NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Conpet

Conpet este operatorul sistemului național de transport țiței și derivate prin conducte din România, prestând servicii de transport pentru clienții săi, rafinăriile românești: Petrom, Rompetrol Rafinare, Petrotel, Rafo Onești și Steaua Română Câmpina. Societatea exploatează o rețea de conducte de peste 3.800 km, în baza Acordului Petrolier de Concesionare a Sistemului Național de Transport Țiței, Gazolină și Etan prin Conducte încheiat cu Agenția Națională pentru Resurse Minerale (ANRM), în anul 2002. Conpet are ca principal obiect de activitate aprovizionarea cu țiței, intern și din import, și derivate ale acestuia (gazolină, etan lichid și condensat) a tuturor rafinăriilor din țară, precum și tranzitarea de țiței pe Dunăre pentru parteneri externi. Compania exploatează conducte, stații de pompare, rampe de încărcare-descărcare, cazane CF și parcuri de rezervoare. Societatea face parte din compania de proiect a oleoductului Constanța-Trieste - PEOP. Acționariatul companiei este format din: Ministerul Economiei, cu 58,72% din acțiuni, Fondul Proprietatea S.A.(29.70% acțiuni) și alți actionari - 11.58% din acțiuni. Titlurile Conpet se tranzacționează la categoria de bază a pieței Rasdaq, sub simbolul COTE, din august 2004. În primele zece luni ale anului 2009, Conpet a transportat 7,5 milioane tone de țiței. Număr de angajați în 2009: 2.140 Cifra de afaceri: 2006: 79 milioane euro 2005: 79 milioane euro Venit net: 2006: 28,8 milioane lei (8,5 milioane euro) 2005: 15,4 milioane lei Vezi și Petrotrans Industria petrolului în România Note Legături externe www.conpet.ro Arhivat în 26 ianuarie 2010, la Wayback Machine. - Site web oficial MEC, prezent la aniversarea celor 13 ani de la infiintarea S.C. CONPET, 22 ianuarie 2004, Amos News
Grande Synagogue de Constanța

La Grande Synagogue de Constanța est une ancienne synagogue désaffectée des Juifs roumains ashkénazes, surnommés « polonais », située dans la ville de Constanța, en Roumanie. La synagogue a été construite entre 1910 et 1914 dans un style architectural néo-mauresque sur le site d'une synagogue plus ancienne, érigée en 1867/1872, sous le règne du sultan ottoman Abdülaziz. Histoire Les premières étapes ont été lancées en 1907, mais le permis de construire demandé en 1908 a été refusé en raison de doutes concernant la solidité du dôme et des galeries projetées. Pour exprimer autrement la « séduction de l'espace courbe », l'architecte Anghel Păunescu a alors remplacé le dôme proposé par une voûte longitudinale. Initialement, il y avait deux grandes synagogues à Constanța : un autre temple, romaniote et sépharade, construit entre 1905 et 1908 en style gothique catalan, s'élevait plus à l'est, au croisement des rues Sulmona et Mircea l'Ancien. Cette autre synagogue, utilisée comme dépôt de munitions pendant la Seconde Guerre mondiale, est abandonnée dans les années 1960, endommagée par le séisme de 1977 et finalement démolie en 1988 sous la présidence de Nicolae Ceaușescu. Son emplacement est devenu un parking. État La population juive de Constanța diminuait et les coûts d'entretien de la Grande Synagogue augmentaient. Des photographies montrent qu'elle était encore fréquentée en 1996, mais ensuite, la communauté se replia sur la petite synagogue du 3 de la rue Sarmizégétuse, et le bâtiment de la Grande Synagogue fut « saccagé de tout ce qui n'était pas cloué ». Seuls trois des quatre murs sont encore debout, la plupart des vitraux ont été brisés et le toit s'est partiellement effondré . Un arbre corroyère pousse au milieu du sanctuaire. Les journalistes Florin Anghel et Cristian Andrei Leonte ont reproché aux autorités locales et à la population du quartier d'avoir laissé le bâtiment « s'abîmer au point de s'effondrer », notant que les synagogues d'autres villes roumaines, abandonnées par les communautés juives, étaient « magnifiquement rénovées et transformées en centres culturels ou en salles d'exposition ». Aurel Vainer, président de la Fédération des communautés juives de Roumanie, a blâmé l'indifférence des autorités de Constanța face à la détérioration de la synagogue. En novembre 2014, une équipe d'architectes bucarestois a été embauchée par la municipalité pour inspecter le bâtiment, évaluer les réparations nécessaires ou la reconstruction, et estimer les coûts. Les travaux de rénovation ont pris fin en 2026 et le bâtiment a réintégré le circuit touristique. Architecture La synagogue a trois niveaux. Les portes et fenêtres extérieures affichent un style mauresque. A l'intérieur, le lieu de culte est divisé en trois nefs avec des décorations juives traditionnelles . Voir également Ashkénazes Architecture néo-mauresque Liste des synagogues en Roumanie Notes et références Liens externes Sinagoga Mare din Constanța pe situl Biserici.org Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du judaïsme Portail de la Roumanie Portail du XIXe siècle
Sinagoga Mare din Constanța

