NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Harting (azienda)

La Harting Technologiegruppe è un costruttore tedesco di connettori elettrici con sede a Espelkamp in Nordrhein-Westfalen. Storia L'azienda viene fondata il 1º settembre 1945 da Wilhelm Harting e da sua moglie Marie a Minden-Dankersen, prima che la società si trasferisse nel 1950 a Espelkamp. L'attività principale della società è la produzione di connettori elettrici. In questo settore Harting è leader al mondo ma nel passato ha anche costruito jukebox e distributori di sigarette. L'azienda appartiene alla famiglia Harting al 100% ed è guidata dai nipoti Dietmar Harting e Margrit Harting e i figli Philip Harting e Maresa Harting-Hertz. Forma giuridica La Harting Technologiegruppe è una holding di famiglia di tipo Kommanditgesellschaft auf Aktien (KGaA) divisa in sei divisioni in ambiti diversi dall'automotive alle telecomunicazioni. Questo comporta l'esistenza di 30 società collegate alla casa madre in tutto il mondo, nello sviluppo, produzione e commercializzazione del prodotto. La forma giuridica esiste dal settembre 1996. Prima la società era una Gesellschaft mit beschränkter Haftung (GmbH). Il gruppo ha 3.394 dipendenti (30 settembre 2011). 1.750 in Germania a Espelkampp, Minden e Rahden. Più di 400 lavorano nella ricerca e sviluppo a Espelkamp, Rahden, Zhuhai in Cina e Sibiu in Romania. Fabbriche produttive sono oltre a Espelkamp: Bienne, Northampton, Zhuhai, Sibiu ed Elgin. Di seguito una tabella con i fatturati di alcuni recenti anni: Sede a Minden La costruzione della sede commerciale della Harting Deutschland GmbH & Co. KG a Minden è stata disegnata dall'architetto svizzero Mario Botta. Tra due torri giace un corpo centrale con altezza di 28 metri. L'edificio è diviso in quattro parti uffici con vetri che fanno passare la luce solare dal tetto inclinato. La facciata è in vetro e Sandstein. Il frontale dell'edificio affacciato sulla preußischen Kasernen disegna una H a richiamo della iniziale di Harting. Il corpo centrale ha forma semiellittica inclinata. Sponsorizzazioni La Harting Technologiegruppe ha sponsorizzazioni in diversi ambiti culturali della regione Ostwestfalen. Inoltre sponsorizza le società sportive VfL Osnabrück e GWD Minden. Premi La società ha ricevuto diversi premi nella sua storia. Il primo, nel 2008, della Deutsches Markenlexikon. Nel 2009 la divisione Harting Deutschland GmbH & Co. KG ha preso il 2º premio del Ludwig-Erhard-Preises nella categoria aziende tra 100 e 500 dipendenti. Nel 2010 viene citata nella enciclopedia Marken des Jahrhunderts. Onorificenza data come inventori e del connettore a marchio Han®, standard nell'industria. Nel 2010 è presente nel Lexikon der deutschen Weltmarktführer. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Harting Collegamenti esterni Sito ufficiale, su harting.de.
Harting Technologiegruppe

Die HARTING Technologiegruppe - немецкая группа компаний, специализирующаяся в области электротехники, электроники и оптической связи, передачи данных и сетей, а также в сфере электротехнического производства, мехатроники и создания программного обеспечения. Продукция компании Электрические соединители Harting Оборудование для сетей Ethernet и PROFINET Сетевые коммутаторы Неуправляемые Управляемые (серия mCon) Блоки питания Кабели и кабельные сборки Инструменты и оборудование для кабельных сборок и запрессовки на печатные платы Компоненты для оптического волокна гибридные соединители, которые объединяют в одном компактном конструктиве интерфейс передачи данных и силовые контакты электро-оптические конверторы — разработаны для быстрого соединения оптоволоконных кабелей инструменты и комплект принадлежностей HARTING F.O. для монтажа оптических соединителей в полевых условиях одиночные соединители и контакты для полимерного оптического волокна (POF) Мульти-коаксиальные соединительные системы См. также Phoenix Contact Molex Amphenol WAGO Примечания
Darabani

