NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Biserica Domnească din Ploiești

Biserica Domnească din Ploiești, cu hramul Sfinții Apostoli Petru și Pavel, este un monument istoric aflat pe teritoriul municipiului Ploiești. În Repertoriul Arheologic Național, monumentul apare cu codul 130543.36. Istoric Lăcașul este cel mai vechi monument păstrat din Ploiești. Edificiul a fost ridicat de Matei Basarab în 1639, pentru a răsplăti orașul de unde își recrutase numeroși oșteni. Biserica este situată în partea de răsărit a orașului, lângă râul Dâmbu. Descriere Din monumentul original s-au păstrat zidurile groase de pe părțile laterale și din spate, care au menținut astfel și planul inițial, simplu, dreptunghiular, cu o singură absidă spre răsărit. Mai pot fi autentici stâlpii octogonali ai pridvorului, deoarece mai târziu, după domnia lui Matei Basarab, stâlpii pridvoarelor s-au făcut rotunzi. O turlă mică de zid, care se ridica deasupra pronaosului, s-a năruit demult, din cauza unui cutremur, fiind înlocuită cu o calotă sferică, ulterior dispărută și ea. O scară practicată în grosimea zidului urcă în podul bisericii și în fosta clopotniță. Biserica are în față un pridvor compus din două arcade laterale și alte două în fațada principală, cu o ușa între ele și un zid plin deasupra acesteia. Bolțile ce corespund arcadelor, ca și cupolele joase care acoperă pronaosul și naosul au fost scoase la lumină, doar de câțiva ani, prin înlăturarea unui tavan de lemn care le ascundea. Exteriorul păstrează o mare parte din aspectul sau inițial. Este împărțit în două registre, cu ocnițe inegale separate printr-un brâu format din trei ciubuce paralele, prinse între două șiruri de colțuri. Brâul continuă și pe părțile laterale ale pridvorului, dispărând numai la fațadă. Note
Biserica Fundenii Doamnei

Biserica Fundenii Doamnei este un lăcaș de cult ortodox din satul Fundeni, comuna Dobroești, județul Ilfov, România. Ea poartă hramul „Sfântul Eftimie cel Mare” și se află pe șoseaua Fundeni, nr. 138, pe partea dreaptă în sensul dinspre Șoseaua Pantelimon către Șoseaua Colentina, în capătul unei grădini de trandafiri, iar la intrarea în curtea bisericii, câțiva brazi o ascund de privirile trecătorilor, încât biserica nu se vede din stradă. Istoric Biserica Fundenii Doamnei a fost ridicată în anul 1699 pe malul lacului Fundeni. Ctitoria aparține marelui spătar Mihai Cantacuzino. Construcția a fost renovată în 1860 de Doamna Maria Ghica, motiv pentru care a fost numită de locuitorii orașului "biserica Fundenii Doamnei". Biserica este monument istoric, cod LMI IF-II-m-A-15285. Descriere Deși construită în epoca de înflorire a stilului brâncovenesc, ctitoria spătarului Mihai Cantacuzino, terminată la 1 mai 1699, prezintă alte trăsături decât monumentele epocii. În primul rând, edificiul este mai puțin lung ca de obicei, iar turla de pe naos, lipsită de postament, pare scundă. Biserica de plan triconc are pronaosul încununat de un turn-clopotniță. Pridvorul de proporții zvelte este susținut de coloane de piatră decorate cu vrejuri, portalul dovedește influențe baroce. Remarcabil este decorul neobișnuit al fațadelor, care include motive ornamentale în stuc preluate din miniatura persană: măsuțe cu vaze de flori, chiparoși, havuzuri, palate, ramuri înmănunchiate de lămâi. Atelierul care a efectuat aceste lucrări a contribuit probabil și la decorarea interiorului palatului brâncovenesc de la Potlogi. Picturile murale din interior au fost executate de atelierul lui Pârvu Mutu (1657 - 1735). În pridvor poate fi văzută o amplă compoziție a celebrului zugrav, înfățișând "Judecata de apoi". Note Bibliografie Dan Berindei, Sebastian Bonifaciu - București Ghid turistic, Ed. Sport-Turism, București,1980 Vasile Drăguț: Dicționar enciclopedic de artă medievală românească, București 2000, p. 211. Corina Popa și Dumitru Năstase: Biserica Fundenii Doamnei, București 1969. Legături externe București - edificii religioase[nefuncțională – arhivă] Biserica Sfantul Eftimie - Fundenii Doamnei, 25 iunie 2012, CrestinOrtodox.ro Amprente ale spiritualității noastre - Biserica Fundenii Doamnei Arhivat în 10 iulie 2012, la Wayback Machine., 6 septembrie 1999, Revista Magazin Cladiri de patrimoniu - Biserica Fundenii Doamnei, 22 februarie 2007, Simina Stan, Jurnalul Național Fundenii Doamnei, un șantier unde se „repară“ sfinți Arhivat în 29 decembrie 2014, la Wayback Machine., 13 aprilie 2011, Dumitru Manolache, Ziarul Lumina
Igreja Doamnei

