NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Bega Shopping Center

Bega Center este un centru comercial din zona centrală a Timișoarei. deținut de Bega Grup. A fost ridicat pe locul fostului Palatul Mocioni, demolat în 1948. Dintre magazinele și reprezentanțele găzduite de Bega Center, pe mai multe etaje, se numără: Carrefour, Sinsay, Hippoland, Street Coffee Roasters, Topro, Bodo Sport, BBQ RIBS GRILL, Cover Shop, Contakt, Chaw-Chaw, Christian Tour, DPD, DM, Eden, Gall Print, Inmedio, JPB Tabac Shop, Jolidon, Leonard Collection, Orange, Optica Vision, Pepco, Puma, Salon Selena, Silver Point, Shopio Clothing Store, Young Fashion, diverse servicii ș.a. Istoric Magazinul Bega a fost inaugurat în 1973. Clădirea a fost realizată după un proiect al IPROTIM, avându-l ca șef de proiect pe arhitectul Vasile Oprișan. Pe acest loc, în fosta Piață Balaș, se afla o clădire în care funcționa Casa Pompierilor. Construcția magazinului universal Bega era una modernă pentru era socialistă. Regimul de înalțime al clădirii era de P+4, înalțimea maximă fiind atinsă de casele de lifturi, 27,25 m. După privatizarea societății, în 1997, centrul comercial Bega a fost achiziționat de frații Marius și Emil Cristescu, care l-au transformat în Bega Shopping Center și i-au dat un aspect occidental. În anul 2005 s-a finalizat și dat în folosință un nou corp de clădire al Bega Shopping Center, crescând suprafața comercială la 12.000 m². Acces Mașină Centrul comercial este situat în partea centrală a orașului în cartierul istoric Cetate, între Piața Libertății și Piața Unirii, la confluența străzii Carol Telbisz cu str. Proclamația de la Timișoara, în spatele Ceasului Floral din Parcul Civic, vis-a-vis de Hotelul Continental. Transport public Autobuzele 40, E2 și tramvaiele 1,2,4 și 6. Note Legături externe Site web oficial shopping center
Hotelul Împăratul Traian din Corabia

Hotelul Împăratul Traian din Corabia este un monument istoric din orașul Corabia, județul Olt. Această clădire, reprezentativă pentru stilul arhitectural neoromânesc, a fost construită în 1910 și deține o suprafață utilă de 500 mp și 20 de camere.
Colegiul Național „Mihai Viteazul” din Ploiești

Colegiul Național „Mihai Viteazul” este un liceu aflat în zona centrală a municipiului Ploiești, pe Bulevardul Independenței, numărul 8. Acesta este cunoscut pentru rezultatele bune ale elevilor săi în cadrul competițiilor și olimpiadelor naționale, în mod deosebit în domeniul informaticii, precum și în domeniul științelor naturii și al lingvisticii. Notabile mai sunt și rezultatele elevilor în activități extracurriculare precum dezbaterile academice, doi dintre profesorii liceului fiind fondatorii celor două cluburi ale orașului (prof. Simona Mazilu - ARGO Debate; prof. Gelu Hanganu - AES Debate). Istoric În data de 8/20 noiembrie 1874 se inaugurează oficial „Școala secundară de fete Ploiești”. Doisprezece ani mai târziu, pe 1/13 septembrie 1886 școala este preluata de stat, în 1891 prima serie de absolvente ieșind de pe băncile scolii. Anul 1895 aduce schimbarea numelui în „Despina Doamna”, iar până în anul 1926 aceasta capătă un corp nou. În anul 1944 clădirea originală este distrusă în timpul bombardamentelor americane asupra rafinăriilor ploieștene. Trec cincisprezece ani, iar școala este alipită locației actuale, ce aparținea liceului „Sfinții Petru și Pavel”, și acesta afectat serios de distrugerile războiului. Aripa nordică a clădirii este reconstruită după încetarea conflictului, iar liceul își reintră în ritmul academic normal, separat de liceul „Sfinții Petru și Pavel”. În anul 1970 liceul este integrat împreună cu alte cinci școli din țară în sistemul școlilor asociate UNESCO, iar peste patru ani capătă numele „Mihai Viteazul”. Numele mai este schimbat și în anul 1997, când instituția capătă denumirea actuală și rangul de Colegiu Național. În anul 2003 au loc lucrări de renovare și consolidare, finalizate în anul 2008. În anul 2004, liceul primește titlul de „Școală Europeană”. Note Legături externe Site-ul liceului Arhivat în 4 ianuarie 2019, la Wayback Machine.
Biserica „Sfântul Ierarh Nicolae” din Viișoara

