NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
National Museum of Transylvanian History

The National Museum of Transylvanian History (Romanian: Muzeul Național de Istorie a Transilvaniei, Hungarian: Erdélyi Történelmi Múzeum) is a history and archaeology museum in the city of Cluj-Napoca, Romania. It features a permanent exhibition, as well as temporary exhibitions, the "Tezaur" exhibition, and Pharmacy Historical collection—this last opened in the Hintz House, an historical building in the city's center. The beginnings of the museum date back to 1859 with the foundation of the Society of the Transylvanian Museum, featuring collections of antiquities and botanical, zoological and mineralogical specimens. In 1929 the collection of artefacts was transferred to the Romanian Institute of Classical Studies. After several further movements, caused by lack of space, the collection was reopened in 1937 at its current site in Piaţa Muzeului (Constantin Daicoviciu street), in the center of Cluj-Napoca. Permanent collection The permanent collection is organized in chronological order. Prehistory The longest period in the history of mankind, developing from times when the writing was still unknown. Chronologically it stretches from Paleolithic, Neolithic, Bronze Age to Iron Age. The National Museum of Transylvanian History offers a vast collection of Iclod culture, Petrești culture, Wietenberg culture and Noua culture. It hosts the biggest hoard bronze artifacts in Europe. Wietenberg Culture Artifacts Dacian Ages in Transylvania The Dacian collection present a rich collection of artifacts, including weaponry. Roman Times of Dacia Medieval Times Modern times Egyptian Collection Lapidarium Treasury See also Museums in Cluj-Napoca Prehistory of Transylvania External links Museum website (in Romanian) Museum website Archived 2006-08-20 at the Wayback Machine (in Romanian) [1] (in Romanian)
Történelmi Múzeum (Kolozsvár)

A kolozsvári Történelmi Múzeum épülete az Óvárban, a Bástya utca (Str. Constantin Daicoviciu) 2. alatt, a Karolina tér (Piata Constantin Daicoviciu) sarkán található kétemeletes sarokház, amely a 19. század elején épült. Az épület története Építtetője Petrichevich-Horváth Dániel főstrázsamester volt, ezért Petrichevich–Horvát-ház néven ismerik. A 19. század második felében katonakórházként működött. Az épület később Rucska János ügyvéd tulajdonába került, aki végrendeletében a református kollégiumra hagyta. A kollégiumtól az egyetem vette bérbe, majd 1925-ben az állam megvásárolta az egyetem részére. A múzeum Az Erdélyi Múzeum-Egyesület által létrehozott Erdélyi Múzeum 24 000 darabos régészeti, botanikai, ásványtani, numizmatikai gyűjteményét 1872-ben átadták az akkor alakult kolozsvári egyetem használatába. Többszöri költözés után a régészeti és történelmi gyűjtemény 1937-ben került a jelenlegi helyére. (A gyűjtemény néprajzi jellegű darabjai illetve műtárgyai a Néprajzi illetve a Szépművészeti Múzeumhoz kerültek.) 1948-tól a gyűjtemény a Román Akadémia kolozsvári fiókjának a rendelkezése alá került, majd 1963-tól a múzeum önálló intézménnyé vált. A múzeum birtokában jelenleg 400 000 tárgy található, többek között a lapidáriumban megtekinthetőek a lebontott régi kolozsvári házak faragott ajtó- és ablakkereteit. Itt található Kájoni János csíksomlyói nyomdája is. Források Asztalos Lajos: Kolozsvár: Helynév- és településtörténeti adattár. Kolozsvár: Kolozsvár Társaság – Polis. 2004. ISBN 973 8341 44 2 Gaal György: Kalauz a régi és az új Kolozsvárhoz. Kolozsvár: Korunk. 1992. Mátyás Vilmos: Utazások Erdélyben. [Budapest]: Panoráma. 1977. = Panoráma mini útikönyvek, ISBN 963 243 065 4 A múzeum oldala a Kulturális Minisztérium honlapján Kapcsolódó szócikkek
Национальный музей истории Трансильвании

