NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Catedrala Adormirea Maicii Domnului din Giurgiu

Catedrala Adormirea Maicii Domnului din Giurgiu este o biserică episcopală din municipiul Giurgiu, datând din anul 1852 și clasată ca monument istoric, cod LMI GR-II-m-B-14864. Istoric După eliberarea cetății Giurgiului și a orașului de sub stăpânire otomană, creștinii au cerut generalului Kisselef permisiunea de a le fi cedată piatră din zidurile cetății, pentru construirea din nou a bisericii, cererea fiind aprobată în 1832. Clădirea a servit inițial ca biserică parohială. O inscripție din 1859, scrisă în alfabetul chirilic, menționează că o biserică subterană cu același hram a fost construită pe același loc în 1806, deoarece în acea perioadă Giurgiul era parte a Imperiului Otoman, stat ale cărui autorități nu permiteau construcția bisericilor supraterane. Biserica actuală a fost construită între 1840 și 1852, după ce Giurgiul a fost retrocedat Țării Românești. Catedrala a fost sfințită pentru prima dată în anul 2010, sub păstorirea întâiului episcop al Giurgiului, PreaSfințitul Părinte Dr. Ambrozie, care a finalizat lucrările de pictură și renovare a clădirii, cu mare sobor de arhierei, în frunte cu Patriarhul Bisericii Ortodoxe Române, Părintele Patriarh Daniel. Note Legături externe ro Catedrala din Giurgiu, pe site-ul crestinortodox.ro
Dormition of the Theotokos Cathedral, Satu Mare

The Dormition of the Theotokos Cathedral (Romanian: Biserica Ortodoxă Adormirea Maicii Domnului) is a Romanian Orthodox religious building in Satu Mare, Romania. Located on Dr. Vasile Lucaciu boulevard, it was originally built from the plans of the Romanian architect Gheorghe Liteanu, who was inspired by the Curtea de Argeș Cathedral. The cathedral has a length of 34.5 metres (113 ft), a width of 24.5 metres (80 ft), and a height of 55 metres (180 ft). As the seat of an archpriest and not a bishop, it is a church and not technically a cathedral, but is commonly referred to as such. The cornerstone was laid in October 1937, and the roof was finished by late 1938. The first liturgy was held in July 1940. Notes References Daniela Bălu, Cristian Boloș, “Catedrala ortodoxă "Adormirea Maicii Domnului" — prima biserică ortodoxă construită în Satu Mare după Marea Unire”, in Satu Mare – Studii și Comunicări, nr. XXXIV/II, 2018, pp. 221–233 External links Description
Drobeta

A római Drobeta város a mai Románia területén, a Duna bal partján, a mai Szörényvár helyén állt. Ez volt az egyik legkorábbi római település Dácia provinciában, és kiemelt stratégiai jelentőséggel bírt. Az erőd és a település kulcsszerepet játszott a Dáciába vezető császári út védelmében és ellenőrzésében. Hadrianus császár uralkodása alatt városi rangot kapott, Municipium Publikum Aelium Hadrianum Drobeta néven, majd Septimius Severus császár colonia rangra emelte (Colonia Septimia Drobeta). Története Területe már 102-ben római fennhatóság alá került, mivel itt épült fel a provincia első kőépítményei között számon tartott katonai tábor (castrum), valamint a Duna felett átívelő Traianus-híd, amelyet a császár második dák háborúja (103–105) előkészítésének részeként emeltek. A tábor körül fokozatosan kialakult egy civil település (vicus), amely megőrizte a dák Drobeta vagy Drubeta nevet. A város gazdasági és kereskedelmi központtá fejlődött, amely szoros kapcsolatot ápolt a Duna kikötőivel. Településszerkezet és városkép A római város a katonai tábor köré szerveződött, főként kelet, észak és nyugat irányába terjeszkedve. Védelme nem falakra, hanem egy téglaépítményre, egy 10 méter széles árokra és egy földsáncra (agger) épült. A város szabálytalan sokszög alakú volt, amely hosszan elnyúlt a Duna mentén. Kiterjedése kb. 3800 méter volt. A Duna mentén több római kori épület maradványai voltak láthatók, köztük egy kikötő, fürdőkomplexum (thermae) és egy lépcsősor, amely a folyóhoz vezetett. A város fő temetője a Diernába vezető út mentén helyezkedett el, kiterjedve egészen a Duna közelébe. Egy másik sírcsoportot a keleti városkapu mellett fedeztek fel, az Amutria felé vezető út kezdetén, amelyet a Tabula Peutingeriana is említ. A város népessége és kulturális sajátosságai A feltárt sírok különböző temetkezési szokásokat tükröztek, beleértve a hamvasztásos és a csontvázas temetkezéseket. A leletek – például ékszerek, kerámiák és sírkövek – információkat nyújtanak a római Drobeta lakosságának társadalmi rétegződéséről és vallási szokásairól. A sírfeliratok szerint a város elitje és a római hadsereg veteránjai is jelen voltak a térségben. A feltárt tárgyak egy része ma a Turnu Severin Régészeti Múzeumban található, ahol a látogatók megismerhetik Drobeta római kori örökségét. Pusztulása Jegyzetek Források Mihai Bărbulescu (2025). Civilizația Romană în Dacia (román nyelven). Kolozsvár: Editura Școala Ardeleană. ISBN 978-630-314-223-4.
Dâmbovița Center