Sinagoga Mare din Constanța este un lăcaș de cult evreiesc din municipiul Constanța, localizat pe Str. C.A. Rosetti nr. 2, construit în anul 1911 sau în 1914. Istoric Sinagoga din Constanța a fost construită în anul 1911. Alte surse acreditează anul 1914 ca an al construcției. În perioada interbelică, au existat în oraș două mari sinagogi: cea sefardo-romaniotă (construită în 1908 în stil gotic-catalan pe str. Mircea nr. 18) și cea așchenazită (Sinagoga Mare, construită în 1911 sau 1914 în stil maur pe str. C.A. Rosetti nr. 2). Sinagoga sefardo-romaniotă a suferit avarii la cutremurul din 1977, ea fiind demolată în perioada regimului Ceaușescu . Vreme de mulți ani, Sinagoga Mare a rămas părăsită, fără acoperiș și în pericol de prăbușire, lucru menționat în lucrarea Seventy years of existence, six hundred years of Jewish life in Romania, fourty years of partnership FEDROM – JOINT, publicată de Federația Comunităților Evreiești din România în anul 2008. Comunitatea s-a întrunit, în tot acest timp, în lăcașul din str. Sarmisegetuza, vizavi de Centrul cultural al germanilor dobrogeni. În anul 2024, au fost începute lucrările de reabilitare a Sinagogii Mari, ca urmare a unei investiții de 15,7 milioane de lei, asigurate de Ministerul Dezvoltării. Lucrările au fost finalizate în luna aprilie 2026, sinagoga fiind inaugurată o lună mai târziu și redată atât comunității evreiești, cât și circuitului turistic. Arhitectură Sinagoga Mare din Constanța este structurată pe trei registre orizontale: soclu, parter și etaj. În exterior, ferestrele și ușile au decorații de stil maur. În interior, lăcașul de cult este împărțit în trei nave, puternic marcate în exteriorul navei principale . Decorații tradiționale evreiești sunt întâlnite și în interior. Vezi și Lista sinagogilor din România Note Legături externe Sinagoga Mare din Constanța pe situl Biserici.org
Palatul Sturdza de la Cozmești

Palatul Sturdza de la Cozmești este un palat construit în stil neogotic în anul 1816, de către vistiernicul Grigoraș Sturdza în satul Cozmești (comuna Stolniceni-Prăjescu, județul Iași). Istoric Începând din anul 1803, moșia din satul Cozmești (comuna Stolniceni-Prăjescu) apare menționată în documente ca aparținând vistiernicului Grigoraș Sturdza. În anul 1816, acesta a construit aici, după planurile arhitectului Iosif Demesovici, un palat pe locul unor case boierești mai vechi. De-a lungul timpului, palatul a suferit mai multe modificări. Mihail Sturdza (1794-1884), viitor domn al Moldovei în perioada 1834-1849, a ridicat un al doilea etaj al palatului. Acesta a murit la Paris, la vârsta de 90 de ani, lăsând în urma sa mai mulți copii din căsătoriile sale. Copiii săi s-au certat pentru împărțirea averii uriașe lăsate de fostul domnitor, care cuprindea și moșia Cozmești. Moșia Cozmești a fost moștenită în anul 1884 de către Grigore M. Sturdza (1821-1901), fiul din prima căsătorie a lui Mihail Sturdza cu Elena Rosetti. Acesta era cunoscut sub porecla de "beizadea vițel", pentru că făcea exerciții fizice ridicând pe umeri un vițel . A urmat studii la școlile de la Paris și Berlin, apoi a participat la Războiul Crimeii (1853-1856), în calitate de general turc, sub numele de Muhlis Pașa. După ce a încercat să devină domnitor al Moldovei, candidând în anul 1859 împotriva propriului tată, el a îndeplinit după răsturnarea lui Cuza în anul 1866 funcțiile de deputat și senator în Parlamentul României. Alături de moșia Cozmești, el a moștenit și moșia Cristești. În prezent, Palatul de la Cozmești găzduiește Centrul de orientare, calificare și plasare a tinerilor peste 18 ani proveniți din centrele de plasament în vederea integrării socio-profesionale. Fotogalerie Note Legături externe Istoricul satului Cozmești
Cula Cuțui

