NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Brazi Power Station

The Brazi Power Station is a thermal power plant located in Brazi, a commune in Prahova, Romania, with two operational generation groups, one 105 MW and one 25 MW, resulting in a total electricity generation capacity of 130 MW. It used to also have five 50MW, two 150 MW and two 200 MW. Between 2004 and 2022 it was operated by S.C. Dalkia Termo Prahova S.R.L., later renamed to S.C. Veolia Energie Prahova S.R.L. Since 2022, it has been operated by Termo Ploiești. See also List of power stations in Romania References External links Description (in Romanian)
Brăila Power Station

The Brăila Power Station was a large thermal power plant located in Brăila, with 8 generation groups, 2 of 3 MW, 2 of 210 MW, 2 of 25 MW, 1 of 50 MW and 1 of 330 MW totaling electricity installed capacity of 856 MW. Its two chimneys are 250 metres and 200 metres tall. It's being prepared to be sold. Operations See also List of power stations in Romania References External links Description (in Romanian)
ТЕЦ Бухарест-Південь

ТЕЦ Бухарест-Південь — теплоелектроцентраль у румунській столиці. У 1965 та 1966 роках на майданчику станції, розташованому на південь від Бухаресту, стали до ладу два розраховані на виробництво електроенергії та тепла блоки електричною потужністю по 50 МВт. В 1967-му до них приєднались ще два блоки з показниками по 100 МВт. Всі вони мали обладнання радянського виробництва — котли Таганрозького котельного заводу, турбіни Ленінградського механічного заводу та генератори Електросила. У 1975-му стали до ладу ще два блока електричною потужністю по 125 МВт, на яких використали чехословацьке обладнання — котли Tlmace та турбіни і генератори Skoda. На початку 2000-х енергоблоки 3 та 4 пройшли модернізацію, яку виконали французька Alstom, фінська Fortum та японська Itochu. Це покращило їх економічні параметри та дозволило суттєво — на 150 тисяч годин — подовжити термін служби. Водночас, блок № 5 планували до закриття ще в 2018-му. Станція розрахована на використання нафти та природного газу, зокрема, блоки 3 та 4 одразу були спроектовані з можливістю досягати повної потужності на блакитному паливі. Останнє подається до румунської столиці по газопроводах Трансильванія – Бухарест, Хурезань – Бухарест та Ісакча — Бухарест. Технологічна вода надходить із річки Арджеш та водосховища Черніца (Cernica). Для видалення продуктів згоряння спорудили два димаря висотою по 140 метрів. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 110 кВ. Примітки
Palais des Téléphones de Bucarest

Le Palais des Téléphones de Bucarest (roumain : Palatul Telefoanelor din București) est un bâtiment initialement public de Bucarest, qui se trouve sur la Calea Victoriei, sur un terrain ayant auparavant appartenu à la famille aristocratique Oteteleșanu, à la place du café littéraire Terasa Oteteleșanu, fameux au XIXe siècle. Il est l'œuvre de l'architecte néerlandais Edmond van Saanen Algi. Haut de 52,5 m, construit en béton armé entre 1929 et 1934 en style « Art Déco » pour être le central téléphonique abritant les connexions alors mécaniques du centre de commutation bucarestois, il a résisté aux séismes de 1940, 1977, 1986 et 1990 ainsi qu'aux bombardements d'août 1944, américains et allemands. Jusqu'à la construction en 1957 de la Casa Scînteii, le premier gratte-ciel stalinien de Roumanie, le Palais des Téléphones fut le plus haut édifice de Bucarest. Pendant le régime communiste de Roumanie, c'était le seul endroit où les Bucarestois pouvaient demander, voire obtenir une communication avec l'étranger (qui était alors bien évidemment écoutée). Après la chute de la dictature en 1989, la téléphonie roumaine fut privatisée lors de la transition économique vers l'économie de marché, et c'est la firme allemande privée Deutsche Telekom qui devînt propriétaire de l'immeuble, qui, devenu vétuste, a été rénové et consolidé de 1995 à 2005 sous l'égide de l'ingénieur Alexandru Cișmigiu. Le 24 septembre 2014, Deutsche Telekom revendit l'immeuble et deux autres propriétés pour 21,6 millions d'euros. C'est, depuis, un immeuble de bureaux. Images Notes Liens externes Historique en roumain Historique en anglais sur Now and Then Carte des monuments historiques de Bucarest Portail de la Roumanie Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de l’histoire de l’art
Palatul Telefoanelor din București

