NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Mihai Vodă Monastery

The Mihai Vodă Monastery, founded by Mihai Viteazul, is one of the oldest buildings in Bucharest. It was built in 1591, surrounded by stone walls, similar to a fortress. Close to the Dambovița River, the monastery buildings served multiple purposes over time such as residence of the country's leaders, military hospital, medical school and the site of the National Archives of Romania. The monastery was an important archeological site; inside the monastery yard used to be a Dacian archeological site, more than 3000 years old, where old pottery and other relics were found. In 1813 Mihai Vodă Monastery was "one of the largest monasteries of Romania". Between 1908 and 1909, Cristofi Cerchez, head of architecture for the Ministry of Religious Affairs, supervised work on the State Archives at the Monastery. At the time of the communist regime in 1985, the church building was moved on rails 285 metres east and hidden in its present location on Sapienței street, next to Splaiul Independenței street and Izvor Park. That was to make way for the Civic Centre. The medieval cloisters and ancillary buildings were demolished. Mihai Vodă Monastery has been included into the List of historical monuments of Romania and has been classified under the code B-II-a-A-19644. The legend A legend explains the motivation that led to the foundation of the monastery by Mihai Viteazul. According to this, in a very very cold winter, probably between years 1589 and 1591, Mihai, the stepson of Pătrașcu cel Bun (in English, "Pătrașcu the Good") was arrested by the leader Alexandru cel Rău (in English, "Alexandru the Bad"), who accused him having conspired to gain leadership of the country. Mihai was taken to Saint Antony Square, the place where he should have been decapitated. The road to the square passed by the Church Albă Postăvari, next to the Hill Spirei (in Romanian, Dealul Spirei). Mihai, with permission from his guards, stopped to attend divine liturgy at the church and bowed to the icon of Saint Nicholas, promising him to build a monastery nearby if he should escape death. There are three explanations of how Mihai escaped execution by Alexandru cel Rău. The first tells of a ransom paid by 12 aristocrats. The second claims that the physical qualities of Mihai being tall and very handsome caused the executioner, upon seeing Mihai, to throw away his axe and run away. A third version of events says that Mihai was released after the protests of members of the community who had gathered at the place of execution. Once liberated, Mihai kept his promise and built a monastery. Gallery References External links Media related to Mihai Vodă Monastery, Bucharest at Wikimedia Commons
Monasterio de Mihai Vodă

El Monasterio de Mihai Vodă o Monasterio del Príncipe Miguel, fundado por Miguel el Valiente, es uno de los edificios más antiguos de Bucarest, Rumania. Fue construido en 1591, rodeado de muros de piedra, similar a una fortaleza. Los edificios del monasterio sirvieron para múltiples propósitos a lo largo del tiempo, como residencia de los líderes del país, hospital militar, escuela de medicina y sitio de los Archivos Nacionales de Rumania. Dentro del patio del monasterio solía haber un sitio arqueológico dacio, de más de 3,000 años, donde se encontraron cerámicas antiguas y otras reliquias.​ En 1813, el monasterio de Mihai Vodă era "uno de los monasterios más grandes de Rumania".​ Entre 1908 y 1909, Cristofi Cerchez, jefe de arquitectura del Ministerio de Asuntos Religiosos, supervisó las obras del Archivo Estatal del Monasterio.​ En 1985, durante el régimen comunista, el edificio de la iglesia se trasladó sobre rieles 285 metros al este hasta su ubicación actual en la calle Sapienței, junto a la calle Splaiul Independenței y el parque Izvor. Eso fue para dar paso a un centro cívico. Los claustros medievales y los edificios auxiliares fueron demolidos. El monasterio de Mihai Vodă se ha incluido en la Lista de monumentos históricos de Rumanía y se ha clasificado bajo el código B-II-aA-19644.​ La leyenda de su origen Una leyenda explica la motivación que llevó a la fundación del monasterio por parte de Miguel el Valiente.​ En un invierno muy frío, probablemente entre los años 1589 y 1591, Miguel, el hijastro de Pătrașcu cel Bun fue arrestado por el líder Alexandru cel Rău, quien lo acusó de haber conspirado para hacerse con el liderazgo del país. Miguel fue llevado a la plaza de San Antonio para ser decapitado. El camino a la plaza pasaba por la Iglesia Albă Postăvari, junto a la Colina Spirei (en rumano, Dealul Spirei). Miguel, con el permiso de sus guardias, se detuvo para asistir a misa en la iglesia y se inclinó ante el icono de San Nicolás, prometiéndole construir un monasterio cerca si escapaba de la muerte. Hay tres explicaciones de cómo Miguel escapó de la ejecución por parte de Alexandru cel Rău. El primero habla de un rescate pagado por 12 aristócratas. El segundo afirma que las cualidades físicas de Miguel, siendo alto y guapo, hicieron que el verdugo, al ver a Miguel, arrojara su hacha y huyera. Una tercera versión de los hechos dice que Miguel fue liberado luego de las protestas de los miembros de la comunidad que se habían concentrado en el lugar de la ejecución. Una vez liberado, Miguel cumplió su promesa y construyó un monasterio. Galería Referencias
Église Mihai Vodă