Dâmbovița Center (fostă Casa Radio) este o clădire neterminată din București, situată în apropierea râului Dâmbovița și a Cotroceniului. Istoric Construcția a început în anul 1986, pe locul unui hipodrom, și urma să găzduiască Muzeul Național de Istorie al Republicii Socialiste România. Deși nu era terminată decât fațada, clădirea a fost inaugurată pentru ca, în 23 august 1989, Nicolae Ceaușescu să poată privi ceea ce a fost ultima paradă de Ziua Națională, când au defilat în fața lui armata, pionierii și sportivi celebri din vremea respectivă. Prin Hotărârea nr. 571/1992 privind transmiterea unui imobil în administrarea Radioteleviziunii române, imobilul situat pe str. Știrbei Vodă, sector 6 București, având denumirea „Muzeul Național”, s-a transmis, împreună cu terenul aferent, din administrarea Ministerului Culturii în administrarea Radioteleviziunii române, în scopul asigurării unui nou sediu pentru Radiodifuziunea română, așa-numita „Casă Radio”. În prezent, este unul dintre cele mai mari proiecte imobiliare propuse spre dezvoltare în București. Urma să cuprindă o suprafață de 600.000 mp de spații comerciale, birouri, hoteluri și locuințe în 2013. Proiectul se întinde pe un teren de zece hectare și este situat pe platforma clădirii Casa Radio. Proiectul este dezvoltat de compania israeliană Plaza Centers, controlată de omul de afaceri Mordechay Zisser – care deține și hotelul Radisson SAS de pe Calea Victoriei. În anul 2009, proiectul era evaluat la 927 milioane euro. În august 2025, primarul interimar al Municipiului București, Stelian Bujduveanu, a declarat pentru Ziarul Financiar că în clădire s-ar putea construi o nouă sală polivalentă a orașului, cu o capacitate de aproximativ 50.000 de locuri. Note Legături externe
Dămăroaia

Dămăroaia is a district in the north side of Bucharest, Romania in Sector 1. It covers about 10 km2 (3.9 sq mi), making it one of the largest neighborhoods of Sector 1. RATB bus 331 and tram 24 serve the area. Prior to 1918, when it was purchased by the government, the area belonged to the Stoicescu family. The land began to be sold off in 1926, and starting in 1931, a large number of Căile Ferate Române employees moved there. In 1939, it was incorporated into Grivița Commune, which became part of Bucharest in 1950. A chapel was built in 1931, and a school was begun the following year. The Dămăroaia Church dates to 1946. Soviet-style apartment blocks were built on unoccupied land in the late 1950s. A further round of block construction came about in the late 1960s. Notes References Adriana Stroe, Daniela Mihai, "Note despre Biserica Sf. Nicolae din Dămăroaia", Buletinul Comisiei Monumentelor Istorice, 2011, pp. 146-57
Dămăroaia

Dămăroaia este un cartier situat în sectorul 1 în partea de Nord a Bucureștiului. Acesta este situat la capătul liniei autobuzului 331 și al tramvaiului 53. Este învecinat cu zona cartierului Pajura în zona de Sud. Istorie Numele cartierului provine de la boieroaica Maria Damaris, care a avut o moșie pe teritoriul actualului cartier. Legături externe Localizare pe hartă Arhivat în 3 martie 2016, la Wayback Machine.
Synagogue de Cetate

