NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Буксирування

Буксирува́ння — переміщення одним транспортним засобом іншого транспортного засобу, що не належить до експлуатації автопоїздів на жорсткому чи гнучкому зчепленні або способом часткового навантаження на платформу чи на спеціальне опорне пристосування. Буксирування автомобілів Автомобілі здійснюють буксирування причепів та інших автомобілів. Кріплення буксированого транспортного засобу до буксируючого проводиться через тягово-зчіпний пристрій. Буксирування суден Буксирування суден — пересування несамохідних плавучих засобів (барж, дебаркадерів та ін.) або аварійних кораблів (суден) за допомогою спеціального буксира або звичайного судна. Розрізняють буксирування в кільватер (буксироване судно йде ззаду буксируючого), борт об борт (лагом) і штовханням, коли буксир зі спеціальним пристроєм біля форштевня (штовхач) штовхає буксирований об'єкт перед собою. Окрім того, може застосовуватися і комбіноване буксирування: тяганням і штовханням. На кормі буксира приписано засвічувати буксирувальний вогонь — навігаційний вогонь жовтого кольору. Буксирування літаків Буксирування літаків — аеродромна процедура, під час якої повітряне судно транспортується заднім ходом за допомогою додаткових потужностей від виходу термінала в бік руліжних доріжок. Буксирування здійснюються спеціальними низькопрофільними автомобілями ― тягачами або буксирами. Примітки
Radu Vodă Monastery

Radu Vodă Monastery is a Romanian Orthodox monastery in Bucharest, Romania. History of the Place Paleolithic Because of its favorable environment and the elevated terrain close to a big river, the area of the monastery was inhabited starting from the Paleolithic (estimated somewhere between 1,000,000 and 10,000 BC). It is the site of the oldest known settlement on the territory of Romania. Following the Paleolithic settlement there was an uninterrupted settlement during the Neolithic with tools from the Neolithic, the Bronze Age (1,800–800 BC), and the Iron Age (800 BC – AD 300). It is a key Romanian site, founded in 1577, destroyed, and rebuilt over the centuries, with modern excavations often revealing deep cultural layers, including these earlier remains. The Dacian Era The monastery is also the site of the remains of a fortified settlement from the Dacian Era (100 BC – AD 100). History of the Monastery The monastery was founded by Alexander II Mircea and his wife Catherine Salvaresso to give thanks for their victory in battle. It was intended to be the metropolitan church of the capital. It was later completed under the rule of Radu Mihnea, whose name it now carries. The monastery was completely renovated during 1969–1974, on the initiative of patriarch Justinian Marina. Upon his death in 1977, the patriarch was laid to rest in a grave in the interior wall of the monastery. Location Located at Radu Vodă Street, no. 24A on the banks of Dâmbovița River and close to the Romanian Patriarchal Cathedral, the monastery is located right in the middle of Bucharest, the capital of Romania. It is a few hundred meters away from the exit of Piața Unirii metro station. Gallery References External links (in Romanian) Official Site (in Romanian) More info in Romanian on another site Bucharest Historical Monuments Map
Monasterio de Radu Vodă

El monasterio de Radu Vodă o monasterio del Príncipe Radu es un monasterio ortodoxo rumano en Bucarest, Rumania, consagrado a la Santísima Trinidad y a San Nectarios de Aegina.​ Historia del lugar Debido a su entorno favorable y al terreno elevado cerca de un gran río, el área del monasterio estuvo habitada desde el Paleolítico. Es el asentamiento más antiguo conocido en el territorio de Rumania. Después del asentamiento del Paleolítico, hubo un asentamiento ininterrumpido durante el neolítico, la Edad del Bronce (1800-800 a. C.) y la Edad del Hierro (800 a. C. - 300 d. C.). El monasterio también se han encontrado restos de un asentamiento fortificado de la Era Dacia (100 a. C. - 100 d. C.). Historia del monasterio El monasterio fue fundado por Alexandru II Mircea (1568-1577) y su señora Ecaterina para dar gracias por su victoria en la batalla. Estaba destinado a ser la iglesia metropolitana de la capital.​ En 1615 el monasterio fue restaurado por el príncipe Radu Minhea, agregando detalles y pinturas; en honor a los trabajos del príncipe es que el monasterio toma su nombre actual. Varios terremotos han dañado los edificios en 1790, 1793, 1794, 1802, y 1838, pero siempre fue reparado.​ El monasterio fue completamente renovado entre los años 1969 y 1974, por iniciativa del patriarca Justiniano Marina. A su muerte en 1977, el patriarca fue enterrado en una tumba en la pared interior del monasterio.​ Reliquias En el monasterio pueden encontrarse las reliquias de San Nectarios de Aegina, nacido cerca de Constantinopla en 1846 y canonizado por la Iglesia Ortodoxa Griega en 1961.​ Se dice que las reliquias tienen poderes curativos, lo que atrae a muchos peregrinos al lugar.​ La fiesta de San Nectarios se celebra el 9 de noviembre en Grecia y Rumania.​ Ubicación Ubicado en la calle Radu Vodă, no. 24A a orillas del río Dâmboviţa y cerca de la Catedral Patriarcal Rumana, el Monasterio está ubicado justo en el centro de Bucarest, la capital de Rumania. Está a unos cientos de metros de la salida de la estación de metro Piaţa Unirii. Galería Referencias
Monastère de Radu Vodă