Biserica „Sfântul Ierarh Nicolae” din Viișoara este un monument istoric aflat în centrul localității Viișoara (Beșineu), la 6 km de municipiul Bistrița. Lăcașul a avut inițial hramul „Adormirea Maicii Domnului” și a fost pe rând biserică romano-catolică, evanghelică luterană și ortodoxă. Localitatea Viișoara, mai demult Beșeneu, Beșâneu, Beșineu, Heidendorf (în dialectul săsesc Heendref, Hendraf, Hěndref, în germană Heidendorf, în maghiară Besenyő), este o localitate componentă a municipiului Bistrița din județul Bistrița-Năsăud, Transilvania, România. Localitatea este atestată documentar din anul 1332, când în registrul papal de impozite a fost menționat parohul Joannes de Villa Paganica din protopopiatul Bistriței. Biserica Satul, dezvoltat în jurul unei largi piețe rectangulare, a preluat modelul urbanistic al orașului Bistrița, cu care se învecinează, cu biserica amplasată în centrul localității, construită în stil gotic, în secolul al XV-lea. Hramul bisericii a fost „Adormirea Maicii Domnului”. Odată cu reforma protestantă comunitatea a adoptat învățăturile lui Martin Luther. Incendiul din 1788 a mistuit întreaga așezare, de asemenea au ars toate documentele. Biserica a fost reconstruită la sfârșitul secolului XVIII și renovată în secolul XIX, renovare căreia i se datorează înfățișarea actuală. Biserica a dispus de o orgă, al cărei constructor a fost Wilhelm Hörbiger din Sibiu, și care în 1981 a fost dezmembrată și mutată în biserica evanghelică din Bistrița. După exodul sașilor transilvăneni, biserica a fost cumpărată de comunitatea ortodoxă, modificată la interior conform cerințelor cultului ortodox, ocazie cu care hramul bisericii a fost schimbat din „Adormirea Maicii Domnului” în „Sfântul Ierarh Nicolae”. Tabernacolul Din perioada catolică se păstrează pe zidul nordic al corului un tabernacol sculptat în piatră și decorat cu motivul Agnus Dei. Note Bibliografie Hermann Fabini, Universul cetăților bisericești din Transilvania. Sibiu: Editura Monumenta, 2009, 279 p. Thomas Nägler, Așezarea sașilor în Transilvania, Editura Kriterion, București, 1992. Adrian Andrei Rusu, Castelarea carpatica, Editura MEGA, Cluj-Napoca, 2005. George Oprescu, Bisericile, cetăți ale sașilor din Ardeal, Editura Academiei, București, 1956. Ioan-Marian Țiplic, Organizarea defensivă a Transilvaniei în evul mediu (secolele X-XIV), Editura Militară, București, 2006. Vezi și Viișoara, Bistrița-Năsăud Legături externe Fișă de monument Monumente istorice din România Fișă și localizare de monument Imagini din exterior
Dormition of the Theotokos Church, Constanța

The Dormition of the Theotokos Church (Romanian: Biserica Adormirea Maicii Domnului) is a Romanian Orthodox church located at 18 Ion Lahovary Street, Constanța, Romania. It is dedicated to the Dormition of the Theotokos. The building is the city's second-oldest Romanian church, after what is now the cathedral. It was constructed for residents of a new neighborhood that extended beyond the historic limits of the city. Bishop Pimen Georgescu approved the project in 1906, and the church was consecrated in 1911. The church is listed as a historic monument by Romania's Ministry of Culture and Religious Affairs. Notes
Biserica „Adormirea Maicii Domnului” din Constanța

Biserica „Adormirea Maicii Domnului” din Constanța este o biserică ortodoxă și un monument istoric aflat pe teritoriul municipiului Constanța. Biserica a fost construită între anii 1905–1911, după proiectul inginerului Polizu. Planul catapeteasmei a fost realizat de arhitectul Gheorghe Mandrea. Piatra fundamentală a edificiului a fost pusă în anul 1906 de episcopul Dunării de Jos, Pimen Prețura. În anul 1911 a avut loc târnosirea bisericii, oficiată de episcopul Nifon Niculescu de la Galați. Edificiul este construit în stil bizantino-românesc. La 15 februarie 1910 s-a încheiat contractul dintre Primăria Constanța și pictorul D. Marinescu pentru pictarea interiorului bisericii în stil renascentist. Mobilierul și catapeteasma au fost sculptate de sculptorul C. M. Babic din București. Vitraliile ferestrelor au fost executate de Hogo Gross, la fabrica de oglinzi și vitralii din București. Ultima restaurare a avut loc în perioada primăvara–vara anului 2000. Note
Biserica Domnească „Sfântul Gheorghe” din Pitești