A Igreja Doamnei (em romeno: Biserica Doamnei; tradução literal: "Igreja da Senhora") ou Igreja da Apresentação de Nossa Senhora (Biserica din Intrarea Maicii Domnului în Biserică) é um templo da Igreja Ortodoxa Romena cuja construção terminou em 1683, situado na Avenida da Vitória, uma das principais artérias do centro de Bucareste, a capital da Roménia. O nome comum abreviado deve-se a Doamna (Senhora) Maria, a esposa do príncipe da Valáquia Şerban Cantacuzino (r. 1678–1688). O edifício é uma basílica com três corpos — altar, nave e pronau com campanário. Na entrada há um pórtico sustentado por oito colunas. A arquitetura da igreja representa o período de transição entre o período de Mateus Basarab (r. 1632–1654) e o estilo brâncovenesc, que se desenvolveu durante o reinado de Constantino Brâncoveanu (r. 1688–1714). No interior destacam-se os frescos do século XVII do pintor grego Constantino Minos e do seu discípulo Ioan Zugravul. História Antes da igreja atual, a princesa Maria mandou construir uma igreja de madeira no local onde existia uma mais antiga. Em 1677, essa igreja é mencionada como sendo a "luxúria do padre Istratie". A nova igreja, que inicialmente serviu como capela duma das residências da família Cantacuzino, foi consagrada como um agradecimento a Deus pela vitória cristã contra os Império Otomano na Batalha de Viena, travada entre julho e agosto de 1683. Em 1688 ou 1689, dez anos após a morte de Şerban Cantacuzino, a sua viúva colocou a igreja na dependência do Mosteiro Cotroceni, fundado pela alma do príncipe defunto. Constantino Brâncoveanu fez algumas obras no mosteiro anexo e acrescentou um pórtico à igreja. A igreja sofreu estragos devido a um série de sismos (1738, 1802, 1827, 1829, 1838, 1977 e 1986) e a um fogo em 1847, além de ter sido saqueada mais do que uma vez. Os restauros subsequentes alteraram significativamente a arquitetura original. Uma fotografia tirada durante a ocupação austríaca (1854–1856) mostra a igreja muito danificada. Antes de 1868, houve obras de reconstrução de grande envergadura, durante as quais foi demolido o campanário, que foi substituído por um novo. Em 1869 e 1906 houve mais obras de restauro. Em 1915 foi declarada monumento histórico por decreto real. As obras que decorriam em 2012 por iniciativa do pároco local, tinham como objetivo, além de restaurar a igreja, repor o seu aspeto original. Entre os objetivos dessas obras destacavam-se a recuperação de mais frescos de Constantino Minos, que só foram descobertos em 1931, quando a pintura então existente foi removida, e das esculturas em pedra da autoria de Gligore Cornescu que adornavam as janelas e porta da igreja. Referências
Biserica Doamnei