Le monastère de Radu Vodă est un monastère orthodoxe roumain situé à Bucarest en Roumanie. Histoire du monastère Le monastère fut fondé par Alexandru II Mircea (1568-1577) et sa femme Ecaterina (Catherine) en remerciement de leur victoire militaire. II était prévu qu'il s'agisse de l'église métropolitaine de la capitale. Localisation Le monastère est situé en plein cœur de Bucarest, la capitale de la Roumanie, au 24 rue Radu Vodă, sur les berges de la Dâmbovița et à proximité de la cathédrale patriarcale roumaine. On y accède par la station de métro Piața Unirii dont il est éloigné par quelques centaines de mètres. Histoire du lieu Paléolithique Du fait de l'environnement favorable et de l'élévation du terrain à proximité d'une rivière importante, le secteur du monastère fut habité à partir du Paléolithique (estimé entre 1 000 000 et 10 000 av. J.-C.). C'est le plus ancien lieu connu d'habitation sur le territoire de la Roumanie. À la suite de l'installation au Paléolithique, il y a eu une occupation ininterrompue du lieu pendant le Néolithique attestée par des outils d'époque, l'âge du bronze (1 800-800 av. J.-C.), et l'âge du fer (800 av. J.-C.- 300). L'époque dace Le monastère est aussi situé sur le site des ruines d'un campement fortifié de l'époque dace (100 av. J.-C. - 100). Liens externes (ro) Site officiel Portail du christianisme orthodoxe Portail du monachisme Portail de l’architecture chrétienne Portail de Bucarest
Monaster Wojewody Radu

Monaster Wojewody Radu – prawosławny męski klasztor w Bukareszcie, wzniesiony w XVI w. przez hospodara wołoskiego Aleksandra II Mirczę i jego żonę Katarzynę. Monaster został ufundowany przez hospodara wołoskiego Aleksandra II Mirczę i jego małżonkę Katarzynę, jako wotum dziękczynne za zwycięstwo nad Vintilą, w II poł. XVI w. W kompleksie klasztornym powstała cerkiew Trójcy Świętej. Krótko po zakończeniu prac budowlanych monaster został, podobnie jak całe miasto, zajęty i zniszczony przez Turków. Po wygranej wojsk Michała Walecznego w bitwie w wąwozie Călugăreni Sinan Pasza wycofał się do klasztoru i ufortyfikował go, jednak po przegranej pod Târgoviște wycofał się, niszcząc obiekt. Mnisi schronili się w monasterze Wojewody Michała w Bukareszcie. Odbudową monasteru zajął się na początku XVII w. wojewoda Radu Mihnea, od 1611 hospodar wołoski; niektóre zabudowania klasztorne zostały zrekonstruowane, inne zaś - wzniesione od podstaw. Wzorem dla głównej cerkwi monasterskiej była cerkiew Zaśnięcia Matki Bożej w Curtea de Argeș. Od jego imienia wywodzi się popularna nazwa klasztoru. Prace przy cerkwiach klasztornych kontynuował jego syn i następca Aleksander Dziecię. Monaster Wojewody Radu należał do najzamożniejszych klasztorów w Bukareszcie; w okresie, gdy hospodarami Wołoszczyzny byli przedstawiciele rodów fanariockich, jego przełożonymi byli Grecy. W XIX w. cerkiew klasztorna była przebudowywana w stylu neogotyckim, jednak formy architektoniczne dodane do obiektu podczas tej przebudowy zostały usunięte podczas rekonstrukcji pierwotnego wyglądu świątyni w latach 1967–1974. Wtedy też we wnętrzu obiektu wykonano nowe freski. W cerkwi znajduje się barokowy ikonostas. Oprócz starszej cerkwi w monasterze czynna jest świątynia pod wezwaniem Nektariusza z Eginy. W monasterze Wojewody Radu pochowani zostali Aleksander II Mircza, Radu Mihnea oraz patriarcha rumuński Justynian. Ten ostatni sam wybrał klasztor jako swoje miejsce pochówku, by w ten sposób uchronić lubianą przez siebie świątynię przed ewentualnym zniszczeniem przez władze komunistycznej Rumunii. Przypisy
Mănăstirea Radu Vodă