Palatul Telefoanelor este o clădire reprezentativă a Bucureștiului, aflată în centrul capitalei, pe Calea Victoriei. Istoric Palatul Telefoanelor a fost construit pe locul fostelor case ale boierului Oteteleșanu, care găzduiseră faimoasa cafenea literară și faimosul loc de întâlnire al protipendadei bucureștene, „Terasa Oteteleșanu”. A fost construit între anii 1929 și 1934 într-un stil specific zgârie-norilor americani, având caracteristici reprezentative ale stilului Art Deco, după planul arhitecților americani Louis Weeks și Walter Froz. Palatul s-a remarcat în epocă prin înălțimea sa, având 52,5 m.Până în 1956 a fost cea mai înaltă clădire din București. Construcția a înregistrat și o premieră, ea fiind prima clădire înaltă cu schelet metalic din România. Edmond van Saanen Algi, unul dintre cei trei arhitecți semnatari, era de origine olandeză, stabilit în România, și este autorul mai multor clădiri reprezentative din București (cum ar fi Academia de Studii Economice). Întrucât de-a lungul timpului clădirea a fost afectată de multe evenimente, ca, de exemplu, bombardamentul aliaților din 1944 sau cutremurele din 1940, 1977, 1986 și 1990, în anul 1995 s-a început o amplă consolidare a structurii sale, după proiectul specialistului în structuri prof. ing. Alexandru Cișmigiu, realizată de firma de proiectare „Proiect București” și care a durat 10 ani. La 24 septembrie 2014, compania Telekom a scos la licitație Palatul Telefoanelor și alte două proprietăți pentru 21,6 milioane de euro, dar clădirea nu a fost vândută. În prezent este sediul Orange Romania Communications. Imagini Referințe Legături externe Materiale media legate de Palatul Telefoanelor din București la Wikimedia Commons Istoric Arhivat în 2 decembrie 2009, la Wayback Machine. Scurt istoric pe Now and Then Arhivat în 30 august 2006, la Wayback Machine. Harta Monumentelor Istorice din București
ТЕЦ Бухарест-Захід

ТЕС Бухарест-Захід — теплова електростанція в Румунії, яка, окрім виробництва електроенергії, також виконує функції теплопостачання столиці країни Бухареста. Перші три енергоблоки з паровими турбінами одиничною потужністю по 40 МВт стали до ладу в 1955 році (станція Бухарест-Захід-1). Як паливо вони використовували вугілля і наразі вже виведені з експлуатації. У 1975-му запустили два блоки з паровими турбінами потужністю по 125 МВт, основним паливом для яких повинна була бути нафта, а резервним — природний газ (Бухарест-Захід-2). Наразі вони майже повністю переведені на блакитне паливо та через екологічні обмеження можуть використовувати нафту лише у особливих випадках. Нарешті, в 2009-му на майданчику спорудили розрахований на використання природного газу новітній енергоблок потужністю 190 МВт. Він використовує технологію комбінованого парогазового циклу та обладнаний однією газовою турбіною, яка через котел-утилізатор живить одну парову турбіну (Бухарест-Захід-3). Теплова потужність кожного з двох блоків станції Бухарест-Захід-2 становить 180 МВт, а у парогазового блоку Бухарест-Захід-3 — 190 МВт. Разом з додатковими водогрійними котлами теплова потужність ТЕЦ досягає 1195 МВт. Необхідний для роботи ТЕЦ природний газ подається до румунської столиці по трубопроводах Трансильванія – Бухарест, Хурезань – Бухарест та Ісакча — Бухарест. Видача електроенергії відбувається по ЛЕП, що працює під напругою 110 кВ. Примітки
Бучумский монастырь