Cula Cuțui este un monument istoric aflat pe teritoriul satului Broșteni, comuna Broșteni. În Repertoriul Arheologic Național, monumentul apare cu codul 110884.01. A fost construită în 1815, în lunca Motrului, de către Ghiță Cuțui, căpitan de panduri în oastea lui Tudor Vladimirescu. Memoria locului păstrează amintirea tragicului destin al tinerei soții a căpitanului Cuțui, răpită de turcii din Ada-Kaleh, care pustiau vestul Olteniei în vremea când cetele lui Osman Pazvantoğlu terorizau Bucureștiul. Cula a fost deteriorată în timpul Primului Război Mondial, abandonată după 1916, a fost restaurată în anii ’60. În 1990 a fost recuperată de proprietari. Note Vezi și Broșteni, Mehedinți Culă Legături externe Monumente istorice din România-Fișă și localizare de monument Imagini
Cula Racovița

Cula Racovița este situată în orașul Mioveni, în cartierul Racovița și este monument istoric catalogat, împreună cu parcul aferent, cu codul LMI AG-II-a-A-13743. Pe fațada culei din partea de sud, se află o placă datată pe la sfârșitul secolului al XIX-lea, pe care este inscripționată data construirii edificiului în anul 1806. Cula a ars în anul 1877 și a fost restaurată în anul 1878. Conform acestor date specialiștii îl indică pe polcovnicul Nicolae Racoviceanu ca și ctitor al construcției. În opoziție cu aceste date, tradiția orală susține ca an al construcției, anul 1786, an în care proprietarul moșiei Racovița era jupânul Dumitrașcu Brătianu. După incendiul din 1877, prin grija polcovnicului Racoviceanu este consemnată documentar data renovării ei în anul 1878. În anul 1925, noul proprietar al culei, I. A. Dobrovitz a executat refacerea acoperișului și retencuirea ei. Cula Racovița are o formă paralelipipedică, sub formă de turn, cu bază pătrată, cu latura de 8.5m și înălțime considerabilă de circa 20m. Grosimea zidurilor este de aproximativ un metru. Începând din data de 12 septembrie 1970, prin grija și eforturile depuse de profesorul Constatin I. Năstase, cula găzduiește Muzeul Etnografic din Mioveni, acesta fiind amenajat pe următoarea structură: îndeletniciri, obiecte de artă, port popular, ceramică, elemente de artă populară, arme, marturii religioase, unelte de tâmplărie și dogărie, toate secțiile însumând peste 800 de obiecte și exponate. Note Legături externe Cula Racovița Arhivat în 6 februarie 2013, la Wayback Machine. Centrul cultural Mioveni - Fotografii ale Culei Racovița Arhivat în 5 februarie 2013, la Wayback Machine. Monumente istorice din România
Palatul Diecezanei din Arad

Palatul Diecezanei din Arad este un edificiu P+2 cu plan în formă de L, fiind ridicat în 1908. Adăpostește magazinul Diecezana și locuințe. Aparține clădirilor arădene de stil neoromânesc, fațada având deschideri de diferite forme, grupate pe nivele.
Lacul Dorobanț

Lacul Dorobanț este un lac de baraj artificial de luncă din Câmpia Moldovei, aflat pe teritoriul satului Dorobanț din comuna Aroneanu, în partea de nord-est a municipiului Iași. Are o suprafață de circa 70 hectare și este construit pe Râul Ciric , fiind alimentat în cea mai mare parte cu ape provenite din precipitații. Lacul Dorobant este administrat din 2018 de societatea Enpi Lake Fishing SRL Iași Lacul este proprietate publică a statului utilizat de Federația Română de Canotaj. Pe lacul Dorobanț este amenajată o bază nautică de canotaj. În primăvara anului 1997, aceasta a fost declarată Centru de pregătire olimpică la canotaj, aici antrenându-se 30 sportivi din lotul național de juniori II. În anul 1998 a fost organizată pe lac Balcaniada de canotaj pentru juniori . Note
Saint Demetrius-Balș Church