Mănăstirea Radu Vodă este o mănăstire din România situată în București, clasată ca monument istoric, cu codul B-II-a-A-19498. Istoric Pe locul unde se ridică astăzi Mănăstirea Radu Vodă s-au descoperit importante vestigii arheologice datate din perioada paleoliticului. În vremea geto-dacilor, așezarea de pe colina din apropierea Pieței Unirii de astăzi dispunea de puternice fortificații, constituindu-se într-un punct strategic de prim rang. Prima biserică de pe colina Radu Vodă este atribuită domnitorului Mihnea cel Rău (1508-1509), cea de-a doua fiind ctitorie a domnitorului Alexandru al II-lea Mircea (1568-1577), strănepot al lui Vlad Țepeș. Fiul său, Mihnea Turcitul, va înzestra mănăstirea cu moșii, sate și odoare de preț – sporind prestigiul ei în Țara Românească. În timpul domniei sale, în mănăstire este înființată prima bibliotecă din București. În 1595, biserica Mănăstirii Radu Vodă a fost folosită temporar drept moschee de către trupele lui Sinan Pașa, iar apoi incendiată în retragerea acestora din calea armatei lui Mihai Viteazul. Radu Vodă Mihnea reface din temelii mănăstirea, în 1625, închinând-o Mănăstirii Ivirion din Athos. Patriarhul Macarie al Antiohiei și Paul de Alep, vizitând Mănăstirea Radu Vodă în 1653-1657, rămân profund impresionați de arhitectura acesteia. Cutremurele din 1829 și din 1838 îi vor produce Mănăstirii Radu Vodă mari pagube, fiind necesare ample lucrări de refacere. În 1875, Titu Maiorescu, în acea vreme ministru al cultelor, hotărăște dărâmarea unei părți însemnate din mănăstire – ca și a altor incinte mănăstirești și hanuri din București –, considerate clădiri insalubre. Biserica, turnul-clopotniță și o parte din chilii vor rămâne totuși nedemolate. Dacă în perioada 1839-1847 la Radu Vodă va funcționa Seminarul Mitropoliei, iar mai târziu, pentru o scurtă perioadă, Liceul Francez, la începuturile perioadei comuniste va funcționa aici o școală de cadre de partid. Clădirile Seminarului Teologic, aflate la sud de biserică, datează din 1893, fiind construite prin grija lui Ion Scorțeanu și a surorii sale Maria Șchiopescu, ca internat al seminarului. În 1960 mănăstirea este desființată. Ulterior, Patriarhul Justinian va cere restaurarea bisericii de la Radu Vodă între anii 1969 și 1974, locașul fiind resfințit în 1979. Pictura bisericii aparține arhimandritului Sofian Boghiu, în pronaos păstrându-se totuși o parte însemnată din pictura lui Gheorghe Tattarescu. Mănăstirea a fost reactivată în 1998 de către Patriarhul Teoctist. În biserica Mănăstirii Radu Vodă se află mormântul Patriarhului Justinian Marina. Galerie Bibliografie Legături externe www.manastirearaduvoda.ro - Site web oficial Film documentar (Trinitas TV) Manastirea Radu Voda, 13 iunie 2012, CrestinOrtodox.ro Mănăstirea de suflet a patriarhului Justinian Arhivat în 11 februarie 2015, la Wayback Machine., 7 aprilie 2009, Andreea Vieru, Ziarul Lumina Harta Monumentelor Istorice din București Manastirea Radu Voda pe harta Materiale media legate de Mănăstirea Radu Vodă la Wikimedia Commons
Раду-Водэ