La synagogue Cetate est un lieu de culte juif de Timișoara, situé rue Mărăşeşti dans le quartier Cetate (Belváros en hongrois, Innere Stadt en allemand). Elle a été construite entre 1863 et 1865 en style mauresque. La synagogue se trouve dans le quartier central de Cetate, d'où elle tire son nom. La synagogue de la ville a été inscrite sur la liste des monuments historiques du județ de Timiș en 2004 . Architecture La synagogue Cetate est l'un des bâtiments les plus distinctifs et originaux de la ville. Elle a un plan rectangulaire avec un dôme et des arcs, avec un vestibule et deux tours du côté ouest. Son élément caractéristique est la façade avec deux tours massives qui intègrent la rue principale. La façade est construite en alternant des briques et de la céramique émaillée. Les deux tours sont complètes avec des dômes et la façade principale comprend en son centre un vitrail rond. Dans la synagogue, on entre dans un vestibule, qui comporte sur les côtés des escaliers d'accès menant aux loges réservées aux femmes et aux tours. Du vestibule on pénètre dans une pièce rectangulaire (Heikal) réservée aux hommes. Elle possède des bancs en bois sculptés et recouverts d'un dôme sur pendeloques, reliés à l'espace profond par quatre arches. Réservés aux femmes ou à l'orgue, les balcons soutenus par des piliers de fer et des fauteuils tapissés au nom des titulaires . Articles connexes Liste des synagogues en Roumanie Histoire des Juifs en Roumanie Architecture néo-mauresque Synagogue de Fabric Synagogue de Iosefin Notes et références Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du judaïsme Portail de la Roumanie Portail du XIXe siècle
Belvárosi zsinagóga (Temesvár)

A temesvári belvárosi zsinagóga (más néven várnegyedi zsinagóga) műemlék épület Romániában, Temes megyében. A romániai műemlékek jegyzékében a TM-II-m-A-06150 sorszámon szerepel. Temesvár öt zsinagógája közül egyedül ez szolgál hitéleti célokat, emellett kulturális rendezvényeknek is helyet ad. Története Carl Schumann osztrák építész tervei alapján épült, és 1865-ben nyitották meg. (A templomot a drezdai zsinagóga ihlette, amely 1840-ben épült Gottfried Semper tervei alapján.) Orgonáját a Wegenstein Lipót és Fiai Orgonagyár építette 1899-ben. 2023-ban felújították. Leírása Jegyzetek Források "Lista monumentelor istorice: Județul Timiș" (PDF). Ministerul Culturii. 2015. Hozzáférés: 2017. január 28..
Палат на Елизабета

Палатът на Елизабета (на румънски: Palatul Elisabeta), в Букурещ, Румъния е настоящето жилище на крал Михай I. Палатът е проектиран през 1930 г. от архитект Марку и е построен през 1936 г. за принцеса Елизабета, бившата кралица на Гърция и сестра на крал Карол II. В този палат крал Михай е накаран да абдикира на 30 декември, 1947 г. Понастоящем палатът е дом на крал Михай и кралица Анна след завръщането им в Румъния. Принцеса Маргарита и нейният съпруг принц Раду също живеят там.
Elisabeth-Palast