Saint Demetrius-Balș Church (Romanian: Biserica Sfântul Dumitru-Balș) is a Romanian Orthodox church located at 14 Decembrie 1989 Street, nr. 15, in Iași, Romania. It is dedicated to Saint Demetrius of Thessaloniki. The church was built in 1690 by medelnicer Ionașcu Balș (1663-1738). Belonging to the Moldavian style, it was devastated by fire in 1723; the blaze began in a nearby brick workshop or, according to other sources, in the church itself. Balș and his son Lupu rebuilt the church, adding stone walls and a new roof. Initially, the building was entered through an open terrace on the south side; its remnants can still be seen in the stonemasonry. There was a niche with an icon of Saint Demetrius, now partly hidden by a window. In 1781, a foyer was added on the western side, with a bell tower above. At that point, the entrance was moved to the west, through the closed foyer under the tower, while the other door was shut up behind a wall. For a long time, members of the Balș family financed the church, which had a separate administration, even though it was a filial of the Saint George-Lozonschi Church. Various princes of Moldavia, particularly members of the Mavrocordatos family, offered gifts to the parish. In 1857, a grave was built for the Balș family in the vestibule, gathering remains from the cemetery in the churchyard. In 1900, eight headstones of the family were brought in from the cemetery and placed in the foyer walls. Five are in the Romanian Cyrillic alphabet, two in Greek and one is almost completely effaced. The plate for the crypt, made of Carrara marble, was vandalized by an individual who removed the Greek letters of gilt metal. A professor attempted to decipher the inscription in 1902, but could only make out a few words. At that point, another plaque was set up; the refurbishment was carried out by Gheorghe Balș. Damaged by fire and earthquakes over time, the church was restored in 1897 by administrator Mihail Balș, following the plans of architect Iancu Catargiu. This is mentioned in a dedication above the entrance, and at the same time, a white marble plate with the names of several deceased was also installed. Serious repairs were undertaken in 1948-1952 in order to fix damage caused during World War II. New renovations took place in 1994-1998; the iconostasis was repaired and the interior was repainted in neo-Byzantine fresco. The church has two bells from 1690 and 1692, while the iconostasis was carved in classic Baroque around 1800. The church is listed as a historic monument by Romania's Ministry of Culture and Religious Affairs. Notes
Fortul 13 Jilava

Fortul 13 Jilava este un monument istoric aflat pe teritoriul satului Jilava, comuna Jilava. Fortul 13 Jilava se află în sudul județului Ilfov, fiind construit întocmai după planurile generalului Henri Alexis Brialmont, ca parte din Cetatea Bucureștiului, centura de apărare, cu forturi și baterii, care înconjoară inelar Bucureștiul. Are reduitul în formă de as de pică, cu o valoare arhitecturală unicat. A fost utilizat ca închisoare politică, prima dată după răscoala din 1907, iar apoi după cel de Al Doilea Război Mondial, când în anul 1956 a fost cedat Ministerului de Interne. A devenit o parte tristă și crudă a gulagului românesc. Încăperile cazarmei au fost utilizate ca celule colective sau de maximă siguranță. În noaptea de 26/27 noiembrie 1940, Poliția Legionară a ucis, în celulele închisorii militare Jilava, un număr de 64 de deținuți politici (v. Masacrul de la Jilava). Foarte multe din personalitățile istorice, politice, culturale interbelice (Mareșalul Antonescu, Corneliu Coposu, Mihai Antonescu, monseniorul Vladimir Ghika, Nicolae Steinhardt sau Radu Lecca) au trecut pe aici și unii chiar și-au aflat sfârșitul pe câmpul de execuție Valea Piersicilor (Valea Plângerii), de lângă fort. Ultimii deținuți care au fost închiși aici au fost cei de la Revoluția din 1989. În prezent, o parte dintre fostele celule sunt amenajate în scop muzeal comemorativ. Note Legături externe https://arhivadegeografie.wordpress.com/2012/07/29/centura-de-fortificatii/ Arhivat în 15 noiembrie 2014, la Wayback Machine. http://fortificatiile-bucurestilor.ablog.ro/2011-07-24/fortul-13 jilava.html#axzz2jbmuMMyG
Bacău (stacja kolejowa)