Biserica Doamnei, situată la intersecția Căii Victoriei cu bulevardul Regina Elisabeta, numită astfel deoarece a fost înălțată de doamna Maria, soția lui Șerban Cantacuzino (1678 - 1688), reprezintă un important monument de arhitectură (cod LMI B-II-m-A-18584) deoarece ilustrează caracteristicile etapei de trecere de la stilul folosit în epoca domnitorului Matei Basarab (1632 - 1654) la acea strălucită perioadă de înflorire a arhitecturii și a artelor decorative din timpul domniei lui Constantin Brâncoveanu (1688 - 1714). Descriere Ctitoria doamnei Maria Cantacuzino - terminată în anul 1683 - este o construcție cu plan dreptunghiular în care se pătrunde printr-un pridvor prevăzut cu opt coloane subțiri din piatră și acoperit cu două calote sferice. Ușa de la intrare, cu un arc în acoladă la partea superioară, este bogat ornamentată cu sculpturi prevestind abundența elementelor decorative ce aveau să caracterizeze epoca brâncovenească. Ferestrele, în schimb, au ramele înzestrate cu o decorație mai simplă, formată din baghete întretăiate, așa cum se poate vedea la ctitoriile moldovenești ale epocii. Fațadele bisericii sunt împărțite în două registre de un brâu masiv, încadrat de două rânduri de cărămizi dispuse în dinți de ferăstrău. În interior, edificiul păstrează pictura murală realizată în secolul al XVII-lea de zugravii Constantinos și Ioan. De remarcat, de asemenea, faptul că pronaosul este despărțit de naos prin trei arcade susținute de coloane robuste din piatră impodobite cu sculpturi. Referințe Dan Berindei, Sebastian Bonifaciu - București Ghid turistic, Ed. Sport-Turism, București,1980 Legături externe Parohia "Doamna" Arhivat în 18 iulie 2006, la Wayback Machine. Biserica Doamnei Arhivat în 27 septembrie 2007, la Wayback Machine., Ropedia.ro Harta Monumentelor Istorice din București Biserica Doamnei, 15 iunie 2012, CrestinOrtodox.ro Biserica Doamnei, un discret lăcaș cantacuzin Arhivat în 8 martie 2014, la Wayback Machine., 1 martie 2012, Alexandru Briciu, Ziarul Lumina Biserica Doamnei din București, în anii ‘80[nefuncțională], 9 mai 2011, Ziarul Lumina
Cerkiew Księżniczki Bălașy

Cerkiew Księżniczki Bălașy (rum. Biserica „Domnița Bălașa”) – prawosławna cerkiew w Bukareszcie, w archieparchii Bukaresztu Rumuńskiego Kościoła Prawosławnego. Historia Cerkiew nawiązuje swoją nazwą do fundatorki pierwszej świątyni prawosławnej na tym miejscu – Bălașy Brâncoveanu, córki Konstantyna Brâncoveanu, i jej małżonka Manolache Rangabego. Obiekt ten budowany był w latach 1743–1744, a w 1750 powiększono jego pomieszczenie ołtarzowe. W sąsiedztwie cerkwi fundatorka umieściła przytułek dla sierot i szkołę. Wszystkie wymienione budowle zostały poważnie uszkodzone podczas trzęsienia ziemi w 1838. Cerkiew odbudowano w nowej postaci, w stylu neogotyckim, z funduszy przekazany przez Elisabetę (Saftę) Brâncoveanu, córkę Teodora Balşa. Ponieważ obiekt znajdował się na podmokłym terenie zalewowym, na początku lat 80. XIX w. nie nadawał się już do użytku liturgicznego. Po tym, gdy w 1881 po raz kolejny wylała Dymbowica, uszkadzając cerkiew, obiekt został rozebrany i wzniesiony od nowa. Prace budowlane, nad którymi czuwał metropolita Bukaresztu Kalinik, zakończono w 1885. Nowy budynek sakralny reprezentuje eklektyczny styl łączący elementy neoromańskie i neobizantyjskie. Został wzniesiony na planie krzyża, z pomieszczeniem ołtarzowym zamkniętym półkolistą absydą. Autorem projektu budynku był Alexandru Orascu. Freski we wnętrzu obiektu, w stylu neorenesansowym, wykonali wiedeńscy malarze Kott i Rihofsky. Wyjątkiem są portrety fundatorów kolejnych cerkwi znajdujących się na tym miejscu i członków ich rodzin, które namalował Grigore Stoenescu. W późniejszym okresie w świątyni pojawiły się również portrety metropolity Bukaresztu Kalinika, św. Dymitra Basarabowa, św. Kalinika z monasteru Cernica oraz patriarchy rumuńskiego Justyniana. Hierarcha ten był inicjatorem odbudowy cerkwi po kolejnym trzęsieniu ziemi w 1940. Remont cerkwi miał miejsce w latach 1959–1962. W tym samym czasie na podstawie projektu inżynierów Aurela Belesa, Iona Stanculescu i Iona Belesa wzmocniono miejsce, na którym znajduje się świątynia, by nie była więcej zagrożona przez wylewy Dymbowicy. Po raz kolejny remontowano budowlę po trzęsieniu ziemi w Bukareszcie w 1977, zaś w 1994 miało miejsce jej powtórne poświęcenie, połączone z ceremonią kanonizacji Konstantyna Brâncoveanu i jego czterech synów. Cerkiew jest ośrodkiem kultu św. Grzegorza z Nyssy; są w niej przechowywane jego relikwie. W jej wnętrzu znajdują się nagrobki fundatorki pierwszej cerkwi (zm. 1752) oraz Zoe, małżonki hospodara Jerzego Bibescu (zm. 1892). Figurę nagrobną na pierwszym z nich wykonał I. Georgescu, zaś na drugim – Jules Roulleau. Ikonostas w cerkwi wykonali Petre i Mihai Babici, natomiast witraże w oknach świątyni powstały w Monachium. W świątyni znajdują się dwa ołtarze – Wniebowstąpienia Pańskiego, a po 1994 także świętych z rodziny Brâncoveanu. Przypisy
Biserica Maica Precistă din Ploiești