Palatul Elisabeta (deutsch etwa: Palais Elisabeth) ist eine königliche Residenz in der rumänischen Hauptstadt Bukarest. Der Palast entstand in den Jahren 1936 und 1937 für Elisabeth, Prinzessin von Rumänien (später Königin von Griechenland) an der Șoseaua Kiseleff. Heute dient er als offizielle Residenz der rumänischen Königsfamilie um Margareta, Hüterin der Krone, und als Sitz der öffentlich-rechtlich anerkannten Organisation „Casa Majestății Sale“. Lage Das Gebäude liegt im nördlichen Sektor 1 an der Şoseaua Kiseleff, unweit des Freilichtmuseum und des König-Michael-I.-Parks. Die postalische Anschrift lautet „Șoseaua Kiseleff 26–28“. Geschichte Das Palais wurde 1936–1937 nach Entwürfen von Constantin Ionescu (später fortgeführt von Corneliu M. Marcu) für Prinzessin Elisabeth errichtet und am 19. Dezember 1937 eingeweiht. Nach den Luftangriffen 1944 auf das Königliche Schloss an der Calea Victoriei nutzte König Michael I. das Palais Elisabeta als Residenz. Am 30. Dezember 1947 unterzeichnete er hier seine erzwungene Abdankung. Nach der Verstaatlichung 1948 wurde das Gebäude als staatliche Protokollresidenz verwendet und zeitweise für hochrangige Empfänge genutzt. Im Frühjahr 1997 kehrte die königliche Familie vorübergehend zurück; bis 2001 bezahlten die Mitglieder ihren Aufenthalt wie in einem Hotel. Am 18. Mai 2001 erhielt der ehemalige König das Nutzungsrecht auf Lebenszeit; seitdem dient das Palais der königlichen Familie als offizielle Residenz in Bukarest. Architektur Der Bau verbindet maurische Motive mit Elementen des rumänischen Brâncoveanu-Stils („mediterraner“ Charakter). Als Referenz diente Elisabeths Landsitz Schloss Banloc; Innenräume wie die „Sala Regilor“ (Königssaal) und Repräsentationssalons werden bis heute für Veranstaltungen genutzt. Nutzung Das Palais ist Sitz der „Casa Majestății Sale“ und Schauplatz von Empfängen, kulturellen Programmen und diplomatischen Treffen („Serile Palatului Elisabeta“ u. a.). Außerdem finden offizielle Besuche internationaler Gäste statt (z. B. Besuch des damaligen Prinzen von Wales am 30. Mai 2016). Flaggenprotokoll Auf dem Dachmast wird die persönliche Flagge der Hüterin der Krone oder des ranghöchsten anwesenden Mitglieds der königlichen Familie gehisst; in Abwesenheit weht eine Variante der rumänischen Nationalflagge mit königlichem Wappen. Siehe auch Palatul Regal din București – ehemaliger Königspalast an der Calea Victoriei Weblinks Einzelnachweise
Palais Elisabeta

Le palais Elisabeta (en roumain : Palatul Elisabeta) est une résidence royale roumaine située sur la chaussée Kiseleff, à Bucarest. Construit en 1936 par l'architecte Duiliu Marcu, le palais devient alors la résidence principale de la princesse Élisabeth de Roumanie (ex-reine des Hellènes), dont il reçoit le nom. En 1944, le roi Michel Ier est obligé de quitter le palais royal de la Calea Victoriei qui a été bombardé par les Allemands, (le 24 août 1944, en représailles parce que la Roumanie a rejoint les Alliés). Il s'installe alors dans la demeure de sa tante. Confisqué par le régime communiste en 1947 puis rendu au roi Michel Ier en 2001, le palais Elisabeta est ensuite la résidence officielle de la prétendante au trône Margareta de Roumanie, de son époux Radu Duda et de sa sœur, la princesse Maria. Notes et références Portail de la monarchie Portail de Bucarest Portail de la Roumanie
Palazzo di Elisabetta

Il Palazzo di Elisabetta (in romeno Palatul Elisabeta), è un edificio monumentale, in stile maur e brâncoveanu, di Bucarest. Il palazzo è stato progettato nel 1930 dall'architetto Duiliu Marcu e costruito nel 1936 per la principessa Elisabetta, l'ex regina di Grecia e sorella del re Carlo II. Fu in questo palazzo che re Michele I fu costretto ad abdicare il 30 dicembre 1947. Funge da residenza per la principessa Margherita, il principe Radu, suo marito, e la sorella, la principessa Maria. Fino alla loro morte hanno vissuto nel palazzo anche Michele I, dopo il suo ritorno in Romania, e la regina Anna. Voci correlate Duiliu Marcu Elisabetta di Grecia Hohenzollern-Sigmaringen Michele I di Romania Palazzo Reale di Bucarest Stile Brâncoveanu Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Palazzo Elisabetta Collegamenti esterni Capodanno al palazzo, 2 gennaio 2005, Claudia Curici, Jurnalul Național Immagini Galleria fotografica, su panoramas.ro. URL consultato l'11 ottobre 2014 (archiviato dall'url originale il 7 aprile 2010). Tour virtuale, su panoramas.ro. URL consultato l'11 ottobre 2014 (archiviato dall'url originale il 27 dicembre 2009).
Biserica fortificată din Ruja