Раду-Водэ (рум. Radu Vodă) — мужской монастырь Румынской православной церкви в Бухаресте. Стоит на одноимённом холме в самом центре столицы Румынии. Монастырь основан Александром II и его женой Екатериной в благодарность за победу в битве. Его сын, Михня II, одарил монастырь поместьями, деревнями и реликвиями, повысив его престиж в Валахии. Во время его правления в монастыре была основана первая в Бухаресте библиотека. 23 июня 1671 года впервые упоминается в документах Дионисий как игумен монастыря Святой Троицы (Раду-Водэ), являвшегося с 1613 года метохом афонского Иверского монастыря. Дионисий управлял данной обителью до июня 1672 года, когда он был хиротонисан в митрополита Унгро-Влашского. В монастыре похоронен патриарх Константинопольский Дионисий IV (ум. 1696 г.). Монастырь был отреставрирован в 1969—1974 годах по инициативе патриарха Юстиниана. После смерти патриарха в 1977 году, он был захоронен в стене монастыря. Галерея Примечания Литература Рамазанова Д. Н. Дионисий Грек // Православная энциклопедия. — М., 2007. — Т. XV : Димитрий — Дополнения к „Актам Историческим“. — С. 336—339. — 39 000 экз. — ISBN 978-5-89572-026-4. Ссылки (рум.) Официальный сайт (рум.) Информация о монастыре
Снагов (манастир)

Манастирът на Снагов (на румънски: Mănăstirea Snagov) е манастир на Румънската православна църква край село Снагов, окръг Илфов, Румъния. Намира се на малък остров в езерото Снагов. Отстои на около 2 км южно от село Снагов. Първото писмено сведение за манастира датира от 1408 г., при управлението на войводата Мирчо Стари. Известно е, че около монашеското селище влашкият владетел Влад Цепеш изгражда защитна стена, мост, затвор и подводен тунел. В манастира има стенописи, на които са изобразени Нягое I Басараб със сина си Теодосий и Мирчо V Чобанул заедно с неговото семейство. Смята се, че тук е погребано обезглавеното тяло на Влад Цепеш. Според легендата монасите открили тялото след битката в края на декември 1476 г. и го скрили, за да го погребат по християнски. Погребението станало тайно, за да не бъде поругано тялото от новия владетел на Влашко, когото османците сложили на престола. Истината не може да бъде установена с точност. При археологически разкопки през 1933 – 1934 г., проведени от археолога Дино Росети, около олтара, където първоначално се предполагало, че трябва да е положено тялото, не е открито нищо съществено. Но в задната част на църквата, зад голям каменен блок, е намерен действително обезглавен скелет. Неговите кости са обвити в изгнили парцали, които при изследванията се оказват остатъци от богато облекло. Освен това ковчегът съдържа някои предмети, характерни за владетел. Но все още не може да бъде доказано, че тези кости принадлежат на Влад Цепеш. В околностите на манастира "Снагов" е убит без съд и присъда Корнелиу Зеля Кодряну,Капитан (Capetanul) на румънската националистическа организация "Легион на Свети Архангел Михаил", заедно с още 14 души, политически затворници, а телата им са заровени в двора на затвора в Жилава. Галерия Източници
Kloster Snagov