Бучумский монастырь, монастырь Бучум (рум. Mănăstirea Bucium) в честь всех святых — мужской монастырь Ясской архиепископии Румынской православной церкви в городе Яссы. В 1853 году иеросхимонахи Нифон и Нектарий с афонского скита Продром основали небольшой скит. Господарь Григорий Александр Гика пожертвовал 3000 галбенов и 4,1 га земли. Первая церковь освящена в 1871 году, была четырёхугольной без башен и внешним видом напоминала скорее часовню. До 1918 года был известен как «Метох» или «Бучумский конак». Скит значительно расширился после покупки у принцессы Иоаны Розетти Розновану 22 га земли, включавшие несколько построек. Между 1950 и 1977 годами при митрополитах Севастиане (Русане) и Иустине (Моисеску) скитская церковь была расширена, а также расписана художником Василе Паску. В 1967 году по завершении росписи храм был заново освящён. В 1993 году по благословению митрополита Молдавского и Буковинского Даниила и решению Священного синода Румынской православной церкви скит преобразован в монастырь. В 2018 году настоятелем монастыря назначен архимандрит Никодим (Петре). Примечания
Teatre Bulandra de Bucarest

El Teatre Bulandra de Bucarest (en romanès: Teatrul Bulandra) es va fundar el 1947 com a Teatrul Municipal; la seva primera directora va ser Lucia Sturdza-Bulandra, una de les principals actrius escèniques romaneses de la seva generació. Liviu Ciulei va ser director entre 1963 i 1972; un dels directors més importants des de llavors va ser Ștefan Iordănescu (1999–2002), que va reestructurar la direcció del teatre. Des del 2002 fins a la seva mort el 2019, el teatre va ser dirigit per Alexandru Darie; a partir del 2020, el director és Vlad Zamfirescu. Des de 1991, el Teatre Bulandra és membre de la Unió de Teatres Europeus, que es va fundar el març de 1990. El teatre compta actualment amb dos escenaris, situats a uns 1,5 km part de l'altre: Sala Liviu Ciulei, l'antiga Sala Izvor (renovada el 2002) prop del riu Dâmboviţa, no gaire lluny de l'angle sud-oest dels jardins de Cișmigiu; i la Sala Toma Caragiu (renovada el 2003), a uns mig quilòmetre al sud-est de Piața Romană, just a l'est del parc Grădina Icoanei. Abans s'havia anomenat Teatrul Municipal i va adquirir més tard el nom de Teatrul Lucia Sturdza Bulandra, ara escurçat a Teatrul Bulandra. L'actual Sala Liviu Ciulei (Izvor) va ser i segueix sent la seu, les oficines d'habitatge i l'espai del teatre real. L'edifici principal del teatre va ser rebatejat l'any 2011 en honor de l'anterior responsable del Teatre Bulandra, director de cinema i teatre i actor Liviu Ciulei. Abans de l'època comunista, la segona sala, situada per Grădina Icoanei i dissenyada per l'arquitecte Ion Mincu, era l'auditori d'una escola privada, Școala Centrală de Fete (Escola Central de Noies), que es troabava al carrer Icoanei. Després de la nacionalització de Ceaucescu, la sala va ser rebatejada per Filimon Sârbu, i després va agafar el seu nom actual, en memòria de l'actor Toma Caragiu. Referències Enllaços externs Teatre Bulandra de Bucarest - Lloc web oficial
Bulandra Theatre

The Bulandra Theatre (Romanian: Teatrul Bulandra) in Bucharest, Romania was founded in 1947 as Teatrul Municipal; its first director was Lucia Sturdza-Bulandra, one of the leading Romanian stage actresses of her generation. Liviu Ciulei was director between 1963 and 1972; one of the most important directors since then was Ștefan Iordănescu (1999–2002), who restructured the theatre management. From 2002 until his death in 2019, the theatre was directed by Alexandru Darie; as of 2020, the director is Vlad Zamfirescu. Since 1991, the Bulandra Theatre has been a member of the Union of European Theatres, which was founded in March 1990. The theatre currently has two stages, located about 1.5 km (0.93 mi) apart from one another: Sala Liviu Ciulei, the former Sala Izvor (renovated 2002) near the Dâmbovița River, not far from the southwest corner of Cișmigiu Gardens; and Sala Toma Caragiu (renovated 2003), about half a kilometer southeast of Piața Romană, just east of the Grădina Icoanei park. Originally Teatrul Municipal, the theatre later acquired the name Teatrul Lucia Sturdza Bulandra, now shortened to Teatrul Bulandra. The present Sala Liviu Ciulei (Izvor) was and remains the headquarters, housing offices as well as the actual theatre space. The main teatre building has been renamed in 2011 after the previous head of Bulandra Theatre, film and theatre director and actor Liviu Ciulei. Before Communist times, the second hall, located by Grădina Icoanei and designed by architect Ion Mincu, was the auditorium of a private school, Școala Centrală de Fete (Central Girls' School), located on Icoanei Street. After nationalization, the hall was first renamed after Filimon Sârbu, then later took its present name, in memory of actor Toma Caragiu. References External links (in Romanian) Official site; the pages about both past productions Archived 2020-05-11 at the Wayback Machine and those in their current repertory contain numerous photos, over 100 in all.
Театр Буландра