Национальный исторический музей Трансильвании (рум. Muzeul Național de Istorie a Transilvaniei) — музей на улице Константина Дайковичу в городе Клуж-Напока, в Румынии. Располагается в историческом здании, известном как дом Петречевич-Хорват. В собрания музея хранятся коллекции из более чем 24 000 археологических, нумизматических, ботанических, зоологических и минералогических экспонатов. Музей был основан 23 ноября 1859 года «Обществом музея Трансильвании» на средства графа Имре Мико. В 1872 году общество передало музейные коллекции университету Клуж-Напока. В 1929 году они были переданы Румынскому институту классических исследований. После ряда дальнейших перемещений из-за отсутствия места для всех экспонатов, в 1937 году экспозиции разместили в здании в центре города Клуж-Напока, которое музей занимает в настоящее время. Этнографическая коллекция и пинакотека музея послужили основой для открытия ещё двух музеев в городе — Музея искусств и Этнографического музея Трансильвании. В 1948 году музей перешёл в ведение филиала Румынской академии в Клуж-Напока. С 1 января 1963 года он начал функционировать как самостоятельное учреждение, а с 1994 года классифицируется как имеющий национальное значение. Филиалом исторического музея является Фармацевтический музей в доме Хинца, где ранее находилась первая в городе аптека. Директором музея в 1945—1973 годах был академик Константин Дайковичу. Ссылки Muzeul Naţional de Istorie a Transilvaniei (рум.) Cluj-Napoca, Muzeul Național de Istorie a Transilvaniei (рум.)
Tűzoltótorony (Kolozsvár)

A kolozsvári Tűzoltótorony (románul: Turnul Pompierilor) a régi városfal részéből maradt fenn. A romániai műemlékek jegyzékében a CJ-II-m-A-07242.03 sorszámon szerepel. Története Eredetileg Szappany utcai kis kapu volt a neve, és a takácsok céhe védelmezte. Nevezték Takácsmesterek tornyának, illetve vásznas takácsok tornyának is. A 15. század vége körül épülhetett, de a takács céh 1479-ből való alapítólevelében még nem szerepel. 1574-ben megmagasították, 1583. május 10-től állandó tűzőrséget állítottak fel benne. Az 1653. április 3-i tűzvészben, amely a város jelentős részét elpusztította, a torony és a benne raktározott hét tonna lőpor épen maradt; ugyanígy átvészelte az 1679. évi tűzvészt is. A 19. század második felében tovább magasították és tűzmegfigyelő toronyként szolgált egészen az 1930-as évekig. 1998. május 15-én a toronyban tűzoltómúzeum nyílt, amely 2001-ig működött. 2023-ban felújították, és ismét látogatható. Képek Jegyzetek Források Asztalos Lajos: Helytörténet – Kolozsvár – közelről: Gát, Kisszamos, Malomárok, zúgók, hidak. Szabadság, (2010. március 10.) arch Hozzáférés: 2011. április 28. Gaal György: Kalauz a régi és az új Kolozsvárhoz. Kolozsvár: Korunk. 1992. Fodor András: Kolozsvári képeskönyv. Kolozsvár: Gloria; (hely nélkül): Erdélyi Híradó. ISBN 973-8267-10-2, ISBN 973-8045-37-1 (a kiadványon mindkét ISBN tévesen 9073-mal kezdődik) "Lista monumentelor istorice: Județul Cluj" (PDF). Ministerul Culturii. 2015. Hozzáférés: 2017. január 28.. Kapcsolódó szócikkek Kolozsvár várfalai és bástyái
Turnul Pompierilor din Cluj-Napoca

Turnul Pompierilor, denumit pe vremuri Turnul Lăcătușilor, este situat pe strada Tipografiei din municipiul Cluj-Napoca. Istoric Edificiul a fost construit în anul 1574 pe timpul lui Ștefan Bathori în cadrul celei de-a doua incinte medievale de apărare a orașului. Inițial a purtat denumirea de "Poarta Mică din ulița Săpunului" (în maghiară Szappany utcai kis kapu). Turnul Pompierilor împreună cu o porține de zid este unul din puținele fragmente din a doua incintă medievală de apărare a Clujului care se mai păstrează și astăzi. Respectiva poartă a supraviețuit deoarece în secolul al XIX-lea a fost înălțată și folosită până la începutul secolului al XX-lea de pompieri pentru supravegherea orașului, de aici provenind și numele actual: Turnul Pompierilor. După ce a încetat a mai fi folosit ca punct de observare a incendiilor, turnul a găzduit Muzeul Pompierilor, care în prezent nu mai funcționează. Din 2017, Primăria Cluj-Napoca a început un proces amplu de reabilitare a Turnului, prin care se va repara toată structura turnului și se va înlocui acoperișul de sticlă cu o terasă ce va avea rol de observator urban;. Note Vezi și Cetatea Clujului Lista locurilor în Cluj-Napoca Turn de veghe Legături externe Cum arăta orașul medieval Cluj? Arhivat în 17 martie 2009, la Wayback Machine. Turnul Pompierilor, viitorul loc de selfie-uri al Clujului Bibliografie Monografia Inspectoratului pentru Situații de Urgență ,,Avram Iancu” al județului Cluj, Pagini din istoria pompierilor jud. Cluj, Blog „Pompierii Români”
Firemen's Tower (Satu Mare)

