences (part of the Faculty of Sciences) is transformed into the Faculty of Economic Sciences 2009: renamed as the Vasile Alecsandri University of Bacău Faculties The University of Bacău has 5 faculties: Faculty of Economic Sciences Faculty of Engineering Faculty of Letters Faculty of Movement, Sports and Health Sciences Faculty of Sciences References External links Official website
Université Vasile-Alecsandri de Bacău

L'université Vasile-Alecsandri de Bacău (UNIBAC) est une université d'État fondée en 1990 et située à Bacău, dans l'Est de la Roumanie. Historique L'université Vasile-Alecsandri de Bacău trouve ses racines lors de la création de l'Institut pédagogique en 1961. L'institut propose alors des cours de sciences humaines, de mathématiques, et de sciences naturelles. En 1964, l'institut ajoute une faculté d'histoire-géographie et une faculté d'éducation physique en 1976. L'Institut Pédagogique devient l'Institut d’enseignement supérieur en 1976, puis l'université de Bacău en 1990. En janvier 2004, l'UNIBAC devient membre de l'Agence universitaire de la Francophonie. Le 13 octobre 2009, l'université est renommée université Vasile-Alecsandri de Bacău. Cursus L'université Vasile-Alecsandri de Bacău est composée de cinq facultés : Ingénierie Lettres Sciences Sciences économiques Faculté des sciences de la motricité, du sport et de la santé. L'université propose également un département pour la formation des enseignants. Partenariats de recherche interuniversitaire L'UNIBAC est l'un des principaux acteurs du programme Tempus Modegov qui, coordonné par l'université de Limoges et s'étendant de 2010 à 2013, vise à restructurer les facultés des sciences et techniques (FST) au Maroc. Elle coordonne la réorganisation des bibliothèques, et la démarche qualité et la capacité d’autoévaluation. Références Voir aussi Articles connexes Université en Roumanie Ministère de l'Éducation de la Roumanie Liens externes Site officiel Portail des universités Portail de la Roumanie
Università di Bacău Vasile Alecsandri

L'Università "Vasile Alecsandri" o anche semplicemente Università di Bacău (in rumeno Universitatea din Bacău) è un'università statale della città di Bacău, in Romania. Storia L'ateneo è stato fondato nel 1961, con insegnamento pedagogico. Facoltà L'università è organizzata nelle seguenti cinque facoltà: Ingegneria Lettere Scienze Scienze economiche Scienze motorie, sport e della salute Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Università di Bacău Vasile Alecsandri Collegamenti esterni Sito ufficiale, su ub.ro.