NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Casa Seuler din Brașov

Casa Seuler este una din cele mai vechi clădiri din Brașov. Edificiul se află în Piața Sfatului din centrul istoric al orașului. Clădirea este situată în partea de nord-vest a pieței numită Șirul Inului, lângă Palatul Friedrich Czell. În secolul al XVIII-lea aceasta a fost locuită de familia Seuler, apoi de familia Herbertsheim, iar din 1767 a fost sediul comandamentul militar zonal. Casa Seuler este inclusă în lista monumentelor istorice din România sub numărul cod LMI BV-II-m-B-11583. Istoric Clădirea barocă existentă pe acest loc din secolul al XVI-lea a ars în incendiul din anul 1689 și a fost reconstruită în 1709–1710 de medicul și magistratul Lukas Seuler. Ulterior ea a devenit proprietatea familiei Herbertsheim, fiind din nou reconstruită de primarul Samuel Herbert von Herbertsheim la mijlocul secolului al XVIII-lea. Numită și Casa Coloanelor, Casa Seuler a fost una dintre cele mai luxoase clădiri din Brașovul secolului al XVIII-lea, astfel încât administrația orașului a cumpărat-o pentru 10.000 de forinți în anul 1767, transformând-o în „Generalquartier” (Comenduirea militară a zonei Brașovului), reședința comandantului gărzii orașului, precum și a sediului gărzii de frontieră. Fiind în același timp casă de oaspeți, aici au fost găzduiți printre alții împărații Austriei aflați în vizită la Brașov: Iosif al II-lea (în iunie 1783), Francisc I (în iunie și septembrie 1817) și Franz-Joseph (în iulie 1852). Clădirea a găzduit banca Kronstädter Allgemeine Sparkasse (Casa Generală de Economii) din 1835 și Casa de amanet a orașului din 1847. După primul război mondial, Casa Seuler și-a schimbat destinația, devenind clădire de apartamente. Între 1919 și 1935, aici a funcționat și asociația culturală Casina română. Clădirea a mai fost renovată între 1956 și 1958 sub conducerea arhitectului brașovean Günther Schuller, cel care a mai restaurat și Casa Negustorilor (Casa Hirscher), Poarta Ecaterinei, Turnul Alb, Bastionul Graft și alte secțiuni ale zidurilor Cetății. Descriere Fațada neoclasică a clădirii este împodobită cu colonade corintice, iar ornamentele scutului de deasupra celor două intrări arcuite de la parter ilustrează stema familiei Seuler. La parter există în prezent bănci, cafenele, restaurante, iar la etaj apartamente. Aripile clădirii înglobează două curți interioare lungi, prin care se face accesul la „Zwinger-ul Notarilor” aparținând fostei cetăți a orașului, unde se mai pot vedea rămășițele zidului interior al castelului cu Turnul Notarilor. De aici, în secolul al XX-lea, s-a deschis un pasaj către Promenada din spatele zidurilor exterioare al Cetății (Aleea „După ziduri”), dar acesta a fost zidit atunci când promenada a fost renovată în 2002. Zwingerul a fost folosit ca parcare la începutul secolului actual, dar ulterior a fost planificată transformarea acestuia într-o zonă pietonală și de atracție turistică. În 2020, parcarea a fost închisă, a fost redeschisă poarta spre Aleea „După ziduri”, iar zwinger-ul a fost redenumit Piața Brassai. Galerie de imagini Referințe Legături externe Materiale media legate de Casa Seuler, Brașov la Wikimedia Commons
Große Synagoge (Rădăuți)

Die Große Synagoge in Rădăuți, einer Stadt in der rumänischen Region Moldau im Kreis Suceava, wurde Anfang der 1880er Jahre errichtet. Die Synagoge in der Straße des 1. Mai Nr. 2 ist seit 2004 ein geschütztes Kulturdenkmal. Das Bauwerk im Stil des Historismus mit Rundbogenfenstern und zwei Ecktürmen wurde am 18. August 1883, dem Geburtstag Kaiser Franz Josephs I., feierlich eröffnet. Die Ausstattung der Erbauungszeit mit Toraschrein ist erhalten geblieben. Nach umfangreichen Renovierungsarbeiten wurde die Synagoge am 25. Juli 2012 wiedereröffnet. Weblinks The Center of Jewish Art (mit vielen Fotos) Jüdische Gemeinde Rădăuți bei YIVO (englisch) Synagogue in Radauti, Romania Rededicated after Renovation bei Jewish Heritage Europe (mit Film über die Wiedereröffnung am 25. Juli 2012)
Borzești Church