Darabani (pronunciat en romanès: [daraˈbanʲ]) és una ciutat del comtat de Botoșani, a l'oest de Moldàvia, Romania, i és la ciutat més septentrional de Romania. Administra tres pobles: Bajura, Eșanca i Lișmănița. Té una població de 9893 habitants el 2011. La ciutat està situada a la part nòrdica de la Plana Moldava travessada dels rius Prut i Podriga. El punt més alt mesura 260 metres sobre el nivell de la mar-turó Teioasa. Darabani està situat a 70 km nord de la capçalera del districte-Botoşani i 35 km nord-est de la ciutat de Dorohoi. La ciutat gaudeix d'una clima temperat-continental. A través de l'observacions registrades de l'estació meteorològica de Darabani s'observa que el clima local està determinat per les masses d'aire d'origen nord-oest d'origen marítim, fresques i humides a la primavera, calents-tropicals a l'estiu i fredes-polars a l'hivern. La temperatura mitjana anual és de 8,4° C, les precipitacions mitjanes anuals són de 500mm i la mitjana dels dies amb neu són de 37,7 a l'any. La zona és un escenari de la sèrie de televisió Amazon Studios de 2019 que es diu Hanna i té un paper important en el desenvolupament del personatge principal d'aquesta sèrie. Referències
Darabani

Darabani (udtale: daraˈbanʲ) er en by i distriktet Botoșani i Vest Moldavien, Rumænien. Den administrerer tre landsbyer: Bajura, Eșanca og Lișmănița. Byen har 11.948 (2021) indbyggere. Beliggenhed Darabani ligger i det moldaviske lavland (Câmpia Moldovei)', på et plateau syd for floden Prut. Distriktets hovedstad Botoșani ligger ca. 50 km mod syd. Darabani er den nordligste by i Rumænien og grænser op til grænsetrekanten til Ukraine og Republikken Moldova. Området danner rammen om Amazon Studios tv-serie fra 2019, Hanna og spiller en vigtig rolle i udviklingen af titelfiguren fra denne serie. Kilder og henvisninger
Darabani

Darabani () ist eine Stadt im Kreis Botoșani in Rumänien. Lage Darabani liegt in der Moldau-Tiefebene (Câmpia Moldovei), auf einer Hochfläche südlich des Flusses Pruth. Die Kreishauptstadt Botoșani befindet sich etwa 50 km südlich. Darabani ist die nördlichste Stadt Rumäniens und grenzt an das Dreiländereck mit der Ukraine und der Republik Moldau. Name Die Bezeichnung Darabani ist ungarischer Herkunft und von „Soldat“ abgeleitet. In Rumänien wird oft der Name Dărăbani verwendet, was dem „walachischen“ Verständnis der rumänischen Sprache entspricht. Der offizielle Stadtname jedoch ist die „moldauische“ Form Darabani. Geschichte Die Region der heutigen Stadt ist seit etwa 3000–4000 v. Chr. besiedelt. Darabani wurde 1546 unter der Bezeichnung Căbiceni erstmals urkundlich erwähnt. Der Name Darabani ist seit 1725 belegt. 1841 entstand im Ort die erste Dorfschule im damaligen Fürstentum Moldau. Insbesondere im 19. Jahrhundert war Darabani von einer starken jüdischen Bevölkerungsgruppe geprägt. In den Jahren 1877 und 1878 kam es zwischen Juden und Rumänen vereinzelt zu tätlichen Auseinandersetzungen sowie zu Gerichtsprozessen, in denen es um Landbesitzfragen ging. 1968 wurde Darabani zur Stadt erklärt. Diese ist jedoch weiterhin vorwiegend ländlich geprägt; die Böden um Darabani sind sehr fruchtbar und begünstigen Land- und Viehwirtschaft. Bevölkerung 1930 wohnten in der Stadt 10.748 Personen, von denen sich 1917 als Juden und fast alle übrigen als Rumänen bezeichneten. Bei der Volkszählung 2002 wurden in der Stadt 11.820 Einwohner registriert, darunter 11.812 Rumänen; 2011 wurden 9893 Einwohner registriert, darunter 9433 Rumänen. Verkehr Darabani besitzt keinen Bahnanschluss. Mehrmals täglich bestehen Busverbindungen nach Botoșani. Durch die Stadt verläuft die Nationalstraße Drum național 29A. Sehenswürdigkeiten Kirche Sfântu Nicolae (1837) Weblinks Darabani bei ghidulprimariilor.ro Einzelnachweise
Darabani