L’église Mihai Vodă est située à Bucarest et fut fondée à la fin du XVIe siècle. Elle a échappé à la destruction du quartier, déplacée à grand frais de 250 mètres après avoir été surélevée par des vérins et posée sur des rails. Le monastère dont elle était l'église a, quant à lui, disparu. Portail du monachisme Portail de la Roumanie Portail de Bucarest Portail de l’architecture chrétienne Portail du christianisme orthodoxe
Cerkiew Michała Wojewody

Cerkiew Michała Wojewody – cerkiew prawosławna i dawny klasztor w centrum Bukaresztu, ufundowana przez hospodara Michała Walecznego, wybudowana w 1591, będąca jednym z najstarszych budynków w Bukareszcie. Budynki klasztorne służyły z czasem wielu celom, takim jak rezydencja przywódców kraju, szpital wojskowy, szkoła medyczna i miejsce Archiwum Narodowego Rumunii. Klasztor był ważnym miejscem archeologicznym; na terenie dawnego klasztoru znajdowało się dackie stanowisko archeologiczne, mające ponad 3000 lat, gdzie znaleziono stare wyroby garncarskie i inne przedmioty. W 1813 roku klasztor Michała Wojewody był "jednym z największych klasztorów w Rumunii". W latach 1908–1909 Cristofi Cerchez, szef architektury Ministerstwa Spraw Religijnych, nadzorował prace nad Archiwum Państwowym przy klasztorze. W czasach reżimu komunistycznego w 1985 roku budynek świątyni został przeniesiony na szynach 285 metrów na wschód i ukryty w obecnej lokalizacji na ulicy Sapienței, obok ulicy Splaiul Independenței i Parku Izvor. Klasztor Michała Wojewody został wpisany na listę zabytków Rumunii. Przypisy
Sinagoga de Iosefin

La Sinagoga de Iosefin (en romanès: Sinagoga din Iosefin) és una sinagoga ortodoxa que es troba a Iosefin, un barri de Timișoara (Romania). Va ser construïda el 1910, és la més "nova" de les tres sinagogues que hi ha a la ciutat, i l'única que encara funciona. La sinagoga va ser originalment usada pels creients jueus ortodoxos. Una escola primària i un jardí d'infància havien funcionat en el recinte. El nom tempero és a causa de l'arquitectura de l'edifici, en comparació dels antics oratorios jueus més petits. Referències
Synagoge in der Josefstadt