The Borzeşti Church (also known as The Church of the "Assumption of Virgin Mary" in Borzești) is an Orthodox church located in Onești, Bacău County, Romania. It was founded by Ştefan cel Mare (Stephen the Great), with construction lasting from July 9, 1493, to October 12, 1494. Ştefan cel Mare founded the church with his first-born son Alexandru, and the church was dedicated to the Assumption of the Virgin Mary. The church is said to also be in memory of a childhood friend of Ştefan killed during the invasions of the Tatars. Legends say that the friend died under an oak tree where the church now stands. Architecture The church is designed in a mix of Moldavian, Gothic, and Byzantine styles. The buildings plan is rectangular with one rounded side, vaulted with four spherical domes, and lacks a spire. The domes are Byzantine inspired and lay on Moldavian arches. The façades contain brick, stone, glazed ceramics, and are decorated with niches. Brick belts surround the building from top to bottom. The church is built mostly out of river stone and bricks and resembles other churches of its time. The church has one door which points to the southwest. The door and the windows were carved in a gothic style. The churches mainly Moldavian style resembles that of the Războieni Monastery and the Piatra Neamţ Church. The walls of the church are covered in murals, and they were restored in 2004. References
Cerkiew w Borzești

Cerkiew w Borzești – cerkiew w Borzești, w Rumunii, wybudowana w 1492 na polecenie Stefana III Wielkiego według legendy dla upamiętnienia jego dziecka, które zostało zabite w czasie najazdu Tatarów. Została odnowiona w 2004. Gotyckie okna uległy częściowemu zniszczeniu.
Синая (манастир)

Манастирът на Синая, или само Манастир Синая (на румънски: Mănăstirea Sinaia), е православен манастир в Румъния. Построен е през 1690 – 1695 г. от румънския благородник Михай Кантакузино след поклонническото му пътуване до манастира „Света Екатерина“ на Синайския полуостров и е назован по името на полуострова. Впоследствие градът, който възниква около манастира, започва да се нарича Синая. История на манастира При основаването на манастира са построени монашески корпус и църква (сега наричана „старата църква“). Манастирът е мъжки още от основаването му. По време на Руско-турската война (1735 – 1739) манастирът е изоставен, а неговите ценности са разграбени. По време на обсадата на манастира от турските войски са повредени манастирските стени. Възстановяването на манастира след тези събития е завършено чак в края на XVIII век. Манастирски сгради Старата църква (на румънски: Biserica veche) е построена при основаването на манастира през 1695 г. До средата на XIX век, когато е построена новата църква, тя е главен храм на манастира (освен нея още тогава има и малка църква в стария монашески корпус). Стенописите в старата църква са от 1795 г. при реставрацзията след пожара от времето на обсадата на манастира по време на Руско-турската война (1735 – 1739). Новата църква (на румънски: Biserica nouă) на манастира е построена през 1842 – 1846 г., а в съвременния си вид придобива след реконструкции, извършени в периода 1897 – 1903 г. За запазване на единния ансамбъл новата църква е изпълнена в същия архитектурен стил, както и по-ранните постройки. Вътрешното пространство е оформено в неовизантийски стил. В притвора на църквата са изобразени основателят на манастира Михай Кантакузино, ктиторът крал Карол I, неговата съпруга Елисавета с дъщеря им Мария, както и митрополит Йосиф, който през 1903 г. освещава църквата след нейното последно преустройство. Църквата е първата в Румъния с електрическо осветление. В стария монашески корпус е запазена малка църква (недействаща) от времето на основаването на манастира. Нейните стени са покрити със стенописи с евангелски сюжети, с добре запазен цикъл от фрески, изобразяващи Страстите Христови. Камбанарията е построена през 1892 г. в съседство с манастирските врати. В нея е окачена камбана, тежаща 1700 кг. Манастирският музей е първият музей в Румъния, посветен на църковното изкуство. Открит е през 1895 г. Експозицията му съдържа богата колекция от икони, църковна утвар и книги. В музея се съхранява първата Библия, преведена на румънски език. В манастира се намира и Гробницата на Йонеску, в която е погребан румънският политик Таке Йонеску, министър на външните работи на Румъния през 1920-те години. Вижте също Синайски манастир, п-в Синай, Египет Външни препратки Официален сайт на манастира
Monastère de Sinaia