Das Kloster Snagov (rumänisch Mănăstirea Snagov) ist ein mittelalterliches Kloster und ein bedeutendes historisches Denkmal, das sich im südrumänischen Kreis Ilfov, ca. 40 km nördlich von Bukarest, auf einer Insel im nördlichen Teil des Snagov-Sees befindet. Das Klostergelände gehört verwaltungstechnisch zur Gemeinde Snagov, untersteht aber direkt der Erzdiözese Bukarest. Geschichte Snagov steht auf den Fundamenten einer alten thrakischen Siedlung. Die erste schriftliche Erwähnungen einer klösterlichen Infrastruktur stammen aus der zweiten Hälfte des 14. Jahrhunderts, während der Regierungszeit von Dan I. (1383–1386), und schließlich im Zuge der Gründung Snagovs 1408 unter Mircea dem Älteren (1386–1418). Archäologische Funde im Jahr 1933 bestätigten, dass es im 11. Jahrhundert eine erste Klostersiedlung aus Holz gab. Im Jahr 1453 errichtete Vladislav II. eine Kapelle, die jedoch laut Legenden um das Jahr 1600 im Snagov-See versunken sein soll. Um das Jahr 1456 wurde auf Anordnung von Vlad III. auf der Insel ein Gefängnis mit Verteidigungsmauern und einer Festlandbrücke gebaut. Außerdem gab es zu dieser Zeit unter der Insel einen Festlandtunnel. 1521 wurde die bis heute bestehende Kirche von Neagoe Basarab erbaut, das ursprüngliche Gebäude war durch ein Erdbeben zerstört worden. Die Kirche wurde während der Herrschaft von Mircea Ciobanul umfassend renoviert. Die Wandmalereien stammen aus dem Jahr 1563 zur Regierungszeit von Petru Șchiopul; die Gemälde im Kirchenschiff und am Altar wurden 1815 von Gheorghe Zugravul angefertigt. Snagov diente mehrere Jahrhunderte als königliche Nekropole. Legenden zufolge soll hier die Grabstätte Vlads III. sein. Dank der 1643 errichteten Druckerei etablierte Matei Basarab Snagov zu einem Zentrum der Orthodoxie. Von 1694 bis 1705 war Anthim der Iberer, der spätere Metropolit der Walachei, Abt des Klosters. Anthim ließ in Snagov Kirchenbücher auf Rumänisch, Griechisch, Arabisch, Altkirchenslawisch und Georgisch drucken. Bis 1810 gab es auf der Insel ein Nonnenkloster, das schließlich aufgehoben wurde. Aufgrund seiner bemerkenswerten strategischen Lage diente das Kloster oft als Zufluchtsort und Verbannungsort. So wurden beispielsweise nach der Niederschlagung der Rumänischen Revolution von 1848 Anführer der Revolution auf der Insel inhaftiert. Eine aus Eichenholz gebaute Brücke, die die Insel mit dem Festland verband, wurde während einer Revolution im Jahr 1821 niedergebrannt und 2009 durch einen modernen Fußgängersteg ersetzt. Anlage Gegenwärtig sind nur noch die Kirche, der Glockenturm und ein Springbrunnen erhalten. Die anderen Gebäude der Klosteranlage sind entweder neu gebaut oder Ruinen. Die Kirche ist im byzantinischen Stil mit rumänischen Elementen mit vier polygonalen Türmen erbaut. Die Kirche hat einen Balkon, ein Kirchenschiff und einen Altar. Der Balkon wurde von 16 Säulen mit verschiedenen geometrischen Formen gestützt, die mit sichtbaren Ziegeln verziert sind. Sie sind an der Außenseite des Pronaos zu sehen. Der große Glockenturm ist aus Flussstein und Ziegeln gebaut. Galerie Einzelnachweise
Monasterio de Snagov

El monasterio de Snagov (en rumano: Mănăstirea Snagov) es un monasterio ortodoxo fundado por Mircea el Viejo, abuelo de Vlad el Empalador, cuando era parte del principado de Valaquia, hoy parte de Rumania. Es conocido principalmente por ser el lugar en donde se encuentra la tumba del citado Vlad el Empalador. Aunque sin embargo, en 1933 la tumba fue abierta y solo contenía huesos de caballo y un anillo con las armas de Valaquia. Galería de imágenes Véase también Lago de Snagov Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Monasterio de Snagov.
Monastero di Snagov

