Castelul Corvinilor

Castelul Corvinilor, numit și Castelul Huniazilor sau al Hunedoarei, este cetatea medievală a Hunedoarei, unul din cele mai importante monumente de arhitectură gotică din România.Castelul a fost construit pe ruinele unei fortificații din secolul al XIV-lea. Este situat pe o stâncă de calcar în partea de sud-vest a orașului Hunedoara din România . După 1440, voievodul Iancu de Hunedoara a transformat o fortificație existentă în castelul ancestral al familiei nobiliare Huniade. În a doua fază de construcție, după 1458, complexul a fost extins sub regele Matei Corvin. La începutul secolului al XVII-lea, alte modificări majore ale clădirii au fost efectuate sub domnia prințului Gabriel Bethlen. Complexul actual prezintă un amestec de diferite stiluri arhitecturale . Din 1918 face parte din proprietatea statului român. În castel a fost înființat un muzeu; ocazional, acesta servește drept platou de filmare. Castelul Hunedoarei este cea mai mare construcție medievală cu dublă funcționalitate (civilă și militară) din România aflată încă „în picioare”. Este considerat unul dintre cele mai frumoase castele din lume, fiind situat în „top 10 destinații de basm din Europa”. Etimologie Castelul listat este cunoscut și sub alte câteva nume, cum ar fi Castelul Negru, Castelul Corvinilor, Castelul Vajdahunyad și Castelul Huniad. Aceste nume reflectă fie aspectul său, fie familiile care l-au deținut cândva. Poveste Conform unui document datat 18 octombrie 1409, regele Sigismund de Luxemburg a acordat teritoriul regal al Hunedoarei cu o structură fortificată nobilului Vojk (Voicu) Corbu. Acest boier, probabil un imigrant din Țara Românească, servise anterior ca cavaler la curtea regelui. Locuitorii și proprietarii castelului De la constructorul castelului la Matei Corvin Iancu de Hunedoara a fost constructorul castelului. L-a construit în timp ce era guvernator sau voievod (în maghiară: vajda) al Regatului Ungariei. Locul nașterii și originile sale sunt incerte. Se presupune că era fiul nobilului Vojk (Voicu) Corbu și al Elisabetei Morzsinay. O legendă populară îl numea și fiul regelui Sigismund al Ungariei. Omul de stat și liderul militar transilvănean a fost unul dintre cei mai importanți lideri politici și militari ai secolului al XV-lea din Europa. Primul fiu al lui Iancu de Hunedoara, Ladislau Huniade, care s-a născut în castel în 1433, a devenit proprietarul proprietății din 1456 până în 1457 la 16 martie 1457, proprietatea a trecut la Matei Corvin, al doilea fiu al lui Iancu de Hunedoarași al Elisabeta Szilágyi. Din cauza activităților sale, regele Matei Corvin a stat în castel doar ocazional. În 1490, acesta a murit. Timpul de după Matei Corvin Fiul nelegitim al lui Matei Corvinus, Iancu Corvin, a devenit ulterior noul proprietar al castelului. A murit în 1504, la vârsta de treizeci și unu de ani. Văduva sa, Beatrice de Frangepan, a devenit noua stăpână a castelului, tutore al orfanilor pe jumătate Christoph și Elisabeth. În anul următor, fiul ei Christoph a murit, iar în 1507, fiica ei Elisabeth. După perioada de doliu, Beatrice de Frangepan s-a căsătorit cu George de Brandenburg în 1509 . Astfel, margraful de Brandenburg-Ansbach a devenit unicul moștenitor al proprietății Castelului Hunedoara. Cu toate acestea, înainte de moartea sa, George de Brandenburg a predat castelul și bunurile aferente nobililor Gaspar și Nicolaus Török din Enning. Până în 1526, proprietatea se afla deja în mâinile familiei Török. Ulterior, proprietatea s-a schimbat în cadrul familiei Török, mai întâi de la Gaspar și Nicolaus Török la Valentin Török. După moartea lui Valentin Török în închisoarea Yedikule, un căpitan, Georg Badas, s-a căsătorit cu văduva sa. Astfel, el a dobândit și drepturi asupra unei părți din domeniul castelului. Fiii lui Valentin, Johann și Franz Török von Enying , au recăpătat ulterior posesia deplină a moșiei tatălui lor, plătindu-i lui Georg Badas o sumă de 12.000 de