Le monastère de Sinaia est situé à Sinaia dans le județ de Prahova en Roumanie. Il est fondé en 1695 par le prince Mihail Cantacuzino et nommé d'après le mont Sinaï, en Égypte. En 2005, il est toujours habité par treize moines orthodoxes. Il fait partie du diocèse de Bucarest. Situation Situé dans la vallée de la rivière Prahova, le monastère tient son nom de la ville voisine nommée Sinaia. Le monastère se constitue de deux cours intérieures entourées de bâtiments bas. Au centre de chaque cour est construite une petite église de style Brâncovenesc. L'une d'elles, la Biserica Veche (la vieille église) date de 1695. L'autre, la Biserica Mare (la grande église) est construite en 1846. Les moines possèdent une bibliothèque conservant de précieux bijoux appartenant à la famille Cantacuzène ainsi que la première traduction de la bible en langue roumaine datant de 1668. Liens externes (ro) site officiel Références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Sinaia Monastery » (voir la liste des auteurs). Portail du monachisme Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Roumanie Portail du christianisme orthodoxe
Monaster Sinaia

Monaster Sinaia (rum: Mănăstirea Sinaia) – rumuński klasztor prawosławny położony w Sinaia, w okręgu Prahova, w Rumunii. Został ufundowany przez księcia Michała Cantacuzino i nazwany na cześć Klasztoru Świętej Katarzyny na górze Synaj, w Egipcie. Klasztor jest wpisany na listę obiektów zabytkowych pod numerem PH-II-a-A-16691. Przypisy Linki zewnętrzne Strona klasztoru
Gran Sinagoga de Bucarest

La Gran Sinagoga de Bucarest (en romanès: Sinagoga Mare din București), va ser alçada l'any 1845 a la ciutat romanesa de Bucarest, capital de Romania, per la comunitat jueva d'origen polonès asquenazita que hi havia aleshores a la ciutat. Posteriorment va ser reparada l'any 1865, redissenyada el 1903 i el 1909, repintada a l'estil Rococó el 1936 per Gherson Horowitz, durant la Segona Guerra Mundial va ser devastada per uns legionaris d'extrema dreta. Fou restaurada de nou l'any 1945. L'edifici és encara actiu en el segle xxi, i es fa servir com a lloc de pregària, i com a museu de la Xoà. Referències
Great Synagogue (Bucharest)

The Great Synagogue (Romanian: Sinagoga Mare), also known as the Great Polish Synagogue, is a Jewish congregation and synagogue, located at 11 Vasile Adamache, in the Old Jewish District of Bucharest, Romania. The synagogue was completed in 1847 by the Polish-Jewish community. The building is also used as a Jewish museum. History It was repaired in 1865, redesigned in 1903 and 1909, repainted in Rococo style in 1936 by Ghershon Horowitz, then it was restored again in 1945, as it had been devastated by the far-right Legionnaires. It used to host weekend religious services. Dr. Moses Rosen was rabbi of the congregation. See also History of the Jews in Bucharest History of the Jews in Romania List of synagogues in Bucharest List of synagogues in Romania Legionnaires' rebellion and Bucharest pogrom References External links Media related to Sinagoga Mare at Wikimedia Commons
Gran Sinagoga de Bucarest

La Gran Sinagoga fue alzada en 1845 en la ciudad rumana de Bucarest por la comunidad judía polaca. Posteriormente fue reparada en 1865, rediseñada en 1903 y 1909, repintada al estilo Rococó en 1936 por Gherson Horowitz; y restaurada de nuevo en 1945, pues fue devastada por unos legionarios de extrema derecha. Hoy en día acoge a una exhibición titulada "el Memorial a los Mártires Judíos “Chief Rabbi Dr. Mozes Rosen”". Durante la década de los 80, al igual que muchas iglesias de la zona, esta sinagoga fue virtualmente rodeada de edificios de hormigón, de manera que se oculte de la vista del público. En 2021, fue colocada una placa conmemorativa a la memoria de Samuel del Campo, un diplomático chileno que mientras fungía como encargado de negocios de Chile en Rumania durante la Segunda Guerra Mundial, emitió salvoconductos y pasaportes chilenos falsos a judíos rumanos y polacos para que pudieran escapar del Holocausto.​ Referencias
Grande synagogue de Bucarest