Biserica Maica Precistă din Ploiești are hramul „Adormirea Maicii Domnului” și este unul dintre cele mai însemnate monumente religioase, istorice și de artă din județul Prahova, aparținând patrimoniului local și național. Are mai bine de trei secole de existență si este situată la intersecția străzilor Armoniei, Artei și Mihai Bravul. În unele documente, biserica este denumită „Maica Domnului”, „Sfânta Născătoare” sau „Adormirea Precistei”. De-a lungul anilor, a beneficiat de mai multe reparații și restaurări, actualul edificiu, conform pisaniei de deasupra ușii, fiind construit în vremea domnitorului Ioan Alexandru Șutu, la 10 mai 1820. Are o icoană unică, în care Maica Domnului este reprezentată cu trei mâini. „Maica Domnului cu Pruncul” este realizată dintr-o combinație de aur și argint, iar cea de-a treia mâna apare în colțul din dreapta al icoanei. Potrivit preotului paroh Ștefan Săvulescu, icoana a fost donată de țarul Alexandru al II-lea al Rusiei, în timpul războiului ruso-româno-turc. Se spune că în fața ei au îngenuncheat, de-a lungul timpului, nume importante precum Mihai Eminescu, Mihail Kogălniceanu și chiar regretatul actor Toma Caragiu. Note Legături externe FOTO Icoana cu trei mâini la care s-au rugat Eminescu, Kogălniceanu și Nichita, 10 aprilie 2012, Dana Mihai, Adevărul - articol Historia Arhivat în 19 februarie 2013, la Wayback Machine. Bucuria slujbelor și întrajutorarea umană, tradiție la Biserica „Maica Precista“ din Ploiești Arhivat în 9 martie 2014, la Wayback Machine., 27 mai 2009, Ciprian Bâra, Ziarul Lumina Minunile bisericii Maica Precista | Ploiesti, 13 februarie 2012, Ziare.com Rugăciune și fapte bune sub milostivirea Maicii Preciste Arhivat în 6 august 2013, la Wayback Machine., 2 august 2013, Diac. Ciprian Bâra, Ziarul Lumina
Our Lady of the Snows Church, Reșița