taleri. Johann și Franz Török au lăsat în urmă fiecare câte un fiu: Johann, un fiu cu același nume, și Franz, Stefan Török, menționat de mai multe ori în istoria Transilvaniei. La începutul anului 1605, Stefan, ultimul membru masculin al familiei cu numele său, a amanetat castelul lui Gabriel Bethlen, generalul de cavalerie și mai târziu prinț al Transilvaniei. Cu toate acestea, cei 12.000 de guldeni confiscați de la moștenitorii lui Stefan nu au fost colectați decât în ​​1618, deoarece sora sa, Catharina, era încă în viață după moartea lui Stefan, în 1612. De la Gabriel Bethlen până la moartea Catharinei Zólyomi Prin urmare, Gabriel Bethlen a dobândit complexul moșieresc abia după moartea Catharinei Török, ca proprietate a coroanei eliberată prin sechestru. Prințul Bethlen a avut doi fii, Gabriel și Michael Bethlen, cu soția sa, Susanna Karolyi, care a murit în 1626, dar au murit tineri. După ce a doua sa căsătorie cu Ecaterina de Brandenburg nu a produs urmași, prințul și-a reorganizat afacerile succesorale. A găsit un moștenitor printre rudele sale. Fratele său, Stefan Bethlen, și soția sa au avut patru fii și trei fiice. Gábor l-a crescut pe fiul fratelui său cu același nume și l-a adoptat ca fiu al său. După moartea lui Gabor, la 15 noiembrie 1629, Stefan Bethlen cel Tânăr a moștenit castelul și moșiile lui Hunyad în virtutea dispoziției sale testamentare. Un an mai târziu, Stefan Bethlen cel Tânăr a murit la castelul său din Ecséd . Soția lui Stefan a ajuns apoi la o înțelegere cu tatăl lui Stefan și cu fiul său supraviețuitor, Peter, cu privire la proprietate și la drepturile ei de moștenire. După ce Peter Bethlen a murit pe 3 august 1646, iar tatăl său i-a succedat la tron ​​doi ani mai târziu, proprietatea a trecut la fiica sa, Catharina Bethlen. Drepturile ei de moștenire au fost contestate de mai multe ori. Catharina a fost căsătorită cu David Zólyomi, care a încercat el însuși să urce pe tronul princiar al Transilvaniei. Drept urmare, a fost condamnat pentru înaltă trădare pe 21 august 1633 și ulterior încarcerat în închisoarea Castelului Kővár . Rugăciunile și insistențele insistente au dus la faptul că Catharina a fost ulterior lăsată să împartă închisoarea cu soțul ei, unde a născut-o pe fiica lor, Kövari Catharina. În timpul închisorii sale voluntare, a transferat o parte din proprietate lui Stefan Tököli, soțul nepoatei sale Maria, pentru a menține securitatea și ordinea moșiei. După moartea soțului ei, în 1651, Catharina Bethlen s-a întors la Hunedoara. Apoi a încercat să recupereze proprietatea confiscată în timpul procesului de trădare și a reușit parțial. A locuit acolo până în 1666. După aceea, moștenirea ei a trecut la copiii ei, Maria și Nikolaus Zólyomi, care au împărțit ulterior proprietatea. Din motive inexplicabile, fiica ei, Kövari Catharina, nu a fost menționată în acordul de împărțire. De la Nikolaus Zólyomi la transferul în proprietatea românească Tratatul în unsprezece puncte a fost contestat în 1667 de Nicolae Zólyomi în fața Dietei de la Marosvásárhely , din cauza unei clauze pe care aceasta o inserase în favoarea lui Stefan Tököli. Procesul s-a încheiat cu un compromis. Ulterior, Nicolae Zólyomi s-a căsătorit cu o soră a lui George I Rákóczi din motive politice , pentru a pune capăt ostilităților existente între cele două familii nobile, Bethlen și Rákóczi . După ce s-a separat de soția sa neiubită, însă, a luat partea lui George al II-lea Rákóczi . După o încăierare cu Ákos Barcsay , George a asediat castelul din Hunedoara pentru a răzbuna neloialitatea lui Zólyomi. După asediu, Nicolae a fost capturat și închis în Ungaria până în iunie 1660. După închisoare, însă, activitățile politice ale lui Nicolae au continuat, chiar și în timpul disputei pentru tron ​​dintre Ioan Kemeny și Mihail I Apafi . Din acest motiv, a fost acuzat de înaltă trădare și închis în cetatea Făgăraș timp de nouă luni, până la evadarea sa reușită pe 14 martie 1664. Nicolae