La Grande Synagogue de Bucarest, est une synagogue de Roumanie. Elle est érigée en 1845 par des Juifs d'origine polonaise. Elle est rénovée successivement en 1865, 1903, 1909 puis en 1936 dans le style Rococo. Lors de la Seconde Guerre mondiale elle est dévastée par des membres de l'extrême droite roumaine et nécessite une réhabilitation en 1945. Au cours des années 1980, tout comme de nombreuses églises dans la région, cette synagogue est pratiquement entourée par des immeubles en béton, de manière à la cacher de la vue du public. De nos jours, elle accueille une exposition intitulée "The Memorial of Jewish Martyrs “Chief Rabbi Dr. Mozes Rosen”. Références Voir aussi Histoire des Juifs en Roumanie Synagogue Yeshua Tova Musée juif de Bucarest Portail du judaïsme Portail de Bucarest Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du XIXe siècle
Sinagoga grande di Bucarest

La sinagoga grande di Bucarest, costruita nel 1846 in stile neobarocco, ma rimaneggiata con elementi rococò nel 1903, è situata a Bucarest, in Romania. È attiva al servizio della comunità ebraica locale. Storia Nell'Ottocento la comunità ebraica di Bucarest già conosceva un rapido sviluppo da richiedere la costruzione di svariate sinagoghe monumentali. Questa sinagoga serviva al culto della comunità aschkenazita di origine polacca, una comunità di rito riformato, dove il coro, l'organo, e strumenti ad arco era comunemente usati nella liturgia. L'edificio subì continui riadattamenti, già nel 1865 ma più radicalmente nel 1903 ad opera dell'architetto Stolmer che ridisegnò la facciata aggiungendovi elementi rococò. Nel 1909 il lavoro coordinato dall'architetto Petre Antonescu interessò la zona interna dell'arca santa. Nel 1915 l'architetto Jean Locar aggiunse l'impianto centrale di riscaldamento e restaurò le decorazioni che si erano sciupate con il tempo. Nel 1936 gli esterni furono ridipinti da Ghershon Horowitz. La sinagoga si presenta così come una miscela di elementi barocchi e rococò secondo lo spirito eclettico dell'architettura del tempo. L'interno di grande eleganza è a tra navate con gallerie che si aprono sulle navate laterali. Ha un grande soffitto a botte con ricche decorazioni ed è dominato da un imponente lampadario. Durante gli anni della seconda guerra mondiale, Il terremoto del 10 novembre 1940 e la vandalizzazione subita ad opera delle milizie fasciste rumene nel gennaio 1941 provocarono gravi danni, che poterono però essere riparati nel 1945. Nelle ricostruzioni del dopoguerra la sinagoga però ha perduto molto del suo contesto originario, circondata da una schiera di anonimi palazzoni moderni. Nuovi restauri furono compiuti nel 1980 e in modo ancor più radicale tra il 2000 e il 2007. La riapertura della sinagoga il 30 luglio 2007 segna il pieno recupero strutturale e funzionale dell'edificio, che ancor oggi serve alle necessità religiose della comunità ebraica locale. Dal 1992 la sinagoga ospita un piccolo museo sull'Olocausto dedicata al ricordo del rabbino capo Moses Rosen. Galleria d'immagini Note Bibliografia Aristide Streja, Lucian Schwarz, Synagogues of Romania, Editura Hasefer, 1997 Voci correlate Bucarest Architettura neobarocca Lista delle sinagoghe d'Europa Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su sinagoga grande di Bucarest Collegamenti esterni Bucharestian (Jewish Legacy), su bucharestian.com.
Wielka Synagoga w Bukareszcie