Darabani es una ciudad con estatus de oraș de Rumanía situada en el distrito de Botoşani cerca del trifinio de Rumanía, Moldavia y Ucrania. Darabani es la ciudad más al norte de Rumanía y tiene una población de 9893 habitantes en 2011.​ En el término municipal de la ciudad entran también los poblados de Bajura, Eşanca y Lişmăniţa. Geografía La ciudad está situada en la parte nórdica de la Llanura Moldava atravesada de los ríos Prut y Podriga. El punto más alto mide 260 metros sobre el nivel del mar-la colina Teioasa. Darabani está situado a 70 km norte de la cabecera del distrito-Botoşani y 35 km norte-este de la ciudad de Dorohoi. Clima La ciudad goza de una clima templado-continental. A través de la observaciones registradas de la estación meteorológica de Darabani se observa que el clima local está determinado por las masas de aire de origen noroeste de origen marítimo, frescas y húmedas en primavera, calientes-tropicales en verano y frías-polares en invierno. La temperatura media anual es de 8,4 °C, las precipitaciones medias anuales son de 500mm y la media de los días con nieve son de 37,7 al año. Población Hay datos arqueológicos que atestan la habitación continua desde el neolítico hasta hoy en esta área. Se encontraron hachas de sílex y cerámica de Cucuteni. El nombre antiguo de la ciudad era Căbiceni. Al censo de 2002 Darabani contaba con una población de 11.820 habitantes de cual 99,9% étnicos rumanos y seguidores de la Iglesia ortodoxa rumana. Darabani es una ciudad joven desde el punto de vista demográfico-23% de sus habitantes tienen menos de 14 años de edad. A lo largo de los años la línea demográfica ha guardado un equilibrio relativo: 1930-10.478 hab. 1948-11.379 hab. 1977-10.880 hab. 1992-11.804 hab. 2002-11.820 hab. Economía La agricultura es el principal sector de la economía local seguido por la industria. En la ciudad hay fábricas de calzados, de confecciones textiles, y de procesamiento de la leche y de la carne. En los últimos años se está notando un mayor desarrollo de los servicios. Turismo En la ciudad hay dos edificios de importancia histórica: la iglesia del centro de la ciudad Sfântul Nicolae(San Nicolás) y la biblioteca municipal. Los robles plantados por Esteban el Grande de Moldavia en el ano 1500 tras las guerras con los tártaros Los bancos y la fuente del centro de la ciudad, adornados con flores, únicas en el país. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Darabani.
Darabani

Darabani est une ville du județ de Botoșani, en Moldavie occidentale (Roumanie). C'est la ville la plus au nord du pays. Elle est le siège administratif des villages Bajura, Eșanca et Lișmănița. Histoire Démographie Lors du recensement de 2011, 95,35 % de la population se déclarent roumains (0,04 % déclarent une autre appartenance ethnique et 4,6 % ne déclarent pas d'appartenance ethnique). Politique Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Darabani » (voir la liste des auteurs). Liens externes Site officiel Portail de la Roumanie
Darabani