Zólyomi și-a folosit noua libertate pentru a-și recăpăta posesia deplină asupra proprietății sale. Prin urmare, a contactat comandanții turci din jurul sultanului Mehmed al IV-lea , care ulterior au cerut ca Mihail I Apafi să-i restituie proprietatea lui Mihail. Moartea lui Zólyomi în 1671 a fost, așadar, o veste bună pentru prințul Mihail I. Proprietatea a trecut acum în întregime în mâinile lui Mihail. Mai târziu, Emmerich Thököly a achiziționat proprietatea de la Mihail I. Mihail al II-lea Apafi , fiul lui Mihail I Apafi, a devenit apoi proprietarul castelului. Când acesta a murit, la 1 februarie 1713, văduva sa, Catharina Apafis, a intrat în posesia proprietății. Aceasta a murit în 1724, după care castelul a trecut în posesia trezoreriei statului. Din acest moment, Castelul Hunedoara a rămas în proprietatea statului: din 1724 până în 1867, mai întâi în posesia Austriei , apoi din 1867 până în 1918 în posesia Austro-Ungariei . Din 1918, clădirea se află în proprietate românească . Povești și legende cercetate Există mai multe povești și legende despre castel. Alături de alte castele din Transilvania, este considerat și „adevăratul castel al lui Dracula”, însă Vlad al III-lea Drăculea nu îl deținea. El l-a vizitat doar pe proprietarul și aliatul de atunci, Matei Corvin, la castel. În 1462, Vlad al III-lea a fost forțat să fugă în Transilvania după o cruciadă împotriva turcilor. În timpul evadării sale, a găsit inițial adăpost la Matei Corvin, pe atunci regele Ungariei, care mai târziu l-a închis pe Drăculea timp de doisprezece ani în Castelul Vișegrad pentru presupusă trădare și probabil și temporar în Castelul Hunedoara. Legenda Fântânii Conform legendei, fântâna castelului, adâncă de 28 de metri , din curtea castelului, a fost săpată de trei prizonieri turci cărora li s-a promis libertatea dacă vor săpa până vor ajunge la apă. După ce și-au terminat sarcina după 15 ani de muncă, angajatorii lor și-au încălcat promisiunea. Conform legendei, inscripția prizonierilor, „Poate că aveți apă, dar aproape niciun sentiment”, de pe un zid al castelului, lângă fântână, mărturisește dezamăgirea amară a turcilor. Legenda Corbului Stema familiei Corvinilor înfățișează un corb cu un inel de aur în cioc. Există diverse povești și o frescă alegorică în castel despre pasărea heraldică cu inel. O legendă spune că Ioan de Hunedoara a fost fiul nelegitim al regelui Sigismund de Luxemburg și al mamei sale, Elisabeta Morzsinay. Se spune că Sigismund a căsătorit-o ulterior pe Elisabeta cu nobilul Vojk (Voicu) Corbu. Ca simbol al recunoașterii, Sigismund i-a oferit iubitei sale un inel cadou pentru copilul lor nenăscut. În timpul unei călătorii, un corb a furat inelul strălucitor la o masă. Ioan de Hunedoara a ucis apoi corbul și astfel și-a recăpătat inelul. În memoria acestui eveniment, el a ales ulterior corbul ca simbol pentru sigiliul său. Conform unei alte povești răspândite, fiul lui Ioan de Hunedoara, Matei I, s-a autointitulat Corvinus (latină pentru corb), deoarece a derivat acest nume din stema familiei Hunedoare. Istoric Castelul predecesor Clădirea, care a fost construită peste un castel anterior, a suferit numeroase reconstrucții, renovări și extinderi de-a lungul anilor, fiecare în stilul tipic epocii sale. Unii istorici datează prima fortificație din piatră în secolul al XIV-lea. Alții, însă, presupun că datează din secolul al XV-lea. Această fortificație avea o formă eliptică cu capete ascuțite. Zidurile aveau o grosime de până la 2 metri. Se folosea calcar, pietriș și dolomit. Investigațiile din Primul Război Mondial au dezvăluit că fortăreața avea un turn triunghiular. După ce a fost cedat lui Vojk (Voicu) Corbu, castelul a format și orașul central al comitatului Hunyad . A fost o verigă într-un lanț de foste structuri defensive situate aproape de granița țării. Astfel de castele au fost construite conform cerințelor strategice ale vremii , în special pe fondul amenințării turcești . Castelul ancestral al lui Hunyadi Castelul, comandat de Ioan de Hunedoara după 1440, este o capodoperă a arhitecturii gotice seculare, amintind de castelele franceze ale vremii. Hunedoara a transformat fortăreața în castelul său ancestral. Nu se știe exact când a moștenit castelul. Cu toate acestea, ulterior a numit un administrator anonim care să-i reprezinte drepturile în absența sa. În 1446, când Ioan de Hunedoara a devenit regent al Ungariei, capela, a cărei construcție fusese deja începută în 1442, a rămas în picioare. Aceasta formează cea mai veche parte a castelului ancestral al familiei Hunedoara. În prima fază de construcție, au fost construite ziduri suplimentare în jurul fortăreței existente. În plus, au fost construite turnurile rotunde Pustiu, Tobosarilor și Capistrano, precum și turnurile portal dreptunghiulare Nou de poartă și Vechi de poartă, pe laturile de nord-vest și sud-est ale castelului. Aripa rezidențială reprezentativă și Sala Cavalerilor de sub aceasta , datând din 1452, au fost construite în partea de vest. O galerie lungă lega Turnul Njebois, nou construit, de castel. Ioan de Hunedoara locuia deasupra Sălii Cavalerilor, aproape de prietenul său Ioan de Capistrano – un predicator itinerant – care locuia într-o celulă în bastionul din colțul de nord-vest. Mai târziu, stăpânii castelului au locuit în partea castelului de deasupra porții principale. Zona de locuit se afla lângă temnița de sub Sala Cavalerilor, unde se afla „ Fecioara de Fier ”. Se spune că primul fiu al lui Hunedoara , Ladislau de Hunedoara, s-a născut în 1433 pe scaunul de piatră din jaluzelele celei de-a doua ferestre nordice a castelului. Loggia Matia, numită și Aripa Matthias, a fost construită în timpul celei de-a doua faze de construcție sub regele Matthias Corvinus , după 1458. Extensia estică, care se învecinează cu partea de nord a castelului, și podul de acces care se ridică din fundul văii adânci și este susținut de cinci piloni înalți din cărămidă, sunt, de asemenea, atribuite regelui în timpul acestei faze de construcție. Lucrările de construcție în stil renascentist au fost finalizate în jurul anului 1480 sub conducerea lui Matthias Corvinus. Anul 1480 sculptat în piatră deasupra porții principale susține această presupunere. Zona castelului Huniad a devenit comitat un an mai târziu . Restaurare și renovare în secolele al XVI-lea și al XVII-lea În 1534, ca urmare a disputelor dintre stăpânul de atunci al castelului, Valentin Török, și prințul Ioan Zápolya , castelul a fost asediat, cucerit și parțial distrus de Emerich Csibak, un susținător fervent al lui Zápolya. La scurt timp după aceea, Valentin Török și-a schimbat opiniile în favoarea lui Zápolya. În 1535, Zápolya a confirmat dreptul de proprietate al lui Valentin asupra castelului. De asemenea, a restaurat clădirea lui Csibak. În 1599 , Mihai Viteazul a obținut pentru scurt timp controlul asupra Transilvaniei. În același an, o parte din castel și orașul vecin Hunedoara au fost incendiate de valahii lui Mihail în timpul luptelor. La începutul secolului al XVII-lea, prințul Gábor Bethlen a achiziționat castelul. Gábor a fost al treilea proprietar care a făcut modificări majore structurii. Bethlen a adaptat mai multe zone ale castelului pentru noi utilizări civile și militare. El a construit Palatul Mare și Turnul Alb pe partea de est, Bastionul Munițiilor și pridvorul asemănător unui castel. În plus, aspectul interiorului capelei a fost schimbat fundamental sub domnia lui Bethlen. În timpul domniei lui Peter Bethlen, un zid, numit pe atunci „bariera”, a fost construit la o oarecare distanță de podul castelului. Acesta forma un fel de incintă în jurul așa-numitei „Curți a Husarilor”. Mai multe clădiri se aflau în spațiul protejat creat de acest zid de înconjurare. Parterul clădirilor, care avea douăzeci și trei de deschizături, servea și ca apărare. Zonele superioare ale clădirilor erau destinate ca apartamente pentru judecătorii