Wielka Synagoga (rum. Sinagoga Mare din București) – synagoga znajdująca się w Bukareszcie, stolicy Rumunii. Synagoga została zbudowana w 1845 roku przez Żydów przybyłych z Polski. Została odremontowana w 1865 roku. Była przebudowywana w 1903 i 1909 roku oraz przemalowana w stylu neorokokowym w 1936 roku przez Gerszona Horowitza. Podczas II wojny światowej została zdewastowana przez rumuńskie bojówki skrajnej prawicy. W 1945 roku została ponownie wyremontowana. Obecnie mieści wystawę poświęconą pamięci ofiar Holokaustu. Przypisy
Kraftwerk Turceni

Das Kraftwerk Turceni ist ein Kohlekraftwerk in Turceni, Kreis Gorj, Rumänien. Es ist im Besitz von Complexul Energetic Oltenia (CEO) und wird auch von CEO betrieben. Kraftwerksblöcke Das Kraftwerk bestand aus insgesamt 7 Blöcken, die von 1978 bis 1987 in Betrieb gingen. Die folgende Tabelle gibt einen Überblick: Nach Stilllegung von drei Blöcken verfügt das Kraftwerk noch über eine installierte Leistung von 1320 MW. Die Blöcke 3 bis 6 wurden mit Rauchgasentschwefelungsanlagen nachgerüstet. Siehe auch Liste von Kraftwerken in Rumänien Weblinks Einzelnachweise
Centrale thermique de Turceni

La centrale thermique de Turceni est une centrale thermique dans le Județ de Gorj en Roumanie. Il s'agit du plus grand producteur d'électricité de Roumanie et de l'une des plus grandes centrales thermiques d'Europe, avec 4 unités de 330 MW net chacune. Mais seules 2 unités sont opérationnelles, les 2 autres étant mises en veilleuse totalisant ainsi une capacité de 1 230 MW. La centrale électrique dispose de quatre cheminées, chacune mesurant 280 mètres de hauteur. L'alimentation de la centrale est reliée par 6 lignes de 110 kV et la sortie est assurée par 4 lignes de 400 kV. Portail de l'industrie Portail des énergies fossiles Portail de la Roumanie
ТЕС Турчень

ТЕС Турчень – теплова електростанція в Румунії у повіті Горж. В 1978 – 1987 роках на майданчику станції стали до ладу сім однотипних енергоблоків потужністю по 330 МВт, на яких встановили обладнання, виготовлене на румунських підприємствах по ліцензії відомих західних компаній – Babcock (котли), Rateau Schneider (парові турбіни), Alsthom (генератори). Можливо відзначити, що первісно планувалось зведення восьми блоків, проте проект так і не довели до кінця. Як паливо станція використовує місцевий ресурс лігніту. Для видалення продуктів згоряння звели чотири димарі висотою по 280 метрів (по два на кожен із первісно запланованих блоків). Для охолодження ТЕС використовує воду із річки Жіу. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 400 кВ. У першій половині 2010-х блоки з 3 по 7 пройшли модернізацію з метою покращення екологічних показників, під час якої встановили обладнання для десульфуризації відхідних газів. При цьому два перші блоки перебували на консервації, а у другій половині 2010-х були остаточно демобілізовані. Див. також Список найбільших електростанцій світу Примітки
Öl- und Gasuniversität Ploiești

Die Öl- und Gasuniversität Ploieşti (rumänisch Universitatea Petrol-Gaze din Ploieşti) in Ploiești (Rumänien) ist eine der knapp 40 technischen Universitäten weltweit, die sich auf Erdöl- und Erdgasförderung spezialisiert haben. Die Gründung erfolgte 1948 gegründet, 1973 gab es eine Fusion mit dem Bukarester Institut für Erdöl, Gas und Geologie und erhielt 1992 Universitätsstatus. Die Hochschule bietet jeweils mehr als 25 Bachelor- und Masterprogramme sowie vier Doktoratsstudiengänge an. Sie hat über 11.000 Studierende und über 700 Mitarbeiter. Ihre Absolventen arbeiten in etwa 90 Ländern. Fakultäten und Forschungszentren Es gibt fünf Fakultäten: Erdöl- und Erdgasingenieurwesen Maschinenbau und Elektrotechnik Erdölverarbeitung und Petrochemie Wirtschaftswissenschaften Geisteswissenschaften In elf Forschungszentren wird u. a. zu folgenden Themen gearbeitet: Materialwissenschaften Zuverlässigkeit und technische Sicherheit Dynamik und Lebensdauer von Ausrüstungen Automation Elektronik Kohlenwasserstoffvorkommen EU-Politik in der Schwarzmeerregion Die Hochschule verfügt über ein didaktisches und Fernlehrzentrum. Weblinks Website der Hochschule (rumänisch, englisch, französisch) Fußnoten
Petroleum-Gas University of Ploiești