Firemen's Tower (Romanian: Turnul Pompierilor, Hungarian: Tűzoltótorony) is a 47 m high tower in Satu Mare, Romania built in 1904 at the recommendation of bishop Gyula Meszlényi. The architect of the tower was Ferencz Dittler and the builder Lajos Vajnay. The tower was used, because of its height, as a fire spotter by the firemen. Today, the tower is a tourist attraction visited by around 100 visitors per day. References External links Official site
Elisabetin

Elisabetin, alternativ Elisabethin, (în germană Elisabethstadt, maghiară Erzsébetváros, Erzsébetkülváros), este un cartier din Timișoara. Este situat în partea de centru-sud a orașului. Este unul dintre cartierele istorice ale Timișoarei. Istoric Elisabetinul a luat ființă imediat după plecarea turcilor, între 1716 și 1718 și purta numele de „Maierele Vechi” (germană Mayerhof) sau „Maierele Românești” pentru că aici erau instalați preponderent români. Acesta arăta mai mult ca un sat construit în jurul unei biserici din lemn, datorită interdicției puse ortodocșilor de a ridica biserici de zid și piatră, cu case mici risipite și înconjurate de livezi și grădini de zarzavaturi. În 1837 izbucnește o epidemie de ciumă, iar abia după terminarea acesteia, cartierul începe să se dezvolte. În partea de nord-vest încep să construiască și germanii, drept pentru care zona ia numele de „Maierele Germane”. Numele actual îl preia abia în 25 mai 1896, în cinstea Împărătesei Elisabeta ("Sisi"), soția împăratului Franz Iosef I, si regina Ungariei, asasinată la Geneva. După 1882 se construiesc zeci de clădiri. În perioada interbelică i se schimbă numele în „Principesa Elisabeta” însă rămâne în conștiința oamenilor ca Elisabetin. Clădiri istorice Cantina Politehnicii de unde în 1956 a pornit o revoltă studențească împotriva regimului comunist care l-a avut ca protagonist și pe Ioan Holender. Abatorul comunal, construit după planurile arhitectului László Székely. Locuri dispărute sau uitate Casa turcească Atelierul de orgi al familiei Wegenstein Localul Șari-Neni, unul dintre cele mai cunoscute bordeluri din perioada interbelică Grădinile de flori ale lui Mühle și Niemetz ce se întindeau pe zeci de hectare Restaurantul Novotny, cu grădina de vară, club și popicărie unde se aduna elita cartierului Localul „Cățeaua Leșinată” Marile școli Cartierul Elisabetin găzduiește două dintre cele mai importante instituții de învățământ superior din Timișoara: Universitatea de Vest, Universitatea „Politehnica”, Biblioteca Centrală Universitară „Eugen Todoran” și Biblioteca Centrală a Universității Politehnica, dar și unul dintre cele mai prestigioase licee din țară: Liceul Teoretic „Grigore Moisil”. Alte instituții Academia Română - 1951 Institutul de Sudură și Încercări Metalice (ISIM) – 1972-1973 Direcția Apelor Banat – 1973 Institutul de Igienă – 1926, numit acum Institutul de Sănătate Publică Observatorul Astronomic Institutul pentru Cercetare a Fizicii Pământului - Institutul. Seismologic (INCFP) Biserici Biserica romano-catolică din Elisabetin, construită în stil neogotic după planurile arhitectului Karl Salcovics între 1912-1919; Biserica ortodoxă Elisabetin, „Adormirea Maicii Domnului”, 1784, preoți: Nichifor, Ioan Petraș, Cristian Niculescu și Petru Suru; Bibliografie Medeleț, Florin, Buruleanu, Dan, Timișoara Povestea orașelor sale Legături externe en Elisabethstadt - Temeswar's III quarter Casa Turcească Timișoara
Algyógyi református templom