curții și stăpânii grajdurilor. De asemenea, erau folosite pentru a găzdui pandurii . Reparații și renovări până în secolul XXI După moartea Catharinei Apafis în 1724, proprietatea a trecut la Trezorerie , care a găzduit biroul minier în castel și a folosit clădirea pentru depozitarea fierului. Un an mai târziu, castelul a fost reparat pentru scopul său preconizat. Alte reparații au fost efectuate în 1748 și 1754. În 1786, au fost descoperite daune semnificative la acoperiș, care au fost reparate un an mai târziu. O renovare majoră a avut loc în 1817. În acel an, împăratul Franz I și a patra sa soție, Carolina Augustă a Bavariei, au călătorit în Transilvania. După o tabără de trei zile la curte în castel, împăratul a oferit 30.000 de guldeni pentru cele mai urgente renovări. Cu toate acestea, imediat ce lucrările de construcție au fost finalizate, capela a fost lovită de fulger în timpul unei furtuni. Acest lucru a provocat pagube semnificative capelei și clădirii din jur. Din cauza stării precare a castelului, cauzată de pagube provocate de fulgere, un inspector minier al districtului Hunyad a intervenit ulterior public. Un raport din ziarul „Kedveskedőben” din iunie 1823 a dus la o donație din partea comitatului Hunyad . În anii următori, castelul a fost restaurat. Până la mijlocul secolului al XIX-lea, coridorul părții castelului construite în secolul al XVII-lea și aripa construită în timpul lui Iancu de Hunedoara erau încă dărăpănate. Mai mult, nici turnul, nici galeria nu erau acoperite. Marele bastion vechi și estic, aparținând clădirii principale, era vopsit în roșu și alb. Castelul avea nouăzeci și șapte de ferestre, dintre care unele dădeau spre curte, și o sută optzeci și una de deschizături. Unele dintre ferestrele gotice adiacente erau deteriorate de gloanțe. Mai multe steme de deasupra ușilor fuseseră sculptate. La colțurile zidurilor existau guri de scurgere a apei de ploaie. Curtea castelului era neregulată și denivelată. Piatra forma pavajul. Pe lângă clădirile agricole, în zona din jurul castelului existau două hambare, un grajd pentru vite și o fermă de păsări. După renovări, Biroul Districtual Huniad a fost găzduit în incinta castelului în 1852. Cu toate acestea, nu a funcționat mult timp în această locație. Pe 13 aprilie 1854, la ora 23:00, un incendiu a izbucnit în camerele orientate spre nord. Alimentat de un vânt puternic dinspre nord, acesta a crescut în dimensiuni și a cuprins în cele din urmă întreaga clădire. În ciuda tuturor eforturilor, incendiul nu a mai putut fi stins. Din cauza acestui incendiu și a incendiilor anterioare, clădirea este numită și „Castelul Negru”. Lucrări majore de renovare a ruinelor au început în 1868, sub conducerea arhitectului Ferenc Schulcz. Schulcz a început, printre altele, cu restaurarea arhitecturii gotice din Sala Cavalerilor și restaurarea sculpturilor vechi. După moartea sa, Imre Steindl, constructorul clădirii Parlamentului din Budapesta , a continuat lucrările până în 1874, cu un obiectiv diferit. Steindl nu era evident interesat de o restaurare, ci de o reînnoire a castelului. Renovările ulterioare au fost efectuate de arhitecții Iuliu Piaczek și Antal Khuen. Din perspectiva de astăzi, castelul a avut mult de suferit din cauza lucrărilor de restaurare inadecvate din secolul al XIX-lea. În 1907, arhitectul Ștefan (Istvan) Möler a reluat lucrările întrerupte. O nouă fază de restaurare a început în 1956, bazată pe cercetările lui Oliver Velescu, istoric și arhitect specializat în conservarea monumentelor istorice. Odată cu includerea clădirii în Planul Național de Restaurare în 1997, au fost efectuate lucrări suplimentare de construcție, electrice și de încălzire, precum și lucrări de restaurare și conservare a frescelor și obiectelor artistice. Parlamentul României a asigurat fonduri pentru reparații până în 2004. In 2024, a reinceput o renovare generala a castelului. Descrierea complexului castelului Accesul la Castelul