Darabani város Romániában, Moldvában, Botoșani megyében. Fekvése Románia legészakibb városa. A Prut folyó jobb partján helyezkedik el, keresztülfolyik rajta a Podriga patak. A megyeszékhelytől, Botosántól 59 km-re északra, Dorohojtól 35 km-re északkeletre található. Történelem Régi neve Căbiceni. Népesség A város népességének alakulása: 1930 – 10 748 lakos 1948 – 11 379 lakos 1977 – 10 880 lakos 1992 – 11 804 lakos 2002 – 11 820 lakos A lakosság etnikai megoszlása a 2002-es népszámlálási adatok alapján: Románok: 11 812 (99,93%) Magyarok: 5 (0,04%) Németek: 2 (0,01%) Ukránok: 1 (0,0%) A népesség 93,34%-a ortodox vallású (11 033 lakos), 4,34%-a adventista (514 lakos) és 2,11%-a pünkösdista (250 lakos). Látnivalók Szent Miklós ortodox templom (románul „Sfântul Nicolae”) A városi könyvtár épülete, a város központjában A Teioasa erdő tölgyese, melyet III. István moldvai fejedelem telepíttetett a tatárok felett aratott győzelmét követően Gazdaság Jelentős a település mezőgazdasága. A városban egy olasz tulajdonban lévő cipőgyár működik. Hírességek Remus Bălănescu (1883–1938) ügyvéd, szenátor, parlamenti képviselő Leon Dănăilă (1933) orvos, a Román Akadémia tagja Victor Teișanu (1950) költő, újságíró Octav Teișanu történész Gheorghe Moroșanu, a jászvásári Alexandru I. Cuza Egyetem professzora Jegyzetek További információk A városról (románul)
Dărăbani

Dărăbani è una città della Romania di 11 859 abitanti ubicata nel distretto di Botoșani, nella regione storica della Moldavia. Fanno parte dell'area amministrativa della città anche le località di Bajura, Eșanca e Lișmănița. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Dărăbani Collegamenti esterni Sito ufficiale, su primariadarabani.ro.
Дарабани

Дарабани (рум. Darabani) — город в Румынии в составе жудеца Ботошани. История Впервые эти места (под названием «Кымбени») упоминаются в документе 1546 года (времён господаря Петра Рареша). В 1725 году деревня Дарабани впервые была нанесена на карту. В 1837 году господарь Михаил Стурдза дозволил организовать здесь ярмарку. В 1841 году здесь была организована первая в Молдавии государственная школа. По соглашению между владельцем земель и иудейской общиной, привлечённой экономической выгодой от наличия ярмарки, сюда началось переселение лиц иудейского вероисповедания со всех бессарабских земель, и к концу XIX века евреи составляли значительную часть местного населения. В 1968 году селение Дарабани получило статус города. Примечания Ссылки
Darabani

Darabani är en stad (rumänska: oraș) i den nordligaste delen av länet Botoșani i det historiska landskapet Moldova i nordöstra Rumänien. Staden ligger vid riksväg 29A, på södra sidan av floden Prut, som här bildar gräns mot Ukraina. Den utgör centralort i stadskommunen med samma namn och har 11 948 invånare (2021). Darabani är Rumäniens nordligast belägna stad. Nordöst om staden, mitt i floden Prut, ligger en av de två trelandspunkter där Moldavien, Rumänien och Ukraina möts. Längre österut, också vid samma flod, finns Rumäniens nordligaste punkt. Ännu längre österut finns en gränsövergång i form av en bro över floden till staden Lipcani i Moldavien. Orter Stadskommunen Darabani omfattar utöver själva staden Darabani även tre närliggande byar: Källor Externa länkar Officiell webbplats Wikimedia Commons har media som rör Darabani.﻿
Дарабань