Az algyógyi református templom a település keleti felén található, a körtemplommal azonos telken. A 21. században is használatban van, annak ellenére hogy a magyar lakosság illetve a hívek száma is megfogyatkozott: 2010. végén a gyülekezetnek 9 tagja volt. A romániai műemlékek 2015-ben kiadott hivatalos jegyzékében nem szerepel. Története A település eredeti gótikus temploma a középkorban épült. Algyógy határában állt a Germizara nevű római castrum, a templom körüli római kori domborműveket feltehetőleg onnan hozták át. Az 1784-es parasztfelkelés során a templomot lerombolták. A templomot 1848-ban ismét feldúlták a románok, a lelkészt és családját meggyilkolták. A templomot mindkét esetben a Kuun család jóvoltából sikerült újjáépíteni. 1919-ben a felfalusi románok elvitték a templom harangját. 1930-ban Debreczeni László tervei alapján teljesen újraépítették felhasználva a gótikus templom anyagát. Az 1870-ben Kolonics István által épített orgona 1930-ban került a templomba. Leírása A református templom egytermes, gótikus alaprajzú épület. A külső falakban római domborművek találhatóak, és a beleépített gótikus ablakok. Galéria Jegyzetek
Biserica reformată din Geoagiu

Biserica reformată din Geoagiu, inițial romano-catolică, este un lăcaș de cult din secolele XV-XVI, construit în stil gotic. Edificiul nu se află pe lista monumentelor istorice. La câțiva metri de actuala biserică reformată se află capela romanică din Geoagiu. În biserica reformată din Geoagiu se țin sporadic slujbe religioase, numărul credincioșilor reformați scăzând drastic în secolul al XX-lea (sub zece persoane). Istoria bisericii Plimbându-te în jurul bisericii reformate, poți observa reliefurile deosebite din perioada romană. De asemenea, știm că în epoca romană a existat un castrum lângă Geoagiu și, probabil, aceste reliefuri au fost aduse de acolo când a fost construită biserica. Biserica a fost devastată, ca și clopotniță, în 1848, dar a reușit să fie restaurată în 1866 și complet reconstruită în 1930. O altă trăsătură interesantă a bisericii, în afară de reliefurile romane, este că turnul bisericii este compact, astfel încât nu se poate intra în turn. Asta pentru că Rotonda de lângă ea a fost folosită ca clopotniță. Orga bisericii Orga a fost comandată de Kuún Kocsárd în 1870 (din moment ce biserica a fost devastată în 1848 și vechea orgă a fost distrusă). Orga a fost realizată de István Kolonics și este încă funcțională. Este deosebit de interesant că fiecare piesă este originală și nu a fost încă reconstruită. O adevarată curiozitate. Curiozități Una dintre cele mai interesante caracteristici ale bisericii reformate sunt reliefurile romane de pe pereții exteriori și ferestrele gotice încorporate. Legături externe https://algyogy.ro/erdekessegek/ https://www.rejtekhely.ro/hunyad/reformatus-templom-algyogy.php
Große Moschee (Medgidia)

Die Abdul-Medgid-Moschee (auch Große Moschee, rumänisch Geamia Abdul Medgid oder Moscheea Mare) ist ein islamisches Gotteshaus und ein denkmalgeschütztes Gebäude in Medgidia, im Kreis Constanța, in Rumänien. Beschreibung Die Abdul-Medgid-Moschee wurde zwischen 1857 und 1865 im Auftrag der osmanischen Regierung in Medgidia gebaut. Wie die Stadt selbst ist sie nach dem Sultan Abdülmecid I. benannt. Das 25 Meter hohe Minarett steht an der Nordwestwand des Gebäudes und besitzt ein konisches Dach. Im Inneren des Bauwerks findet sich reiche Ornamentik in neoklassischem osmanischen Stil, die Treppenaufgänge sind mit Linden- und Zedernholz verkleidet. Die Moschee ist das älteste Gebäude der Stadt und eines der beiden islamischen Gotteshäuser in Medgidia. Das Gebäude, das sich in der Straße Decebal Nr. 20 befindet, ist unter dem Code LMI CT-II-mA-02904 in die Liste der historischen Denkmäler von Constanța eingetragen. Weblinks Eintrag zur Abdul-Medgid-Moschee (Memento vom 12. Dezember 2013 im Internet Archive) in der Liste der historischen Denkmäler in Constanța Bilder der Abdul-Medgid-Moschee Beschreibung der Abdul-Medgid-Moschee (rumänisch)
Geamia Abdul Medgid