Bacău (rum. Gara Bacău) – stacja kolejowa w miejscowości Bacău, w Okręgu Bacău, w Rumunii. Stacja jest obsługiwana przez pociągi Compania Națională de Căi Ferate CFR. Znajduje się na ważnej magistrali kolejowej nr 500 Bukareszt – Suczawa. W budynku dworca funkcjonuje poczekalnia, poczta, bar, posterunek policji, bankomat, restauracja, punkty usługowe, toaleta. Przed budynkiem dworca znajduje się postój taksówek oraz przystanki komunikacji publicznej. Linie kolejowe Linia Bukareszt – Suczawa Linia Bacău – Bicaz Przypisy Linki zewnętrzne Informacje o stacji – CFR Calatori
Gara Bacău

Gara din Municipiul Bacău este cea mai importantă gară din acest oraș, precum și una dintre cele mai importante din nord - estul țării. Linii de cale ferată Municipiul Bacău este punctul de intersecție dintre: Magistrala CFR 500: București - Ploiești - Buzău - Râmnicu Sărat - Focșani - Adjud - Bacău - Roman - Pașcani - Suceava - Vadu Siretului; Linia secundară 509: Bacău - Buhuși - Piatra Neamț - Bicaz; În anul 2023, traficul de persoane din gara Bacău este preluat de peste 40 de trenuri care deservesc zilnic stația. Majoritatea este reprezentată de trenuri Regio, alături de 16 trenuri InterRegio și 2 trenuri InterCity. Din Bacău există servicii zilnice spre: București (pe relația Adjud - Focșani - Buzău - Ploiești Sud - București Nord); Iași (pe relația Roman - Pașcani - Iași); Constanța / Mangalia (numai în timpul sezonului estival, pe relația Adjud - Focșani - Buzău - Făurei - Fetești - Constanța - Mangalia); Bicaz, (pe relația Podoleni - Piatra Neamț - Bicaz); Suceava (pe relația Roman - Pașcani - Verești - Suceava); Botoșani (pe relația Roman - Pașcani - Verești - Botoșani); Gara Bacău este o oprire importantă și pentru perechea de trenuri internaționale care fac legătura cu Republica Moldova. PRIETENIA: București - Ploiești - Buzău - Focșani - Bacău - Roman - Iași - Nicolina - Cristești Jijia - Ungheni - Chișinău. Note Legături externe FOTO Vechea gară a Bacăului, demolată într-o noapte din ordinul prim-secretarei Alexandrina Găinușe. Noua clădire a fost ridicată în următoarele 6 luni, 23 octombrie 2013, Olimpia Filip, Adevărul Format:Lista stațiilor de pe Magistrala CFR 509
Gara Oravița

Gara Oravița, cunoscută și drept Gara Oravița Română, este un monument istoric aflat pe teritoriul orașului Oravița. Este prima gară din România. Construcția gării a fost finalizată în anul 1847. Construirea gării din Oravița a avut loc concomitent cu construirea primei linii de cale ferată din România, și anume calea ferată Oravița – Răcășdia – Vrăniuț – Berliște – Milcoveni – Iam – Straja – Iasenova – Biserica Roșie – Biserica Albă – Vracevgai – Socol – Baziaș, o investiție de cinci milioane de florini. Această cale ferată a fost construită în perioada 1846-1854, cu doar 16 ani mai târziu decât prima linie de cale ferată din lume (Liverpool – Manchester 1830). Note Galerie
Ploiești Nord

Ploiești Nord (rum. Gare Ploiești Nord, pol. Ploeszti Północ) – stacja kolejowa w Ploeszti, w Okręgu Prahova, w Rumunii. Stacja jest obsługiwana przez pociągi CFR Călători. Znajduje się na linii Ploiești Sud – Măneciu. Linie kolejowe Ploiești Sud – Măneciu Przypisy
Gara Ploiești Nord

Gara Ploiești Nord este o stație CFR aflată în partea de nord a orașului Ploiești, pe calea ferată Ploiești Sud-Măneciu. A fost construită în anul 1919, acum fiind clasată în Lista Monumentelor Istorice din România. [1] Format:Lista stațiilor de pe Magistrala CFR 304
Ploiești Vest