Дарабань, Дарабані (рум. Darabani) — місто у повіті Ботошані в Румунії. Є найпівнічнішим містом Румунії. Географія Місто розташоване на правому березі річки Прут, неподалік від потрійного кордону між Румунією, Україною та Молдовою, на відстані 418 км на північ від Бухареста, 49 км на північ від Ботошань, 136 км на північний захід від Ясс. Клімат Місто має помірно-континентальний клімат. Місцевий клімат визначається повітряними масами північно-західного морського походження, прохолодними та вологими навесні, жарко-тропічними влітку та полярно-холодними взимку. Середньорічна температура становить 8,4 °C, середня річна кількість опадів — 825 мм, середня кількість днів зі снігом — 37,7 на рік. Історія Вперше ці місця, на той час село за назвою «Кимбені», згадуються в документі 1546 року. У 1725 році село Дарабані вперше було нанесене на карту. Тоді воно належало до Молдавського князівства. Між 1834 і 1840 роками була побудована церква Святого Миколая. У 1837 року господар Михайло Стурдза дозволив організувати тут ярмарок. 1841 року була організована перша в Молдавії державна школа. За угодою між власником земель та іудейською громадою, звабленою економічною вигодою від наявності ярмарку, сюди почалося переселення осіб іудейського віросповідання з усіх бессарабських земель, і до кінця XIX століття євреї становили значну частину місцевого населення. У 1865 році запрацювала перша телеграфна пошта та введена перша брукована дорога. Лікарня була урочисто відкрита в 1895 року, а перша аптека в 1901 році, суд в 1912 року. Публічна бібліотека відкрита 1924 року. Дарабані отримало статус міста в 1968 році. Адміністративний устрій Адміністративно місту підпорядковані такі села (дані про населення за 2002 рік): Бажура (1874 особи) Ешанка (361 особа) Лішменіца (708 осіб) Економіка Значна кількість населення занята в сільському господарстві. Також у місті працює італійська взуттєва фабрика. Пункт пропуску Перспективним в околиці міста Дарабань є будівництво мосту через річку Прут і пункту пропуску та з'єднання їх з автошляхом Н10 та Т 2610 з української сторони, сформувавши потік транспорту в напрямку до Хотина і далі на Кам'янець-Подільський. Населення За даними перепису населення 2002 року у місті проживали 11 820 осіб. У 2011 році тут проживало 9 893 особи, з них 9 433 румуни. Національний склад населення міста: Рідною мовою назвали: Склад населення міста за віросповіданням: Архітектура Православна церква Святого Миколая (рум. «Sfântul Nicolae»). Будівля міської бібліотеки, в центрі міста. Світлини Зовнішні посилання Дані про місто Дарабань на сайті Ghidul Primăriilor [Архівовано 27 лютого 2012 у Wayback Machine.] Примітки
Lepenski Vir

Lepenski Vir je archeologická lokalita v Srbsku nedaleko soutěsky Železná vrata, asi 100 km východně od Bělehradu. Dragoslav Srejović zde v roce 1965 objevil pozůstatky sídliště vyspělé kultury, které existovala v sedmém a šestém tisíciletí před naším letopočtem. Oblast byla v Srbsku vyhlášena státem chráněnou kulturní památkou. V Lepenském Viru žila komunita lovců a rybářů na břehu Dunaje. Domy byly postaveny na platformě ze směsi vápence, písku a vody, měly jednotný půdorys a byly orientovány stejným směrem, pravidelně geometricky byly rozmístěny také ohniště a kamenné stély (patrně oltáře). Sídliště tedy mělo jistý urbanistický plán. Vedle hlavního sídliště, kde žilo asi sto až dvě stě lidí, existovaly v okolí menší satelitní osady. Byly nalezeny velké kamenné sochy, svědčící o pokročilém kulturním a náboženském životě. V závěrečném období lepenskovirské kultury zřejmě došlo i k domestikaci psů, vepřů a skotu (kteří zde divoce žili) a k pokusům o zemědělskou produkci. Podle předmětů nalezených v hrobech se objevují také náznaky postupné sociální diferenciace. V blízkosti se nachází pravěký měděný důl Rudna Glava, poskytující důkazy o prvopočátcích měděné metalurgie v Evropě. Literatura Ludvík Souček: Tušení souvislosti. Český spisovatel, Praha 1984. 22-009-84. s. 33-36 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Lepenski Vir na Wikimedia Commons http://www.yurope.com/people/nena/Vir/ http://www.fhw.gr/chronos/01/en/intro/lepenskivir.html http://donsmaps.com/lepenski.html http://www.atlasobscura.com/places/lepenski-vir https://web.archive.org/web/20140201185153/http://web.ff.cuni.cz/ustavy/uprav/pages/semi/Neolitizace-Balkan-II.pdf
Lepenski vir