Il monastero di Snagov è un monastero ortodosso fondato nel 1408 da Mircea il Vecchio di Valacchia su un'isola nel lago di Snagov, situato trentacinque chilometri a nord di Bucarest. L'edificio ha guadagnato una certa fama a partire dal 1933, quando gli scavi archeologici in situ portarono al rinvenimento di una cripta poi identificata come la tomba di Dracula. Storia Fondato dal voivoda (principe) Mircea il Vecchio, il monastero costituì intorno a sé una comunità che si stanziò sulle rive del lago, originando l'attuale città di Snagov. La struttura L'attuale chiesa del monastero risale all'inizio del XVI sec. Le celle e le altre costruzioni sono scomparse e solo qualche rovina attesta l'esistenza del vecchio convento (XIV-XV sec.). Stando alla cronaca ufficiale valacca, la ristrutturazione sarebbe stata avviata da Vlad l'Impalatore (il Dracula di Bram Stoker). I restauri iniziati nel XX secolo hanno restituito all'edificio l'aspetto di un tempo: gli affreschi del XVI secolo hanno rivelato alcuni ritratti principeschi degli anni 1550-1560, piuttosto ben conservati. La tomba di Vlad III Gli scavi archeologici del biennio 1932-1933 hanno rinvenuto, sotto ad una lastra votiva posta davanti all'iconostasi, una cripta dentro la quale si suppone sia stato inumato il voivoda Vlad l'Impalatore, ma ad oggi non sono ancora rinvenute fonti che confermino tale ipotesi. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sul Monastero di Snagov Collegamenti esterni (RO) Sito ufficiale, su arhiepiscopiabucurestilor.ro.
Klooster van Snagov

Het Klooster van Snagov (Roemeens: Mănăstirea Snagov) is een Byzantijns klooster, dat gesticht is door koning Mircea I, de oude, de grootvader van Vlad Dracula, Het klooster is gelegen in Roemenië. Het gebouw heeft sinds 1933 een beetje bekendheid gekregen, toen archeologische opgravingen op die plaats leidden tot de ontdekking van een graftombe, die vervolgens werd geïdentificeerd als het Dracula-graf. Zie ook Snagov
Monaster Snagov

Monaster Snagov (rum: Mănăstirea Snagov) – rumuński klasztor prawosławny położony na wyspie w północnej części jeziora Snagov, w pobliżu Snagova. Monaster na wyspie Snagov został założony prawdopodobnie jeszcze w końcu XIV w. przez hospodara Wołoszczyzny Mirczę Starego. Po raz pierwszy wzmiankowany był w 1408 r. Obecne zabudowania klasztoru, wzniesione na miejscu starszych budowli, pochodzą z 1517 r. Przez wiele dziesięcioleci klasztor był wielokrotnie miejscem schronienia wołoskich hospodarów w czasie walk wewnętrznych o władzę lub z wrogami zewnętrznymi. Przebywali tu m.in. Wład Palownik (zwany także Drakulą) i Mircza Pastuch. Przy klasztorze działała słynna drukarnia, założona w 1643 r. przez światłego hospodara Mateusza Basaraba. W l. 1694-1705 Antim Ivireanul drukował w niej książki w języku rumuńskim, staro-cerkiewno-słowiańskim, starogreckim, a nawet arabskim. Klasztor zyskał pewną sławę, począwszy od 1933 roku, kiedy archeologiczne wykopaliska in situ doprowadziły do odkrycia krypty, którą następnie zidentyfikowano jako grób Drakuli. Klasztor jest wpisany na listę obiektów zabytkowych pod numerem IF-II-a-A-15312. Przypisy
Снагов (монастырь)

Снагов — православный монастырь недалеко от одноименного села, жудец Илфов, Румыния. Монастырь использовался как боярская тюрьма. Он расположен на небольшом острове в озере Снагов. Первые письменные сведения о монастыре относятся к 1408 году, во время правления князя Мирча I Старый. Согласно сообщениям, правитель влахов Влад Цепеш построил вокруг монастырского поселения оборонительную стену, мост, тюрьму и подводный туннель. В монастыре сохранились фрески, изображающие Нягое Басараба с сыном Феодосием и Мирча V Чобанула с семьей. По одной из легенд и версий о захоронении обезглавленного тела Влада Цепеша, это произошло в этом монастыре. Согласно легенде, монахи обнаружили тело после битвы в конце декабря 1476 года и спрятали его, чтобы похоронить по-христиански. Похороны были тайными, чтобы тело не было осквернено новым правителем Валахии, которого османы посадили на престол. Истину невозможно установить с точностью. Монастырская церковь каменная в византийском стиле построена правителем Неагое Басарабом в 1517-1521 г. Церковь имеет четыре многоугольные башни, а её интерьер расписан в 1563 г. живописцем Добромиром по заказу семьи Петра II Молодого. Во второй половине XVII века, при Константине Брынковяну, в монастыре была устроена типография для церковнославянской и греческой печати. В то время здесь были напечатаны первые латинские книги в Валахии. Примечания