Corvinilor se poate realiza pe DN7 (E15) până în dreptul localității Sântuhalm, dinspre est sau vest, iar de acolo urmând DJ 687 până în orașul Hunedoara. Intrarea se face dinspre localitatea Sântuhalm urmând bulevardele Traian, Republicii și Libertății. Geografic monumentul este situat în centrul județului Hunedoara, în partea sud-vestică a Municipiului Hunedoara, pe ultimele ramificații estice ale munților Poiana Ruscă. Castelul se află la vest de orașul vechi Hunedoara, pe o stâncă cu o suprafață de aproximativ 7.000 de metri pătrați. Clădirea este înconjurată pe laturile de vest și de sud de pârâul Zlaști. Pe laturile de est și de sud, un șanț mare înconjoară castelul. Se păstrează încă părți din zidul de incintă din jurul așa-numitei „Curți a Husarilor”, care a fost construită la o oarecare distanță de podul castelului. Dimensiunile castelului variază în lățime între 10 metri (în zona aripii Njeboisa) și 50 de metri. În extensia sa nord-sud (inclusiv turnul Njeboisa), castelul are aproximativ 120 de metri lungime. Încăperile castelului și anexele sale includ cinci bastioane, două săli, două camere, cinci anticamere, douăzeci și opt de camere de zi, nouă camere în foișor, o brutărie și o cazemată pe partea de est. În plus, pe partea de nord se află capela și două terase. Castelul este accesibil prin două poduri. Intrarea principală pe partea de vest este un pod puternic din lemn, sprijinit pe piloni de piatră, cu un pod mobil la capăt, care traversează defileul Zlaști. Chiar în fața podului se află un altar . Direct sub podul principal, lângă râul Zlaști, s-au păstrat rămășițele unei case de servitori în ruine. Podul de lemn, mai mic și mai vechi, se află pe partea de est a castelului. După traversarea podului principal de acces, se ajunge la turnul portal pătrat (Turnul nou de poartă). Anul 1480 poate fi văzut deasupra porții principale. La capătul podului, la câțiva pași în spatele statuii Sfântului Ioan Nepomuk , se poate citi inscripția BEATVS IOANNES NEPOMVCENVS SANGVIN(IS) VNDA VT VE(STE) PVRPVRATVS HVNGARIAE (PATRONVS) cu anul 1664. Fostele camere de locuit și de reprezentare sunt grupate în jurul curții interioare a castelului, ușor de gestionat. Zona temniței și osuarul se află la subsol, sala cavalerilor și camera capelei la parter. Stema familiei Hunyadi , cu corbul și inelul, poate fi găsită în mai multe locuri ale clădirii. Unele steme sunt atașate de uși sau au fost sculptate în zidăria de deasupra ușilor. În sala cavalerilor, pe tavanul boltit, unde se întâlnesc capetele marginilor bolții, există decorațiuni din piatră cu alte steme. Cea mai cunoscută inscripție a castelului este atașată de două ori pe o coloană gotică de susținere din sala cavalerilor. Inscripția, care se referă la constructor, Ioan de Hunyadi, este sculptată pe o bandă de coloană, o dată în alfabet gotic și încă o dată în alfabet latin. Inscripția latină spune: Hoc opus fecit fieri Magnificus Johannes de Hunyadi regni Hungariae gubernator. Anno Domini – MCCCCLII. Servitorii erau, de asemenea, adăpostiți la parter. Camera de consiliu se afla la primul etaj. Oaspeții erau cazați la etajul al doilea sau în podul din partea de sud a castelului. Adiacent podului principal de acces cu turnul portal, prima terasă și Loggia Matia (Aripa Matthias) sunt construite în sensul acelor de ceasornic. Cea mai faimoasă frescă a castelului din secolul al XV-lea poate fi văzută în Aripa Matthias. Aceasta prezintă trei scene în șase tablouri. Prima scenă din partea inferioară a imaginii, prost conservată, arată un bărbat cu mâna dreaptă ridicată. În imaginea opusă, mai bine conservată, o femeie ține un măr cu o cruce în mâna dreaptă. În a doua scenă din partea centrală a imaginii, un bărbat ține un inel în mâna dreaptă. Femeia din imaginea alăturată își ridică brațul stâng și își întoarce capul. În plus, imaginea prezintă un corb cu o panglică în cioc. A treia scenă din partea superioară a imaginii prezintă un