Petroleum-Gas University of Ploiești (Universitatea Petrol-Gaze, UPG) is a public university in Ploiești, Romania. Founded in 1948 under the name of Institute of Petroleum and Gas, in response to the increasing industrialization in Romania and the lack of high level education in the petroleum and gas fields, it gained fast the status of university, hence changing its name to the actual one in 1993 and extending with new faculties and departments in the field of economic sciences and humanities. The UPG's academic structure includes 5 faculties: Faculty of Petroleum and Gas Engineering, Faculty of Mechanical and Electrical Engineering, Faculty of Petroleum Technology and Petrochemistry, Faculty of Economic Sciences and Faculty of Letters and Sciences. References External links "Official site".
Universidad de Petróleo y Gas de Ploiești

Universidad de Petróleo y Gas de Ploieşti (Universitatea Petrol-Gaze,UPG) es una universidad pública en Ploieşti, Rumania. Fundada en 1948 bajo el nombre de Instituto del Petróleo y Gas, en respuesta a la creciente industrialización en Rumania y la falta de educación de alto nivel en los campos de petróleo y gas, ganó rápidamente el estatus de universidad, cambiando así su nombre a la real en 1993 y que se extiende con nuevas facultades y departamentos en el campo de las ciencias económicas y las humanidades. La estructura académica del UPG incluye 5 facultades: Facultad de Ingeniería de Petróleo y Gas, Facultad de Ingeniería Mecánica y Eléctrica, Facultad de Tecnología del Petróleo y Petroquímica, Facultad de Ciencias Económicas y Facultad de Letras y Ciencias. Referencias Enlaces externos Sitio oficial
Université pétrole-gaz de Ploiești

L'Université pétrole-gaz de Ploiești est une université scientifique fondée en 1948 et située à Ploiești, en Roumanie. Historique L'Institut du pétrole et du gaz de Bucarest est créé en 1948 et offre une formation dans tous les corps métiers du secteur pétrolier. Ploiești fut la première ville au monde dans l'histoire à se doter, en 1857, d'un centre de raffinage de pétrole. Il est transféré de Bucarest à Ploiești entre 1967 et 1974.. En 1975, l'université compte une faculté Machines et équipements, Forage et production, Technology et chimie. En 1989, avec la dissolution de la République socialiste de Roumanie, il est décidé d'elargir la gamme de disciplines enseignées. En 1992, l'institut devient l'Université de Ploiesti, puis l'Université Pétrole-Gaz de Ploiesti en 1994. En 1995, un Master of business administration est lancé au sein de l'Institut pour le développement économique de l'université, en partenariat avec l'académie d'études économiques de Bucarest et le Conservatoire national des arts et métiers de Paris. Partenariats Vietnam Références Voir aussi Articles connexes Liste des universités en Roumanie Ministère de l'Éducation de Roumanie Liens externes (ro) Site officiel Portail des universités Portail de la Roumanie Portail des énergies fossiles
Università di petrolio e gas di Ploiești

L'Università di petrolio e gas di Ploieşti (in romeno Universitatea Petrol-Gaze, UPG) è un'università pubblica a Ploiești, in Romania. Storia Fondata nel 1948 sotto il nome di Istituto di Petrolio e Gas, in risposta alla crescente industrializzazione in Romania e alla mancanza di un'istruzione di alto livello nei giacimenti di petrolio e gas, ha guadagnato rapidamente lo status di università, cambiando quindi il suo nome in quello attuale nel 1993 e si estende con nuove facoltà e dipartimenti nel campo delle scienze economiche e umanistiche. Struttura La struttura accademica dell'UPG comprende cinque facoltà: Ingegneria meccanica ed elettrica Ingegneria del petrolio e del gas Lettere e scienze Scienze economiche Tecnologia del petrolio e petrolchimica Collegamenti esterni (RO) Sito ufficiale, su upg-ploiesti.ro.