Geamia Abdul Medgid (numită și Moscheea Mare) a fost construită în perioada 1859 – 1865 de Guvernul Otoman în orașul Medgidia. În prezent geamia este cea mai veche clădire din oraș și una din cele două lăcașe de cult islamic din Medgidia. Clădirea, situată pe str. Decebal nr. 20, este înscrisă în Lista monumentelor istorice din județul Constanța cu Cod LMI CT-II-m-A-02904. Context istoric Războiul Ruso-Turc (1828–1829) a avut ca urmare și distrugerea completă a orașului Medgidia, populația fiind dispersată în localitățile din jur. După Războiul Crimeii (1853-1856), Said-pașa, guvernatorul otoman al Dobrogei, a așezat circa 6.000 de tătari emigrați din Crimeea pe locul vechiului oraș distrus, pe care l-a reclădit după aproape 30 de ani. Sultanul Abdul-Medjid (1839-1861) a emis la 2 septembrie 1857 un firman pentru construirea geamiei, care a primit apoi numele sultanului. Construcția Este o construcție monumentală, de formă pătrată, în stil neoclasic specific arhitecturii islamice, executată din piatră de calcar fasonată manual, și lemn de cedru, adus din Liban. Minaretul, înalt de 25 m, cu scară interioară în spirală și terasă circulară în partea superioară, este construit tot din piatră de calcar. Interiorul este neschimbat de la construcție și păstrează în original, toate detaliile. Clădirea, care a fost executată și întreținută de Guvernul Otoman, a fost deservită încă de la înființare de un imam, un hatip și un muezin. Evenimente La 18 noiembrie 2006 o delegație din partea Ministerului Justiției din Turcia, condusă de ministrul Justiției din Turcia, Cemil Cicek, a vizitat orașul Medgidia. Vizita s-a încheiat cu participarea delegației din Turcia la rugăciunea de prânz la Geamia Abdul Medgid. În anul 2011 ministrul de externe al Turciei, Ahmet Davutoglu, a făcut o scurtă vizită în România, în cursul căreia a vizitat și Geamia Abdul Medgid. Note Bibliografie Cristian Brăcăcescu: Geamii. Minarete pe cerul Dobrogei, editura Igloopatrimoniu, 2012, fotografii Șerban Bonciocat, Studiu introductiv de prof. univ. dr. Mihai Maxim, turcolog, director al Centrului de Studii Turce „Dimitrie Cantemir” al Universității din București.
Kathedrale St. Josef (Bukarest)