Lepenski vir je mezolitsko i neolitsko nalazište na desnoj obali Dunava u Đerdapskoj klisuri, istočna Srbija. Središte je jedne od najznačajnijih i najsloženijih pretpovijesnih kultura, koja je nazvana po dunavskom viru — „Lepenski vir.“ Na tom lokalitetu nastala su jedna od prvih sela u Europi, otprilike između 6000. i 5000. godine prije Krista. Ljudi su naselili te prostore jer je ondje uvijek bilo mnogo ribe, pa su se tako mogli nastaniti na jednom mjestu tijekom cijele godine. Ispod naselja starčevačke kulture (Lepenski vir IIIa i IIIb) otkriveni su ostatci 7 slojeva naselja mezolitičkih ribara i lovaca (Protolepenski vir, Lepenski vir Ia-e, Lepenski vir II) prema kojima je definirana mezolitička, odnosno protoneolitička kultura Lepenskoga vira, raširena na području Đerdapa. U naselju su se nalazila staništa u obliku trapeznoga kružnog isječka. Na čvrstoj zemljanoj podnici premazanoj crvenkastim vapnencem bilo je pravokutno ognjište od kamenih blokova i popločani ulaz. Uz ognjište su se nalazili kameni žrtvenici i velike figuralne (ljudski lik, ribe) ili apstraktne skulpture izrađene od riječnih oblutaka. Staništa su sva bila okrenuta prema rijeci tako da su u sredini tvorila slobodan prostor – trg. Glavni voditelj istraživanja ovog lokaliteta bio je profesor Dr. Dragoslav Srejović, poznati arheolog, akademik i profesor Sveučilišta u Beogradu. Kultura Lepenskog vira rasprostire se duž Đerdapa na lokalitetima: Lepenski vir, Vlasac, Razvrata, Ikoana, Hajdučka vodenica, Alibeg, Padina. Izvori “Ilustrirana enciklopedija svjetske povijesti”, 2007. godina Vanjske poveznice Bogata nalazišta Lepenskog vira i njihova tumačenja
Lepenski Vir

Lepenski Vir – wielopoziomowe stanowisko archeologiczne, znajdujące się nad Dunajem w Serbii, w rejonie Żelaznej Bramy. Stanowisko zostało odkryte na początku lat 60. XX wieku, podczas robót ziemnych związanych z budową tamy Đerdap. Prace archeologiczne przeprowadziła w latach 1965-1971 ekipa pod kierownictwem D. Srejovicia. Wyróżnione zostały trzy poziomy osadnicze, zamieszkane w okresie mniej więcej od 6000 do 4000 p.n.e., z których pierwsze dwa związane były z epoką mezolityczną, zaś trzeci z neolitem. Po uruchomieniu tamy stanowisko zostało zalane. Okres mezolityczny związany jest z pobytem ludności zbieracko-łowieckiej, w której gospodarce istotną rolę odgrywało rybołówstwo. Ludność ta zamieszkiwała we wznoszonych na planie trapezu domostwach z kamiennymi brukami i grodzonymi obstawami kamiennymi ogniskami. Wokół i wewnątrz domów odkryto ponad 80 pochówków. Poziom neolityczny związany jest z kulturą starczewską, zawiera kości udomowionych zwierząt: owiec, kóz, świń i bydła. Na stanowisku odkryte zostały unikatowe, potężne rzeźby kamienne w formie wykonanych z otoczaków głów ludzkich. Styl tych rzeźb nie ma żadnej analogii w znanych zabytkach mezolitycznych Europy i Bliskiego Wschodu. Prawdopodobnie miały one przeznaczenie kultowe i wyobrażały jakieś bóstwa lub przodków. Znaleziska te uważane są za pierwszy w sztuce europejskiej przykład rzeźby monumentalnej. Przypisy
Лепенски-Вир