Die Synagoge in der Josefstadt (rumänisch Sinagoga din Iosefin) ist eine Synagoge in der Strada Iuliu Maniu Nr. 55 im IV. Bezirk Iosefin (deutsch Josefstadt) der westrumänischen Stadt Timișoara (deutsch Temeswar). Geschichte Die Synagoge wurde 1895 im maurischen Stil erbaut. Sie ist zurzeit die einzige aktive der drei großen Synagogen der noch in Timișoara lebenden Juden. Bei der Volkszählung von 2002 wurden 367 jüdische Bewohner in der Stadt ermittelt. Die Gemeinde gehört zur Glaubensrichtung des neologen Judentums. Im Hof der Synagoge wurden eine Grundschule und ein Kindergarten betrieben. Siehe auch: Judentum in Timișoara Literatur Getta Neumann: Auf den Spuren des jüdischen Temeswar: mehr als ein Stadtführer. Schiller Verlag, Bonn 2021, ISBN 978-3-946954-92-7, S. 52–55. Weblinks agenda.ro, Agenda: Sinagoga din Iosefin (str. Iuliu Maniu), 10. Juni 2008, in rumänischer Sprache welcometoromania.ro, Sinagoga din Iosefin, in rumänischer Sprache Einzelnachweise Siehe auch Liste der Sakralbauten in Timișoara
Iosefin Synagogue

The Iosefin Synagogue (Romanian: Sinagoga din Iosefin) is an Orthodox Jewish congregation and synagogue, located at 55 Iuliu Maniu Boulevard, in the Iosefin district of Timișoara, Romania. The synagogue was completed in 1895 in an eclectic architectural style, and it is one of the three large synagogues in the city, and the last still functioning. History The community of Orthodox Jews in Iosefin, formed in 1871, met until 1894 in rented premises. The synagogue was inaugurated on 18 September 1895, on the eve of Rosh HaShanah. Rabbi Bernát Schück, as the leader of the community, made an effective contribution to its construction. Carol Telbisz, the mayor of Timișoara, was also present at its inauguration. Built according to the plans of the architect Karl Hart in an eclectic style with neo-Moorish, neo-Romanesque and neo-Gothic ornaments, the synagogue is modest in size compared to the other two large synagogues in the city. In 1910, the synagogue was enlarged, but photographs from 1914 and 1915 show that the synagogue had only one central dome. Later it acquired its current appearance, with two central domes and two smaller, lateral ones. In the courtyard of the synagogue there were a cheder (kindergarten), a mikveh (ritual bath) and a shechita slaughterhouse. The Orthodox primary school, established in 1918, moved ten years later to a new building at the end of the courtyard. The marble plaque inside the synagogue commemorates the construction of the school in 1928, honoring the names of those who contributed: First Rabbi Bernát Schück, Community President Jakab Rothbart, architects Arnold Merbl and Jakab Klein and others. At present, the Iosefin Synagogue is used on Friday evenings, Saturday mornings and High Holidays. Architecture The temple is articulated on two levels and is characterized by a pronounced horizontal development rather than vertical emphasis, distinguishing it from the synagogues in Fabric and Cetate. The synagogue in Iosefin features a substantial yet relatively low ground floor, surmounted by an upper level distinguished by windows of varying shapes and dimensions. See also History of the Jews in Romania List of synagogues in Romania References External links Virtual tour of the synagogue
Sinagoga de Iosefin

La Sinagoga de Iosefin (en rumano: Sinagoga din Iosefin) es una sinagoga ortodoxa que se encuentra en Iosefin, un barrio de Timisoara, Rumanía. Fue construida en 1910, es la más "nueva" de las tres sinagogas que hay en la ciudad, y la única que todavía funciona.​ La sinagoga fue originalmente usada por los creyentes judíos ortodoxos. Una escuela primaria y un jardín de infancia habían funcionado en el recinto. El nombre templo es debido a la arquitectura del edificio, en comparación con los antiguos oratorios judíos más pequeños.​ Referencias
Synagogue de Iosefin

La synagogue de Iosefin est une synagogue située à Iosefin, un quartier de Timișoara en Roumanie. Construite en 1910, elle est la synagogue la plus récente des trois synagogues de la ville et la dernière encore en fonctionnement. Une école primaire et un jardin d'enfants étaient en fonctionnement dans le bâtiment. Voir aussi Histoire des Juifs en Roumanie. Synagogue de Fabric Synagogue de Cetate Références Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du judaïsme Portail de la Roumanie Portail du XXe siècle
Józsefvárosi zsinagóga