Ploiești Vest (rum. Gare Ploiești Vest, pol. Ploeszti Zachodnie) – stacja kolejowa w Ploeszti, w Okręgu Prahova, w Rumunii. Stacja jest obsługiwana przez pociągi CFR Călători. Ploiești Vest znajduje w zachodniej części miasta Ploeszti. Leży na głównej linii kolejowej Rumunii łączącej Bukareszt z Oradeą. Aż do 1915 roku, pociągi z Bukaresztu w kierunku Siedmiogrodu kursowały przez dworzec Ploiești Sud, gdzie miała miejsce zmiana czoła pociągu. Linie kolejowe Bukareszt – Oradea Ploiești Sud – Târgoviște Przypisy Linki zewnętrzne Informacje o stacji. cfrcalatori.ro. [zarchiwizowane z tego adresu (2015-10-16)]. – CFR Calatori
Gara Ploiești Vest

Gara Ploiești Vest este a doua gară ca mărime, trafic și importanță din municipiul Ploiești și din județul Prahova. Prezentare generală Ploiești Vest este gara aflată pe magistrala care face legătura între București și zona de sud a României cu Valea Prahovei și Transilvania. Aceasta se află pe magistrala CFR 300, care are cel mai mare tranzit de pasageri și mărfuri din România. Până în anul 1915 trenurile din București spre Transilvania tranzitau gara Ploiești Sud, unde își întorceau sensul de mers. Linii de cale ferată București Nord - Brașov - Sighișoara - Teiuș - Războieni - Cluj - Oradea (650 km) Ploiești Sud-Slănic Ploiești Sud-Târgoviște Note
Mesquita de Hünkar de Constanța

La mesquita de Hünkar (en romanès: Geamia Hunchiar; Turkish, il·luminat. "Mesquita del sobirà") és una mesquita situada al 41 Tomis Boulevard, Constanța, Romania. La mesquita es va completar el 1869, nou anys abans que la Dobruja del Nord passés a formar part de Romania, durant el regnat del sultà otomà Abdulaziz. Per tant, també es coneix com la mesquita Aziziye, i la seva tughra apareix al costat esquerre de l'entrada, dins d'un medalló ovalat de marbre. El minaret té 24 metres d'alçada i domina el seu entorn. L'edifici té un estil otomà senzill, amb una teulada de teula i té forma de cub com la Kaaba. Està feta de pedra tallada que provenia de la porta d'entrada a la fortalesa otomana, les muralles de la qual van ser enderrocades el 1828. Al seu torn, la pedra d'aquestes parets provenia dels vestigis grecoromans de l'antic Tomis. La catifa interior va ser donada el 2001 pel president turc Ahmet Necdet Sezer. Durant el període d'entreguerres, la mesquita es va apropar a la demolició, i els defensors van argumentar que el minaret estructuralment feble representava una amenaça per als transeünts. L'historiador Nicolae Iorga va refutar amb èxit aquesta afirmació. Durant la Segona Guerra Mundial, els bombardeigs soviètics van danyar greument la mesquita i es va suggerir de nou el seu arrasament total. Va ser restaurat els anys posteriors a la Revolució Romanesa, al mateix temps que va quedar sufocat per la nova construcció al barri. La mesquita està catalogada com a monument històric pel Ministeri de Cultura i Afers Religiosos de Romania. Referències
Hünkar Mosque, Constanța

The Hünkar Mosque (Romanian: Geamia Hunchiar; Turkish: Hünkar Camii, lit. "Sovereign's Mosque") is a mosque located at 41 Tomis Boulevard, Constanța, Romania. The mosque was completed in 1869, nine years before Northern Dobruja became part of Romania, during the reign of Ottoman Sultan Abdulaziz. Hence, it is also known as the Aziziye Mosque, and his tughra features on the left side of the entrance, within an oval medallion of marble. The minaret is 24 meters high, dominating its surroundings. The building is in a simple Ottoman style, with a tile roof, and is cube-shaped like the Kaaba. It is made of carved stone that came from the entrance gate to the Ottoman fortress, the walls of which were demolished in 1828. In turn, the stone for those walls came from the Greco-Roman vestiges of ancient Tomis. The interior carpet was donated in 2001 by Turkish President Ahmet Necdet Sezer. During the interwar period, the mosque came close to demolition, with proponents arguing that the structurally weak minaret posed a threat to passersby. Historian Nicolae Iorga successfully refuted this claim. During World War II, Soviet bombing seriously damaged the mosque, and its total razing was again suggested. It underwent restoration in the years after the Romanian Revolution, at the same time becoming choked by new construction in the neighborhood. The mosque is listed as a historic monument by Romania's Ministry of Culture and Religious Affairs. References