Лепенски Вир (серб. Лепенски вир) — стоянка мезолитических охотников, обнаруженная на территории Сербии. Раскопана в 1965 году. Датирована VI тысячелетием до н. э. Описание Состоит из крупного поселения, вокруг которого расположено 10 мелких поселений-спутников. По-видимому, поселение возникло около 7000 года до н. э. и достигло пика развития в период 5300 — 4800 лет до н. э. Многочисленные рыбообразные статуэтки и своеобразная архитектура свидетельствуют о богатой религиозной и культурной жизни местных обитателей, о высоком культурном уровне древних европейцев. Раскопки Лепенского Вира проводил профессор Драгослав Срейович из Белградского университета в связи с началом строительства ГЭС Джердап I. Расположение Правый берег Дуная у Железных Ворот в Национальном парке Джердап. Археологическая культура К настоящему времени известно всего не более 10 поселений данной археологической культуры, на правом берегу Дуная (Лепенски-Вир, Власац, Хайдучка-Воденица, Падина) и на левом (Ветерань, Террассе, Икоана, Разврата, Островул-Банулуй, Скела-Кладовей). В период около 8250—7900 лет назад (калиброванная радиоуглеродная датировка) Лепенски-Вир был населён, тогда как в других поселениях той же культуры наблюдался хронологический зазор. Ряд исследователей считают культуру «Лепенски-Вир — Скела-Кладовей» предшественницей старчево-кришской культуры, однако этой гипотезе противоречит хронологический зазор между лепенской и старчевской эпохами, например, в поселении Скела-Кладовей. Антропологически население Лепенского Вира было кроманьонским, позднее проявляет признаки грациализации, связанной, видимо, с притоком средиземноморского населения с юга Европы (из Анатолии через Балканы). В верхнем слое Лепенского Вира найдены остатки неолитической старчево-кришской культуры южного происхождения, население которой принадлежало к средиземноморскому антропологическому типу. Палеогенетика У представителей культуры Лепенски-Вир определены митохондриальные гаплогруппы H40, J2b1 и Y-хромосомные гаплогруппы R1b1a-L754/PF6269/YSC0000022, I2-M438, I2a2a-L34, C2c-P53.1, G2a-P15. У других представителей эпохи мезолита и раннего неолита, живших около сужения реки Дунай Железные Ворота на границе Сербии и Румынии были определены митохондриальные гаплогруппы U5b2c, U5a2d, U5a2a, U4a, U5b1d1, U4b1b1, K1c, K1f, K1a, а также Y-хромосомные гаплогруппы I, I2a2a1b, I2, R1b1a2-V88/PF6279, R1b1a1a, R1b1a (не M269+), R1-P294. См. также Димини Литература Dragoslav Srejovic. Europe’s First Monumental Sculpture: New Discoveries at Lepenski Vir (1972); ISBN 0-500-39009-6. Примечания Ссылки Лепенски-вир (RadioSrbija) на YouTube (рус.) Лепенски-Вир // Большая советская энциклопедия : [в 30 т.] / гл. ред. А. М. Прохоров. — 3-е изд. — М. : Советская энциклопедия, 1969—1978. Официальный сайт Лепенского вира (серб.) Robert Wernick Lepenski Vir: a Mesolithic Paradise