Театр Буландра (рум. Teatrul Bulandra) — драматический театр в Бухаресте (Румыния), Расположен по адресу: Bulevardul Schitu Măgureanu 1. История Основан в 1947 году как Муниципальный театр. Первым директором была Лючия Стурдза-Буландра, одна из ведущих румынских театральных актрис своего поколения. С 1963 по 1972 год главным режиссёром и директором театра был Ливиу Чулей. В 1999—2002 годах театром руководил Штефан Иорданеску, который реконструировал театр. С 2002 года до 2019 году театров руководил Александру Дарье, с 2020 года — Влад Замфиреску. С 1991 года театр «Буландра» является членом Союза европейских театров, основанного в марте 1990 года. В театре имеется две сцены, расположенные на расстоянии около 1,5 км друг от друга. Зал Ливиу Чулей (ранее — Зал Извор) находится у реки Дымбовица, недалеко от юго-западного парка Чишмиджиу; был отремонтирован в 2002 году. Зал Тома Караджиу, построенный по проекту архитектора Иона Минку и отремонтированный в 2003 году, находится примерно в полукилометре от площади Романа, к востоку от парка Градина Икоаней. За свою 70-летнюю историю театр выступал как в Румынии, так и за рубежом: Италии, Испании, Колумбии, Израиле, России, Венгрии, Мексике, Португалии и Франции. См. также Персоналии:Театр Буландра Примечания Ссылки Сайт театра (рум.)
Театр Буландра

Театр Буландра (рум. Teatrul Bulandra) — класичний театр у Бухаресті, заснований 1947 як Муніципальний театр. Нове ім'я отримав на честь першої директорки, провідної румунської акторки свого покоління Лучії Стурдза-Буландри. З 1963 по 1972 Театр Буландра очолював відомий румунський режисер Лівіу Чулей, який зробив у ньому низку сенсаційних постановок. Через певний час комуністичний режим примусив емігрувати режисера театру. Джерела Посилання Офіційна сторінка Театру Буландра [Архівовано 11 травня 2017 у Wayback Machine.]
Església dels Jesuïtes de Sibiu

Església dels Jesuïtes de Sibiu (en romanès: Biserica Iezuiților), o església de la Santíssima Trinitat (Biserica Sfânta Treime), és una Església catòlica romana situada al número 3 de la Plaça Gran de Sibiu (Romania). Immediatament adjacent al Palau Brukenthal, és un dels més notables del barroc esglésies de Transsilvània. L'església està catalogada com a monument històric pel Ministeri de Cultura i Afers Religiosos de Romania. Carmen Iohannis, l'esposa del president Klaus Iohannis, canta al cor d'aquesta església. Vegeu també Ulls de Sibiu Catedral Luterana de Sibiu Torre del Consell de Sibiu Referències
Treenighedskirken (Sibiu)

For alternative betydninger, se Treenighedskirken. (Se også artikler, som begynder med Treenighedskirken) Hellig Treenighedskirken eller officielt Sibiu romersk-katolske sognekirke Hellig Treenighed (rumænsk: Biserica parohială romano-catolică "Sf. Treime” din Sibiu) er en romersk-katolsk kirke i byen Sibiu i județul Sibiu opført i perioden 1726–33. Bygningen fik i 1738 tilføjet et klokketårn. Kirken ligger på hjørnet af Piața Mare (Markedspladsen) og Piața Mică (Lille Plads). Hellig Treeninghedskirken er en tidligere jesuitterkirke, der med klassifikationskode SB-II-12 093 mA i 2004 registreredes som et historisk monument i Sibiu. Samtidig, inkluderet på den samme liste, er det romersk-katolske sognehus, som ligger i Jesuitterseminariet, der omfatter dele af Buntmagergildet. Denne bygning stammer fra det 16. århundrede, og blev genopbygget i perioden 1726–39. Det har code-m SB-II-A-12 092. Kildehenvisninger Yderlige læsning Alexandru Avram, Vasile Crișan – "Ghid de oraș. Sibiu" (Ed. Sport-Turism, București, 1983), p. 98-99
Katholische Stadtpfarrkirche (Hermannstadt)