Our Lady of the Snows Church, Reșița (Latin: Ecclesia in hon. Beatae Mariae Virginis ad Nives dedicata; Romanian: Biserica romano-catolică Maria Zăpezii; German: Römisch Katholische Kirche Maria Schnee; Hungarian: Havas Boldogasszony-templom) is the first Catholic church of Reșița, Romania. Situated in the old part of the city, it is flanked by the steel works and is closed in by a bridge-tunnel that helps intersection of the public road with industrial activities ways of the steel works. This is typical scenery in most parts of Reșița. The church is dedicated to Mary of the Snows, and simply known by some locals as Mary of the Snow (Romanian: Maria Zăpezii). The present church replaced the original wood church that existed on the same spot. History When the area belonged to the Kingdom of Hungary, the church was erected between 1846 and 1853, and sanctified in 1846. The wood church that existed on the same spot was erected in 1771. The church existed before the steelworks from behind of it and the bridge-tunnel from the front was constructed after 1947. In a 1948 census there were 10,000 Catholics and 15,000 Orthodox believers in town. The dedication of the church to Mary of the Snow is celebrated each year on the Sunday closest to 5 August. The inside paintings were made by an unknown artist and were remade by Kurta Cazimir and Aurel Regulsky in 1988. The organ was made by Richard Wegenstein from Timișoara in 1929 (L. Wegenstein and Sons company). It has a pneumatic structure, two guides, a crank and 18 sounding registers. The last restoration of it occurred in 2010. Life of the church Masses are celebrated in three languages: Romanian, Hungarian and German (some prayers in Croatian or Czech on special occasions). Religious education is also in the three main ethno-historical languages of the city. The parish, having the building next to the church, works closely with the Society of Saint Vincent de Paul, the society being relatively closely situated to the church. The Catholic Medical Association also shares many activities with Mary of Snow. Each year in January, Mary of Snow, together with all Christians of the city actively participate in the Week of Prayer for Christian Unity. There is also a local Ecumenical Women's Monthly Committee which meets for prayers in different churches of the city. Christine Maria Surdu serves as the principal organist and choir director. List of Catholic priests of Reșița The following table is a list of all catholic priest that served in Reșița. References External links Official website Archived 2018-05-23 at the Wayback Machine (in Romanian)
Biserica romano-catolică Sfinții Petru și Paul din Bacău

Biserica romano-catolică „Sfinții Petru și Paul” este un lăcaș de cult modern cu o arhitectură impunătoare, ridicată în anul 2005 în centrul municipiului Bacău. Având o înălțime totală de 70 de metri, ea se află în prezent printre cele mai înalte biserici din România, după catedrala ortodoxă din Timișoara, biserica romano-catolică din Cluj și mânăstirea de lemn Săpânța-Peri din Maramureș.
Darvari Skete

The Darvari Skete (Romanian: Schitul Darvari) is a Romanian Orthodox skete located at 3 Schitul Darvari Street, Bucharest, Romania. It is dedicated to the Archangels Michael and Gabriel. In 1834, căminar (tavern tax collector) Mihalache Darvari built a small church with no dome behind the Icoanei Church. Surrounded by monastic cells and walls, it served as a family chapel. Nuns from Pasărea and Samurcășești monasteries were brought in the following year. They remained until 1864, when domnitor Alexandru Ioan Cuza ordered them outside the city, and services were subsequently held by married priests. In 1869, monks passing through from Prodromos visited, officiating like on Mount Athos and attracting many visitors. A few stayed behind. In 1894, administrator Nicolae Darvari repaired the ruined skete, adding a small dome to the church. The old church was entirely demolished in 1933-1934 and replaced by the current structure. Architect Gheorghe Simotta employed an Oltenian-Muntenian style, while the entire interior was painted in Athonite fresco by Iosif Keber. In 1959, the communist regime sent the monks to the monasteries at Cernica Monastery and Bucium, and Darvari became a subsidiary of Icoanei. The complex was declared a historic monument in 1992, and reopened as a monastic establishment in 1996, with eight young monks. The small cross-shaped church measures 19 x 8 meters, with an octagonal dome that sits on a square base above the nave. The porch has been closed since the original construction. Ktetor Darvari is buried on the west end of the interior. Small silver boxes display relics of several saints, including John Chrysostom, Charalambos, Ignatius of Antioch, Eleftherios, Gerasimus of the Jordan and Ambrose. The monastic cells, chapel and refectory were completed in 2001. Notes References Lucia Stoica and Neculai Ionescu-Ghinea, Enciclopedia lăcașurilor de cult din București, vol. I. Bucharest: Editura Universalia, 2005, ISBN 973-7722-12-4 External links Official website
Biserica Schitul Darvari