A Józsefvárosi zsinagóga (románul: Sinagoga din Iosefin) zsidó imahely Temesváron. Józsefváros városrészben, a Iuliu Maniu sugárút (Bulevardul Iuliu Maniu, korábban Fröbel utca) 55. szám alatt. A város zsinagógái közül egyedüliként ma is használatban van. Történelem 1906 és 1910 között épült az ortodox zsidó hitközség számára, Schück Bernát rabbi vezetése alatt. Terveit Karl Hart készítette historizáló eklektikus stílusban, mór elemekkel. Jegyzetek Források Delesega (2018): Delesega Gyula (2018). "Temesvári kalauz téridőben" (PDF) (magyar nyelven). Hozzáférés: 2019. március 9..
Sinagoga din Iosefin, Timișoara

Sinagoga din Iosefin (Templul ortodox) este un lăcaș de cult evreiesc din municipiul Timișoara, situat pe str. Iuliu Maniu nr. 55. A fost construită în stil eclectic istoricist cu elemente maure, în cartierul Iosefin, de unde îi vine și numele. Arhitect: Karl Hart. Istoric Sinagoga din Iosefin a fost inaugurată în 1895 de primarul Carol Telbisz. Având dimensiuni mai modeste, ea a deservit în trecut pe credincioșii ritului evreiesc ortodox. Rabinii care au oficiat aici au fost rabinii Bernát (Bernhard) Schück tatăl și fiul. În curtea sinagogii funcționau o școală primară și o grădiniță. Actualmente este singura sinagogă funcțională din Timișoara . Arhitectură Sinagoga din Iosefin are un parter masiv, dar scund și un etaj mai înalt, cu ferestre de forme și mărimi diferite. Note Vezi și Lista sinagogilor din România Sinagoga din Cetate Sinagoga din Fabric Sinagoga Ortodoxă din Fabric Legături externe Materiale media legate de Sinagoga din Iosefin la Wikimedia Commons Comunitatea Evreilor din Timișoara - Sinagoga din Iosefin Arhivat în 11 mai 2006, la Wayback Machine. Memorii despre sinagoga din Iosefin
Синагога Иосефин

Синагога Иосефин — синагога в районе Иосефин города Тимишоара. Построена в 1895 году, это одна из трёх больших синагог города и последняя из действующих. История Община ортодоксальных евреев в Иосефине, образованная в 1871 году, собиралась до 1894 г. в арендованных помещениях. Синагога была открыта 18 сентября 1895 года, накануне Рош ха-Шана. Раввин Бернат Шюк, как лидер общины, внёс весомый вклад в её строительство. Кароль Тельбиш, мэр Тимишоары, также присутствовал на открытии. Построенная по планам архитектора Карла Харта в эклектичном стиле с неомавританскими, неороманскими и неоготическими орнаментами, синагога скромных размеров по сравнению с двумя другими крупными синагогами города. В 1910 году синагогу расширили, но фотографии 1914 и 1915 годов показывают, что синагога имела только один центральный купол. Позже она приобрела свой нынешний вид, с двумя центральными куполами и двумя меньшими, боковыми. Во дворе синагоги находились хедер (детский сад), миква (ритуальное омовение) и скотобойня шхита. Ортодоксальная начальная школа, основанная в 1918 году, через десять лет переехала в новое здание в конце двора. Мраморная доска внутри синагоги увековечивает память о строительстве школы в 1928 году и увековечивает имена тех, кто внёс свой вклад: первого раввина Берната Шюка, президента общины Якаба Ротбарта, архитекторов Арнольда Мербла и Якаба Кляйна и других. В настоящее время синагога Иосифа используется только в пятницу вечером, в субботу утром и в праздничные дни. Вместимость помещения — 150 человек. Примечания Ссылки Виртуальный тур по синагоге
Aviatorilor

Aviatorilor ist ein Stadtviertel im Sektor 1 der rumänischen Hauptstadt Bukarest. Geografie Aviatorilor liegt im Südosten des Sektors 1 etwa in der Mitte der Stadt Bukarest. Im Norden grenzt es an den Park Herăstrău am Boulevard Constantin Prezan, im Süden an das Viertel Victoriei, im Osten an die Viertel Dorobanți und Primăverii und im Westen an das Viertel Grivița am Boulevard Ioan Mihalache. Im Norden fließt der Fluss Colentina. Einzelnachweise
Aviatorilor