Die Katholische Stadtpfarrkirche (ehemals Jesuitenkirche) ist eine barocke römisch-katholische Kirche in Hermannstadt. Sie befindet sich am Großen Ring und bildet ein Bauensemble mit der ehemaligen Jesuitenresidenz (heute Katholisches Stadtpfarrhaus). Geschichte Seit 1543 waren die Stadtpfarrkirche und alle anderen Kirchen in Hermannstadt protestantisch. Erst als Siebenbürgen ab 1688 in die Habsburgermonarchie eingegliedert wurde, entstand wieder eine katholische Gemeinde. Nach 1689 wurden den Jesuiten Verkaufslauben auf dem Großen Ring überlassen. Als sie einen Bauplatz auf dem Großen Ring für ihre Kirche forderten, verweigerte ihnen der Magistrat die Genehmigung. 1721 legte der kommandierende General Damian Hugo von Virmont einen fertigen Vertrag vor, demzufolge dem Jesuitenorden mehrere Immobilien für den Bau einer Kirche und einer Residenz überlassen wurden. 1726 wurde der Grundstein gelegt, 1733 wurde der Bau fertiggestellt und am 13. September durch Bischof Gregor Sorger geweiht. Der baulich eigenständige Turm, durch den die Gasse vom Großen zum Kleinen Ring führt, wurde 1738 angefügt. Mit der Aufhebung des Ordens 1773 löste sich die Jesuitenniederlassung auf; die Kirche blieb katholische Pfarrkirche. Bau und Ausstattung Die Jesuitenkirche ist eine Wandpfeilerkirche mit zwei Seitenkapellen in jedem Joch und darüber durchlaufenden Emporen. Den Abschluss bildet ein Stichkappengewölbe. Von der überwiegend barocken Ausstattung gilt die Maria mit dem Kind über dem Tabernakel als „bedeutendste Barockmalerei Hermannstadts“. An der Südwand des Chores steht das monumentale Grabdenkmal des Feldmarschalls Otto Ferdinand von Abensperg und Traun (1677–1748), ein Werk des Bildhauers Anton Schuchbauer. Die Bildfenster mit biblischen, hagiografischen und allegorischen Motiven wurden 1901 in Budapest angefertigt. Einzelnachweise Weblinks Katholische Stadtpfarrkirche (turism.sibiu.ro)
Jesuit Church, Sibiu

Jesuit Church (Romanian: Biserica Iezuiților), otherwise the Church of the Holy Trinity (Biserica Sfânta Treime), is a Roman Catholic church located at 3 Piața Mare, Sibiu, Romania. Immediately adjacent to Brukenthal Palace, it is one of the most notable baroque churches in Transylvania. The church is listed as a historic monument by Romania's Ministry of Culture and Religious Affairs. Carmen Iohannis, the wife of president Klaus Iohannis, sings in the choir of this church. See also Eyes of Sibiu Gheorghe Lazăr National College, the former Jesuit Gymnasium of Sibiu Sibiu Lutheran Cathedral Council Tower of Sibiu List of Jesuit sites References
Iglesia de los Jesuitas (Sibiu)