Schitul Darvari, ctitorit în anul 1834 de către căminarul Mihail Darvari și soția sa Elena, se află central în București, pe Strada Schitul Darvari nr. 3, sector 2. Biserica a fost inițial o biserică de lemn fără turlă și păzită de ziduri groase, cu hramul „Învierea Sfântului Lazăr”. Mai târziu au fost chemate 12 călugărițe pentru a se îngriji de biserică și pentru a cânta la slujbe. În anul 1864, schitul a fost închis, însă s-a redeschis, când călugări români de la Schitul Prodromu din Muntele Athos primesc în anul 1869 îngăduință de la familia ctitorilor de a se adăposti în schit. În anii 1933-1934 Schitul Darvari a fost restaurat de către nepotul ctitorului, iar biserica a fost pictată în frescă de Iosif Keber, în stil neo-bizantin. În 1959 schitul a fost închis de către autoritățile comuniste iar cei 13 călugări viețuitori aici și starețul lor, au fost mutați la Mănăstirea Cernica. Schitul a fost redeschis abia în 1996, de Patriarhul Teoctist Arăpașu, iar din februarie 2020 a devenit Paraclis Patriarhal. Schitul a fost declarat „monument istoric” cu cod LMI B-II-m-B-19656, sub denumirea Biserica "Sf. Împărați Constantin și Elena" - Schitul Darvari. Stareți Ambrozie Meleacă (1996–2000) Note Legături externe www.schituldarvari.ro - Site web oficial Schitul Darvari, 12 iunie 2012, CrestinOrtodox.ro Darvari - schitul de calugari din centrul Bucurestiului, Gabriel Mateescu, Lumea credinței - anul III, nr. 2(19) O oaza spirituala in centrul Capitalei, 9 iulie 2005, Daniela Cârlea Șontică, Jurnalul Național Schitul Darvari din București la sfârșitul primului deceniu communist[nefuncțională], 22 februarie 2012, Adrian Nicolae Petcu, Ziarul Lumina Schitul Arhanghelilor unde găsesc odihnă bucureștenii Arhivat în 2 decembrie 2013, la Wayback Machine., 8 noiembrie 2011, Gheorghe-cristian Popa, Ziarul Lumina Darvari, schitul Sfinților Arhangheli[nefuncțională], 8 noiembrie 2008, Diac. George Aniculoaie, Ziarul Lumina
Szent arkangyalok templom (Kékesújfalu)

Az egykori kékesújfalui evangélikus templom, ma Szent arkangyalok ortodox templom műemlékké nyilvánított épület Romániában, Beszterce-Naszód megyében. A romániai műemlékek jegyzékében a BN-II-a-B-01638 sorszámon szerepel. Története A templom a 15. század végén, 16. század elején épült, amikor a falu az Apafi-család birtoka volt. A reformáció során a gyülekezet lutheránussá vált. 1930-ban a hívők többsége a közeli Szászlekencére költözött. 1937-ben a templomot az ortodox egyház vásárolta meg. Az új ortodox templom felépülését követően használaton kívül áll. Leírása Hivatkozások Források Biserica Sf. Arhangeli. www.biserici.org. biserici.org (Hozzáférés: 2015. október 4.) Lăcașuri de cult din România. www.cimec.ro. Institutul Național al Patrimoniului (Hozzáférés: 2015. szeptember 20.) "Lista monumentelor istorice: Județul Bistrița-Năsăud" (PDF). Ministerul Culturii. 2015. Hozzáférés: 2017. január 28.. P. Kovács Klára: Volt evangélikus (ma ortodox) templom, Kékesújfalu. Romániai magyar lexikon. transindex.ro (2011. február 14.) (Hozzáférés: 2015. október 4.)
Biserica Sfinții Voevozi din Ploiești

Biserica Sfinții Voievozi din Ploiești își are numele de la primul hram al bisericii, din anul 1628, și din datele existente în arhivă se crede că este a doua biserică ca vechime din orasul Ploiești, după Biserica Domnească. Înaintea actualei biserici parohiale a existat o biserică construită din bârne din lemn, din anul 1648, dar la 1711 a început zidirea bisericii actuale, încheindu-se în anul 1720. Biserica păstreaza stilul brâncovenesc ca arhitectură, fiind monument istoric de arhitectură. Între anii 2000 - 2005 s-au realizat lucrări de consolidare, de reparații capitale cu subzidire, s-a îndepărtat pictura veche, deoarece aceasta nu avea valoare de patrimoniu, și s-a realizat o pictură nouă între anii 2002 - 2005, în tehnica frescă. Biserica a fost târnosită de către PS Vincențiu Ploieșteanu, episcop vicar patriarhal, în Duminica Mironosițelor din 15 mai 2005. [1] Arhivat în 18 ianuarie 2008, la Wayback Machine.