Biserica evanghelică fortificată din Ruja este un ansamblu de monumente istorice aflat pe teritoriul satului Ruja al orașului Agnita. Ansamblul este format din două monumente: Biserica evanghelică fortificată (cod LMI SB-II-m-A-12527.01) Incintă fortificată (fragmente) (cod LMI SB-II-m-A-12527.02) Galerie Note Bibliografie Maria Emilia Țiplic Crîngaci, Zeno Karl Pinter, Ioan-Marian Țiplic, Biserica evanghelică din Ruja, în: Arhitectura religioasă medievală din Transilvania, III, 2004.
Biserica fortificată din Batoș

Biserica evanghelică din Batoș este un ansamblu de monumente istorice aflat pe teritoriul satului Batoș, comuna Batoș. Ansamblul este format din două monumente: Biserica evanghelică (cod LMI MS-II-m-A-15600.01) Incinta, cu turn-clopotniță (cod LMI MS-II-m-A-15600.02) Localitatea Batoș, colocvial Batăș, (în maghiară Bátos, în germană Botsch, în dialectul săsesc Biutš) este satul de reședință al comunei cu același nume din județul Mureș, Transilvania, România. Satul Batoș este atestat documentar din anul 1319. Localitatea a fost întemeiată de sași, care au constituit până în 1944 majoritatea covârșitoare a populației așezării. La recensământul din 1930 au fost înregistrați 1.420 de locuitori, dintre care 1.276 evanghelici (luterani), reprezentând 89,85% din total. După cel de-al doilea război mondial sașii au fost deportați în Uniunea Sovietică, iar o parte s-au refugiat în Germania și Austria. Biserica Biserica evanghelică din Batoș a fost clădită între anii 1380 și 1450 și a fost construită în stil gotic. Zidul de fortificație are 1.70 m, fiind construit în 1636. După un incendiu devastator în 1728, biserica a fost refăcută abia în 1781-1782. Galeriile s-au înălțat, iar bolta s-a construit în stil rococo. Orga datează din 1902 și altarul neogotic din 1867. Cele 3 statui de pe altar îi reprezintă pe Isus Cristos, și pe apostolii Ioan și Matei. Altarul este împodobit și cu un tablou după Leonardo da Vinci din 1868. Ceasul ce înfrumusețează turnul de 40.7m a fost construit în 1888. Note Bibliografie Asociația Mioritics cu suportul financiar al Deutsche Welterbe Stiftung: După texte elaborate de: Vladimir Agrigoroaei, Valentin Sălăgeanu, Luiza Zamora, Laura Jiga Iliescu, Ana Maria Gruia. După ilustrații executate de: Radu Oltean, Laurențiu Raicu, Florin Jude. Anghel Gheorghe, Fortificații medievale din piatră, secolele XII-XVI, Cluj Napoca, 1986. Crîngaci Maria-Emilia, Bazilici romanice din regiunea Sibiului în Analele Asociației a Tinerilor Istorici din Moldova, Ed. Pontas, Chișinău, 2001. Juliana Fabritius-Dancu, Cetăți țărănești săsești din Transilvania, în Revista Transilvania, Sibiu, 19. Hermann Fabini. Universul cetăților bisericești din Transilvania. Sibiu: Editura Monumenta, 2009, 279 p. Iambor Petre, Așezări fortificate din Transilvania (sec. IX-XIII), Cluj-Napoca, 2005. Thomas Nägler, Așezarea sașilor în Transilvania, Editura Kriterion, București, 1992. Adrian Andrei Rusu, Castelarea carpatica, Editura MEGA, Cluj-Napoca, 2005. George Oprescu, Bisericile, cetăți ale sașilor din Ardeal, Editura Academiei, București, 1956. Țiplic Ioan-Marian, Organizarea defensivă a Transilvaniei în evul mediu (secolele X-XIV), Editura Militară, București, 2006. Imagini din exterior Imagini din interior
Bastió de Theresia