gest al bărbatului. Pe cealaltă parte, o femeie însărcinată ține o buclă cu două inele în mâna stângă. Fresca se potrivește cu o altă imagine care prezintă o scenă de vânătoare cu un mistreț. Sala Cavalerilor (o mare încăpere de recepții), Turnul buzduganelor, Bastionul alb care servea drept depozit de bucate și Sala Dietei, având medalioane pictate pe pereți (printre ele se găsesc și portretele domnilor Matei Basarab din Țara Românească și Vasile Lupu din Moldova). Alte fresce din epoca lui Matei Corvin, ale cărui pereți erau decorați cu serii de picturi, au fost păstrate în castel. Pe lângă frescele care înfățișează jocuri de curte în stil renascentist, printre acestea se numără probabil și imaginile care au supraviețuit din Legenda Corbului . Frescele au fost descoperite în 1883 de Stefan Möller, profesor de istorie arhitecturală medievală din Budapesta. Möller le-a considerat o dovadă a presupusei descendențe a lui Huniazilor din regele Sigismund. Alți istorici au considerat reprezentările drept originea stemei familiei. Conform opiniei predominante a experților, frescele alegorice înfățișează o serie de evenimente conectate. În spatele loggiei, în partea de nord a castelului, se află Turnul Pictat (numit și Turnul Buzdugan ) cu a doua terasă (Platforma de artilerie) . Între cele două turnuri rotunde, Pictat și Tobosarilor , se află capela din partea de est a clădirii, iar lângă ea fântâna castelului. Pe contraforturile capelei se află o veche inscripție arabă. Multă vreme, inscripția a fost asociată cu legenda fântânii . A fost interpretată astfel: „Poate că ai apă, dar aproape niciun sentiment”. Expertul în scriere arabă Mihail Guboglu a tradus inscripția în mod diferit. Conform traducerii sale, un prizonier a sculptat probabil următoarea propoziție în piatră: „Cel care a săpat această fântână este Hassan, care locuiește ca prizonier cu giaourii, în fortăreața de lângă biserică”. În aripa de est a castelului, pe o piatră de zid, se află și literele GB (pentru Gábor Bethlen) și anii 1624 și 1629. Apoi urmează Palatul mare și vechea poartă (Turnul vechi de porta) . Între ele se află vechea zonă de intrare cu micul pod de lemn. Turnul Alb (Turnul alb) se află chiar lângă pod, iar pe partea de sud a castelului se află Turnul Rotund Pustiu . Turnul Njeboisa, separat din sud, este conectat la castel printr-o galerie lungă de 33 de metri, susținută de piloni arcuiți rotunzi, cu ziduri, cu un pod mobil acoperit la capătul galeriei. Alături de galerie, la vest, se află Turnul Capistrano și Palatul mare cu Sala Cavalerilor. Patru turele gotice ornamentate împodobesc această zonă. De acolo, puteți ajunge la podul principal cu turnul portal. Replici ale castelului Castelul Vajdahunyad a fost construit în 1896 în Parcul Orașului din capitala Ungariei, Budapesta . Castelul a fost inițial construit ca o machetă din lemn pentru a ilustra arhitectura maghiară cu ocazia sărbătorilor mileniului națiunii maghiare . Datorită reacției pozitive, arhitectul maghiar Ignác Alpár a construit ulterior actualul castel din piatră. Partea principală a clădirii a fost modelată după Castelul Hunedoara (pe atunci Castelul Vajdahunyad). Printre alte caracteristici, au fost copiate Turnul Njeboisa și turelele gotice decorate elaborat. În plus, Castelul Hunedoara a fost reconstruit într-un model Lego între noiembrie 2006 și ianuarie 2007. Utilizare curentă Un tur al castelului, inclusiv o vizită la muzeu, sau închirierea pentru filmări comerciale este posibilă cu o programare prealabilă. Castelul este deschis publicului tot timpul anului. Se oferă tururi speciale pentru persoane individuale și grupuri. Același lucru este valabil și pentru ședințele foto și de filmare. Evenimente și festivaluri medievale au loc în mod regulat pe terenul castelului. În anul 2014, castelul a fost vizitat de peste 230.000 de turiști. În 2015, Castelul Corvinilor a avut 287.000 de vizitatori, în 2016 a fost vizitat de 300.193 turiști. În 2017, monumentul istoric din Hunedoara a primit vizita a 69.000 de oameni. În 2018, Castelul Corvinilor a înregistrat peste 351.000 de turiști.