La iglesia de los Jesuitas (en rumano: Biserica Iezuiților din Sibiu; en alemán: Jesuitenkirche), también conocida como iglesia de la Santísima Trinidad (en rumano: Biserica Sfânta Treime), es un edificio religioso de la diócesis de Alba Iulia de la Iglesia católica que se encuentra en Sibiu, Rumania.​ Está junto al palacio de Brukenthal y es una de las iglesias barrocas más importantes de Transilvania. Historia Desde 1543, la iglesia parroquial y todas las demás iglesias de Sibiu eran protestantes. Sólo cuando Transilvania se incorporó al Imperio Habsburgo en 1688 surgió nuevamente una comunidad católica. Después de 1689, los jesuitas recibieron cenadores de ventas en el Gran Anillo. Cuando exigieron un solar en el Gran Anillo para construir su iglesia, el magistrado les negó el permiso. En 1721, el comandante general Damian Hugo von Virmont presentó un contrato completado según el cual se entregaban a la orden de los jesuitas varias propiedades para la construcción de una iglesia y una residencia. La primera piedra se colocó en 1726, el edificio se completó en 1733 y fue consagrado el 13 de septiembre por el obispo Gregor Sorger.​​ La torre estructuralmente independiente a través de la cual el callejón conduce del Gran Anillo al Pequeño Anillo se añadió en 1738. Con la abolición de la orden en 1773, la rama jesuita se disolvió pero la iglesia siguió siendo una iglesia parroquial católica. Carmen Iohannis, mujer del 5º presidente rumano Klaus Iohannis, canta en el coro de esta iglesia.​​ Arquitectura La iglesia de los jesuitas es una iglesia pilar con dos capillas laterales en cada tramo y matroneos arriba. El remate está formado por una bóveda de casquete cosido. De los muebles predominantemente barrocos, la María con el Niño sobre el tabernáculo se considera la “pintura barroca más importante de Sibiu”.​ En la pared sur del coro se encuentra la monumental tumba del mariscal de campo Otto Ferdinand von Abensberg (1677-1748), obra del escultor Antón Schuchbauer.​ Los ventanales con motivos bíblicos, hagiográficos y alegóricos se realizaron en Budapest en 1901. En el patio interior entre la iglesia y la antigua residencia de los jesuitas se encuentra la estatua de Juan Nepomuceno, que estuvo ubicada en la plaza principal hasta 1948. Galería Referencias Enlaces externos
Église des Jésuites de Sibiu

L’église des Jésuites est un édifice religieux catholique sis au cœur du centre historique de la ville de Sibiu, en Transylvanie (Roumanie). De style baroque et construite à partir de 1726 comme église du collège et résidence jésuite y attenant elle devint église paroissiale catholique (église de la Sainte-Trinité), lorsque l’Ordre jésuite fut supprimé (1773). Le monument est classé au patrimoine architectural de Roumanie. Histoire Depuis 1543 toutes les églises paroissiales de Sibiu (alors connue sous le nom de Hermannstadt) sont protestantes, la population de la région étant d’origine allemande. Ce n’est qu’à partir de 1688, lorsque la Transylvanie est incorporée à la Monarchie de Habsbourg qu’une présence catholique est autorisée. Les jésuites arrivent à Sibiu en 1689 et y ouvrent un collège en 1692 (aujourd’hui: ‘Collège national Gheorghe Lazar’). En 1721 plusieurs parcelles sont jointes pour permettre aux jésuites de construire leur église avec résidence. La première pierre est posée en 1726. La construction est achevée en 1733 et l’église, consacrée par Mgr Gregor Sorger (hu), est ouverte au culte le 13 septembre de la même année. La tour-clocher structurellement indépendante, est achevée en 1738. Lorsque la Compagnie de Jésus fut supprimée (1773) les Jésuites durent quitter les lieux, et l’église devint église paroissiale catholique. Elle fut renommée ‘église de la sainte-Trinité’. Monument historique, l'église est classée au patrimoine immobilier de la Roumanie sous le nom de l‘ancienne église des Jésuites. Avec l’ancienne résidence jésuite qui est aujourd’hui le centre paroissial, elle occupe le côté septentrional de la ‘Grand place’ historique de la ville, juste à côté de l’hôtel de ville. Sur le côté occidental de la même place se trouve le palais Brukenthal (aujourd’hui musée national Brukenthal). Quelques maisons du côté méridional sont également monuments historiques. L’ancien collège jésuite, aujourd’hui ‘Collège national Gheorghe Lazăr’ se trouve ‘rue Gheorghe Lazăr’, à deux pas, au sud, de la Grand place. Description Au-dessus du tabernacle se trouve une fresque de la Vierge à l’Enfant considérée comme la ‘peinture baroque la plus significative de Sibiu’. L’ensemble du mobilier de l’église est de style baroque. Adossé au côté sud du sanctuaire se trouve le monument funéraire du maréchal Otto Ferdinand von Traun (1677-1748), gouverneur de Transylvanie, œuvre de Anton Schuchbauer (hu). Les vitraux, avec leurs thèmes bibliques, hagiographiques (dont saint Stanislas Kostka) et allégoriques furent manufacturés à Budapest en 1901. Liens externes Portail du baroque Portail de la Roumanie Portail de l’architecture chrétienne Portail du catholicisme Portail de la Compagnie de Jésus