El bastió de Theresia (en romanès: Bastionul Theresia), que rep el nom de l'emperadriu austríaca Maria Teresa, és la peça més gran conservada de muralla de la fortalesa austríaco-hongaresa de Timișoara. Ocupa unes 1,7 hectàrees del centre de la ciutat. Va ser construït entre 1732 i 1734. Avui s'utilitza com a passatge, però també acull espais comercials, restaurants, bars, una discoteca i una biblioteca, i dues exposicions permanents del Museu del Banat, la Tecnologia de la Informació i la Comunicació "Violí – una passió per la vida", i la Vila Museu Etnogràfic. El bastió està inclòs a la llista de monuments històrics del comtat de Timiș amb el codi de classificació TM-II-mA-06103.03. Història Després de la conquesta de Timișoara pels Habsburg el 1716, es va adonar que les antigues fortificacions no podien fer front a les noves tècniques de lluita, per això es va decidir reconstruir tota la ciutat a l'estil pagan (una fortalesa-fortuna de forma estel·lar). Tenia una àrea més gran que la fortalesa medieval otomana. La ciutat estava envoltada per tres cinturons estel·lars que es podien omplir d'aigua. L'accés es feia per tres portes: de Viena, Petrovaradin i Transsilvània (completament enderrocada el 1891). Els nou bastions de la fortalesa van rebre el nom de reis i reines o generals. A la segona meitat del segle xix, la majoria de les muralles de la ciutat van ser enderrocades per donar lloc a la ciutat en ràpida expansió. Bibliografia (en romanès) Mihai Opriș, Timișoara: Monografie urbanistică, vol.I: Descoperiri recente care au impus corectarea istoriei urbanistice a Timișoarei, Timișoara: Ed. BrumaR, 2007, ISBN 978-973-602-245-6 (en romanès) Valentin Capotescu, Arhitectura militară bastionară în România, vol.I: Cetatea Timișoarei, Timișoara: Ed. Bastion, 2008, ISBN 978-973-88780-1-3 Referències Vegeu també Fort estrella
Eternitatea cemetery

Eternitaté is the biggest cemetery in Iași, Romania. It was classified as a historical monument in 2020. Notable interments Vasile Adamachi, philanthropist Călin Alupi, painter Petre Andrei, sociologist and politician Dimitrie Anghel, poet and writer Alexandru Bădărău, politician, academic, and journalist Sabin Bălașa, painter, writer and director Nicolae Beldiceanu, poet and writer Vasile Burlă, philologist Maria C. Buțureanu, educator and women's rights activist George Matei Cantacuzino, architect Eduard Caudella, composer, violinist, conductor, teacher, and music critic Otilia Cazimir, writer, poet, translator and publicist Mihail Cerchez, general Constantin Climescu, mathematician and politician Grigore Cobălcescu, geologist and paleontologist Mihai Codreanu, poet Vasile Conta, philosopher, writer, and minister Ion Creangă, writer Ioan P. Culianu, religious historian, writer, and essayist Mircea David, footballer Barbu Ștefănescu Delavrancea, writer, orator, lawyer, and mayor of Bucharest Nicolae Gane, writer and politician Gheorghe Ghibănescu, historian, genealogist, and philologist Markus Glaser, Roman Catholic bishop Dimitrie Gusti, sociologist, ethnologist, and historian Garabet Ibrăileanu, literary critic and writer Mihail Kogălniceanu, lawyer, historian, publicist, and Prime Minister of Romania Radu Korne, general Lucia Mantu, writer Gheorghe Gh. Mârzescu, jurist and mayor of Iași Dumitru C. Moruzi, cvil servant and writer Gavriil Musicescu, composer, musicologist, and conductor Vera Myller, mathematician and professor Ion Niculi, communist politician Marija Obrenović, boyaress Alexandru A. Philippide, writer and translator Vasile Pogor, politician, publicist and poet Petru Poni, chemist, physicist, teacher, mineralogist, and politician Ștefan Procopiu, physicist, professor and inventor Aristizza Romanescu, actress Constantin Simirad, politician George Topîrceanu, poet, writer, memoirist, and publicist Ștefan Vârgolici, poet, critic, and translator References External links Otilia Bălinișteanu (September 24, 2020). "Cimitirul "Eternitatea" din Iași, un muzeu al vieților veșnice". Ziarul Lumina (in Romanian). Retrieved March 30, 2021. "Doi generali imenși în același mormânt: "Comuniștii m-au arestat ca pe un borfaș de rând!"" [Two great generals in the same grave: "The communists arrested me like an ordinary burglar!"] (in Romanian). Antena 3. September 17, 2019. Retrieved March 30, 2021.