Aviatorilor est un quartier de Bucarest situé dans le secteur 1. Limites Limite Nord : la bordure du Parc Herăstrău au niveau du Boulevard Constantin Prezan. Limite Sud et Est : le quartier Victoriei, le quartier Dorobanți et le quartier Primăverii Limite Ouest : le quartier Grivița (en), au niveau du Boulevard Ioan Mihalache. Description Le quartier est accessible via la Station Aviatorilor de la ligne M2 du métro de Bucarest, la station se situant Piața Charles de Gaulle. Il s'agit principalement d'un quartier protocolaire comprenant plusieurs ambassades. Il tranche par le fait qu'il ne possède pas de magasins ni de tours d'habitation. Les principales voies d'accès routières sont la Șoseaua Kiseleff et le Bulevardul Aviatorilor. Lieux particuliers Références Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la Roumanie Portail de Bucarest
Saint George's Church, Streisângeorgiu

Saint George's Church (Romanian: Biserica Sfântu Gheorghe din Streisângeorgiu) is a Romanian Orthodox church in Streisângeorgiu village, Călan town, Hunedoara County, Romania. The church was begun at the end of the 11th century and has a simplified Romanesque nave. There is a bell-tower on the eastern side, built of stone blocks held together by mortar. The altar, also facing east, is rectangular. Notes
Szent György-templom (Sztrigyszentgyörgy)

A sztrigyszentgyörgyi Szent György-templom műemlékké nyilvánított épület Romániában, Hunyad megyében. A romániai műemlékek jegyzékében a HD-II-m-A-03454 sorszámon szerepel. Története Leírása Hivatkozások Források "Lista monumentelor istorice: Județul Hunedoara" (PDF). Ministerul Culturii. 2015. Hozzáférés: 2017. január 28..
Biserica Sf. Gheorghe din Streisângeorgiu

Biserica Sf. Gheorghe din Streisângeorgiu este o biserică ortodoxă aflată în localitatea omonimă, în marginea orașului Călan, județul Hunedoara. Construită în stilul romanic, între 1313-14, pe locul unei biserici de lemn datate 1130-1140, biserica din Streisângeorgiu este una din cele mai vechi construcții medievale din Transilvania și România cunoscute până în prezent și păstrate în funcțiune. Nu numai vechimea ce și arhitectura ei bine conservată, pictura valoroasă din trei perioade diferite: 1313-14, 1409 și 1743, și nu mai puțin situl arheologic, fac din această biserică una dintre cele mai prețioase monumente de arhitectură medievală transilvană. Biserica se află pe noua listă a monumentelor istoricecu cod LMI HD-II-m-A-03454. Istoric Săpăturile arheologice au relevat vechimea neașteptat de mare a bisericii, din anii 1313-1314, conform inscripției slavo-române din biserică. Inscripția a fost descoperită în altarul bisericii, în timpul unor sondaje asupra pereților. Mormintele din jurul bisericii datează din secolele XII-XIII. Stratigrafia mormintelor și alte date au permis concluzia că înaintea bisericii de zid, a existat o biserică de lemn, cu același plan și aceleași dimensiuni datată în a doua jumătate a secolului al XI-lea Textul inscripției slavo-române de la 1313 în forma găsită pe zid: În anul 1313/1314 am făcut biserica cu ajutorul sfântului Gheorghe și al Maicii Domnului și al tuturor sfinților, întru ajutorul și iertarea păcatelor cneazului Balea și întru ajutorul și mântuirea și iertarea păcatelor popii Naneș și ale lui Teofil zugravul Pictura murală interioară se păstrează din trei etape succesive, cea inițială din 1313-1314, refăcută în 1409 și 1743. La jumătatea secolului 18 biserica apare sub jurisdicția episcopului român unit de Făgăraș, Ioan Inocențiu Micu-Klein, conform pisaniei din 1743 (vezi foto alăturat) În secolul 18 sau 19 bisericii i s-a adăugat o tindă spre vest, care a fost demolată în urma restaurărilor din anii 1970. La exterior, pe zid, dar și în interiorul bisericii se observă lespezi romane preluate de la o villa rustica din apropiere. Note Bibliografie Studii monografice Iorga, Nicolae (1926). „Cea mai veche ctitorie de nemeși români din Ardeal (1408-9)”. Academia Română, Memoriile Secțiunii Istorice. III (VI): 171-175, București ediție digitală. Studii generale Porumb, Marius (1998). Dicționar de pictură veche românească din Transilvania, sec. XIII-XVIII. București: Editura Academiei Române. ISBN 973-27-0572-8. Moisescu, Cristian (2001). Arhitectura românească veche I. București: Editura Meridiane. ISBN 973-33-0440-9. Vezi și Streisângeorgiu, Hunedoara Legături externe Despre săpăturile arheologice Arhivat în 21 august 2007, la Wayback Machine. Note de călătorie de la fața locului[nefuncțională]
Casa Macca