În anul 2019 , Castelul Corvinilor a fost vizitat de 404.379 turiști. În anul 2021, castelul a fost vizitat de peste 275.000 de turiști. Muzeul Castelului a fost deschis în 1974. Inițial, a găzduit piese medievale. Colecțiile au fost ulterior extinse pentru a include arheologie, etnologie, arte decorative și cărți vechi. Din 1990, muzeul s-a ocupat și de istoria dacică și romană. De atunci, muzeul a publicat seria CORVINIANA – Acta Musei Corvinensis, Ed. Muzeul Castelului Corvinilor, cu zece volume (Volumul 1: 1994, Volumul 2: 1995, Volumul 3: 1996, Volumul 4: 1997, Volumul 5: 1998, Volumul 6: 1999, Volumul 7: 2000, Volumul 8: 2001, Volumul 9: 2005, Volumul 10: 2006). Castelul este adesea închiriat ca platou de filmare. Un număr mare de producții cinematografice românești și internaționale (filme artistice, documentare sau reclame) au fost filmate acolo. Printre producții se numără, printre altele, François Villon , Mihai Viteazul , Michelangelo Buonarotti , Regii blestemați , Vlad , Jacqou le Croquat , Blood Rayne , Martin Luther , Nostradamus (1994) și Henry VIII. Serialul de televiziune Pro7 48 Hours of Fear a fost, de asemenea, filmat în castel în 2002. În videoclipul single din 2007 Don't Waste Your Time al cântăreței Kelly Clarkson , castelul poate fi văzut de mai multe ori ca fundal. Castelul Corvinilor a fost filmat și încadrat parțial (împreună cu Biserica evanghelică luterană fortificată medievală săsească din Biertan și centrul istoric al Sighișoarei) în videoclipul muzical pentru piesa „Zmeie” de formația rock românească Celelalte Cuvinte, piesă de pe albumul „Stem” lansat în anul 2008. Castelul este, de asemenea, una dintre locațiile de filmare ale filmului din 2018, „The Nun” . A servit, de asemenea, ca locație de filmare pentru filmul „ Cei trei anchetatori: Moștenitorul dragonului” și pentru cadre exterioare din filmul din 2024 , „Nosferatu: Nemuritorii” . Galerie de imagini Bibliografie Oliver Velescu, Castelul de la Hunedoara, ediția a II-a, Editura Meridiane, București 1968. Vezi și Castelul Huniade din Timișoara Note Legături externe Site-ul castelului Site de promovare a Castelului Corvinilor Arhivat în 4 octombrie 2016, la Wayback Machine. FOTO VIDEO Castelul Corvinilor din Hunedoara, locul nesfârșitelor mistere, 10 august 2013, Daniel Guță, Adevărul Imagini de la Castelul Corvinilor Arhivat în 31 august 2013, la Wayback Machine. Informații și imagini la Historical Text Archive Site-ul oficial al Ordinului Cavalerilor de Hunedoara (Asociatie de reconstituire medievala) Arhivat în 5 iulie 2020, la Wayback Machine. Muzeul „Castelul Corvinilor” din municipiul Hunedoara Arhivat în 11 decembrie 2008, la Wayback Machine. FOTOGALERIE Cum a fost „trezit la viață” un castel îngropat în legende înfiorătoare, 11 octombrie 2010, Daniel Guță, Adevărul Pe urmele huniazilor, 25 februarie 2008, Georgiana Fefea, Descoperă In spatele zidurilor Arhivat în 2 februarie 2012, la Wayback Machine., 29 decembrie 2011, Revista Magazin Castelul Corvinilor, de 600 de ani, februarie 2025, Andrei Iftode, InfoContact Povestea neștiută a Castelului Corvinilor. Oamenii care l-au transformat din ruină într-o perlă a Imperiului Austro-Ungar 28 octombrie 2018, Daniel Guță, Adevărul Castelul Huniazilor - Turistii straini, filati la castelul lui Iancu, 22 iulie 2004, Eugenia Mihalcea, Jurnalul Național 22 iulie 2004: Castelul Hunizilor - Catedrala de la tara, 22 iulie 2004, Alex Nedea, Jurnalul Național 22 iulie 2004: Castelul Huniazilor - Ferrari, la mana motilor, 22 iulie 2004, Andreea Tudorica, Magda Colgiu, Jurnalul Național 22 iulie 2004: Castelul Huniazilor - Mandrie de otelar, 22 iulie 2004, Alex Nedea, Jurnalul Național Cuibul de vulturi al Corvinilor, 2 august 2007, Evenimentul zilei Legende Legende Arhivat în 9 iunie 2014, la Wayback Machine.