Die Kathedrale St. Josef (rumänisch Catedrala Sfântul Iosif) in der rumänischen Hauptstadt Bukarest ist die Bischofskirche des römisch-katholischen Erzbistums Bukarest. Sie wurde 1875–1883 nach Plänen des seinerzeit berühmten Wiener Architekten Friedrich von Schmidt erbaut, am 15. Februar 1884 durch Erzbischof Ignatius Paoli geweiht und gilt als historisches Architekturdenkmal. Geschichte Die römisch-katholische Gemeinde in Bukarest wuchs seit der Mitte des 19. Jahrhunderts vor allem durch Zuwanderer aus West-, Mittel- und Südeuropa. Papst Leo XIII. unterzeichnete am 27. April 1883 den apostolischen Brief Praecipuum munus, in dem er das apostolische Vikariat der Walachei zum Erzbistum erklärte und Ignatius Paoli in den Rang eines Erzbischofs beförderte, der die Kathedrale am Freitag, den 15. Februar 1884 einweihte. Der Stuhl des Erzbischofs war jedoch zunächst aus konfessionspolitischen Gründen, nach dem Zweiten Weltkrieg dann auf Druck des kommunistischen Regimes häufig vakant. Bei der Bombardierung von Bukarest 1944 wurde die Kathedrale stark betroffen. Sie erlitt mehrfach Erdbebenschäden, die schwersten beim Erdbeben von 1977, als auch große Teile der Inneneinrichtung vernichtet wurden. Seit 2005 entsteht wenige Meter neben der Kathedrale das Cathedral Plaza, ein 19-stöckiges Bürogebäude. Wegen der unklaren Genehmigungslage, der optischen Beeinträchtigung und der Erdbebengefahr wurden die Arbeiten nach Einspruch der Erzdiözese 2008 unterbrochen, jedoch Ende 2009 wieder aufgenommen. Der Appellationsgerichtshof in Suceava entschied am 12. Juli 2011 in letzter Instanz, dass die Immobilie Cathedral Plaza illegal erbaut worden sei und abgerissen werden müsse. Zuständig für den Abriss ist der Oberbürgermeister von Bukarest Sorin Oprescu. Architektur Die St.-Josefs-Kathedrale, nach Plänen des Architekten Friedrich von Schmidt in den Jahren 1875–1883 entstanden, ist eine im Wesentlichen neuromanische Backstein-Basilika, versetzt mit neugotischen Elementen, ohne Querhaus und Turm. Das Gebäude ist 40 m lang und 22 m breit. Die Gliederung der Wände ist durch weiß verputzte Flächen hervorgehoben. An das dreischiffige, fünfjochige Langhaus schließt sich im Süden ein niedrigerer, eingezogener Chor an. Die Portalfassade an der Nordseite enthält eine große Fensterrosette. Orgel Die Kirche besitzt eine historische Orgel der Firma Carl Leopold Wegenstein. Sie wurde 1930 unter Wiederverwendung von Pfeifen der kleineren Vorgängerorgel von Joseph Merklin (1892) errichtet. Sie enthält bei drei Manualen und Pedal 54 Register mit 3.375 Pfeifen. Einzelnachweise Weblinks Informationen (Memento vom 26. April 2013 im Internet Archive) (Netzpräsenz der Erzdiözese Bukarest, rumänisch)
Catedral de San José (Bucarest)

La Catedral de San José​ (en rumano: Catedrala Sfântul Iosif) es un monumento histórico y arquitectónico ubicado en Bucarest, y es el principal lugar de culto católico que sirve como la catedral de la arquidiócesis de Bucarest, la capital del país europeo de Rumania. La catedral fue construida entre 1875 y 1883 con el arquitecto Friedrich Schmidt en Viena y Carol Benesch. El edificio pertenece al historicismo y, especialmente, se presta a un estilo con características de arquitectura románica, con algunos elementos de la arquitectura gótica. El edificio es de 40 m de largo y 22 m de ancho. Es la más famosa iglesia católica de Bucarest. Véase también Iglesia católica Catedral Patriarcal de Bucarest Referencias
Cattedrale di San Giuseppe (Bucarest)

La cattedrale di San Giuseppe (in romeno Catedrala Sfântul Iosif) è la chiesa cattedrale dell'arcidiocesi di Bucarest. Si trova nella città di Bucarest, in Romania. Storia e descrizione La cattedrale fu costruita tra il 1875 ed il 1883 su progetto degli architetti austriaci Friedrich Schmidt e Carol Benesch e grazie alle donazioni della popolazione e di ricchi benefattori. La mancanza di fondi e lo scoppio della Guerra di indipendenza rumena nel 1877 rallentarono notevolmente i lavori, che si conclusero solo nel 1883. L'edificio è in stile romanico, con alcuni elementi di gotico. La cattedrale fu consacrata da Mons. Ignatius Paoli, primo arcivescovo di Bucarest, il 15 febbraio 1884. Note Voci correlate Bucarest Arcidiocesi di Bucarest Chiesa cattolica in Romania Cattedrali in Romania Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su cattedrale di San Giuseppe Collegamenti esterni (RO) Sito ufficiale, su catedralasfantuliosif.ro. (EN) Cattedrale di San Giuseppe, in GCatholic.org. (EN) Cattedrale di San Giuseppe, su Structurae.
Katedra Świętego Józefa w Bukareszcie

Katedra Świętego Józefa (rum. Catedrala Sfântul Iosif) – katedra rzymskokatolicka w Bukareszcie, stolicy Rumunii, główna świątynia archidiecezji Bukaresztu. Mieści się przy ulicy General Berthelot, pod numerem 19. Wybudowana z surowej czerwonej cegły. Jest głównym miejscem nabożeństw dla bukareszteńskich katolików. Wybudowana w 1883 według projektu austriackiego architekta Friedricha Schmidta z Wiednia. Jej neoromańska fasada główna zawiera elementy neogotyckie, szczególnie portal i doskonałą rozetę. Przypisy Linki zewnętrzne Inyourpocket.com