Casa Macca este o clădire din București, cu statut de monument istoric (cod B-II-m-B-18440). Ridicată de cuplul Elena și Petre Macca între anii 1891 - 1900, sub semnătura arhiectului John-Elisee Berthet, clădirea a fost lăsată prin testament Ministerului instrucției, în posesia căruia a intrat în anul 1912. În timpul guvernului Nicolae Iorga, clădirea a devenit sediul Muzeului Național de Antichități, pentru a găzdui de la data de 1 iulie 1956 Institutul de Arheologie, redenumit din 1992 Institutul de Arheologie „Vasile Pârvan”. Stare actuală Istoricul Andrei Pippidi descria (cel mai recent) în 2011 starea deplorabilă a casei în următoarele cuvinte: «De sus și pînă jos, tencuiala, refăcută acum 40 de ani, este leproasă, descojită. Jgheaburile ciuruite au îmbibat-o de apa tuturor ploilor, așa că, din capitelurile de ipsos, mai cade cîte unul. Scara care coboară în grădină de la biroul directorial are treptele înverzite și roase. Atît în grădina din față, cît și în curtea care se întinde de-a lungul clădirii, s-au îngrămădit inscripții latine sau grecești și sculpturi antice, care nu sînt de marmură elenică, ci din piatra noastră locală, poroasă și înnegrită. Cele două sere în care, odinioară, erau portocali și palmieri sînt depozite de cărți, cu cîte un ochi de geam lipsă. De o parte și de alta a intrării, doi atlanți susțin balconul de la etaj. Înăuntru, scara măreață urcă spre hall-ul împodobit cu picturi care, pe alocuri, s-au umflat de umezeală, ca și imitația de lambriuri cu care sînt căptușite alte încăperi. Neoanele, în loc de becuri, accentuează impresia că ne găsim, ca în povestirile lui Bulgakov, într-un palat din Petersburg „ocupat de proletari.”» În 2013, un material de presă din ziarul Adevărul semnala faptul că deși este în Programul Național de Restaurare al Institutului Național al Patrimoniului, nu au fost întreprinse măsuri concrete de conservare. Note Legături externe Povestea fermecătoarei Case Macca din București: de 100 de ani în proprietatea statului român, nici măcar o dată restaurată. GALERIE FOTO, 21 iulie 2014, Adriana Stanca, Gândul
Haus Brück (Timișoara)

Das Haus Brück (rumänisch Casa Brück oder Palatul Brück) ist ein denkmalgeschütztes dreistöckiges Gebäude am Piața Unirii der westrumänischen Stadt Timișoara. Die Adresse ist Strada Mercy Nr. 9. Das Gebäude wurde 1910 nach Plänen des Leitenden Architekten der Stadt, László Székely, in eklektizistischem Baustil mit Elementen aus dem Barock und dem Jugendstil (Wiener Secession) errichtet. Das Gebäude hat zwei Schauseiten, zum Domplatz und zur Mercystraße, wo das Haus Emmer anschließt. Literatur Martin Eichler, Dan Leopold Ciobotaru, Martin Rill: Temeswar – Timișoara. Eine Perle des Banats. Wort+Welt+Bild Verlag, München 2010, ISBN 978-3-9810825-6-2, S. 207. Weblinks beyondtheforest.com, Timisoara „Little Vienna“ & the Secession, in englischer Sprache Einzelnachweise