Biserica Domnească „Sfântul Gheorghe” din Pitești este un monument istoric aflat pe teritoriul municipiului Pitești. În Repertoriul Arheologic Național, monumentul apare cu codul 13178.11. A fost ctitorită în 1656 de Constantin Șerban, domn al Țării Românești. Galerie Note
Церковь Георгия Победоносца (Питешти)

Церковь Георгия Победоносца (рум. Biserica Sfântul Gheorghe) — храм Румынской Православной церкви, расположенный в городе Питешти на юге Румынии. Исторический и архитектурный памятник XVII века, одно из старейших зданий в городе. Был построен в 1656 году правителем Константином Щербаном. Здание церкви позднее перестраивалось в 1848, 1869, 1876 и 1902 годах. В настоящее время храм действует, в нём служат четыре священника. Галерея Примечания
Biserica fortificată din Seleuș (Zagăr)

Biserica evanghelică fortificată din Seleuș (Zagăr) este un ansamblu de monumente istorice aflat pe teritoriul satului Seleuș, comuna Zagăr. Ansamblul este format din două monumente: Biserica evanghelică (cod LMI MS-II-m-A-15802.01) Incinta și turnul-clopotniță (cod LMI MS-II-m-A-15802.02) Localitatea Seleuș (cunoscut mai demult și ca Seleușul Mic, Seleușul Săsesc sau Seleușu) (în dialectul săsesc Klinalesch, Klînâleš, în germană Klein-Alisch, în maghiară Szászszőllős, Kisszőllős, Szőllős) este un sat în comuna Zagăr din județul Mureș, Transilvania, România. Biserica Construcția bisericii sală a început în secolul XV și a continuat pe parcursul secolului următor. Actualul turn clopotniță datează din anul 1758, iar zidul de incintă din anul 1759. Note Bibliografie Asociația Mioritics cu suportul financiar al Deutsche Welterbe Stiftung: După texte elaborate de: Vladimir Agrigoroaei, Valentin Sălăgeanu, Luiza Zamora, Laura Jiga Iliescu, Ana Maria Gruia. După ilustrații executate de: Radu Oltean, Laurențiu Raicu, Florin Jude. Anghel Gheorghe, Fortificații medievale din piatră, secolele XII-XVI, Cluj Napoca, 1986. Avram Alexandru, Câteva considerații cu privire la bazilicile scurte din bazinul Hârtibaciului și zona Sibiului, în Revista monumentelor și muzeelor de istorie, 1981, numărul 2. Crîngaci Maria-Emilia, Bazilici romanice din regiunea Sibiului în Analele Asociației a Tinerilor Istorici din Moldova, Ed. Pontas, Chișinău, 2001. Juliana Fabritius-Dancu, Cetăți țărănești săsești din Transilvania, în Revista Transilvania, Sibiu, 19. Hermann Fabini. Universul cetăților bisericești din Transilvania. Sibiu: Editura Monumenta, 2009, 279 p. Iambor Petre, Așezări fortificate din Transilvania (sec. IX-XIII), Cluj-Napoca, 2005. Luca Sabin Adrian, PINTER Zeno Karl, GEROGESCU Adrian, Repertoriul arheologic al județului Sibiu (Situri, monumente arheologice și istorice), Sibiu, 2003. Thomas Nägler, Așezarea sașilor în Transilvania, Editura Kriterion, București, 1992. Adrian Andrei Rusu, Castelarea carpatica, Editura MEGA, Cluj-Napoca, 2005. George Oprescu, Bisericile, cetăți ale sașilor din Ardeal, Editura Academiei, București, 1956. Țiplic Crîngaci Maria Emilia, PINTER Zeno Karl, Țiplic Ioan-Marian, Biserica evanghelică din Ruja, în Arhitectura religioasă medievală din Transilvania, III, 2004. Țiplic Ioan-Marian, Organizarea defensivă a Transilvaniei în evul mediu (secolele X-XIV), Editura Militară, București, 2006. Vezi și Seleuș (Zagăr), Mureș Legături externe Fișă monument Monumente istorice din România Fișă și localizare de monument Imagini din exterior Imagini din interior
Biserica fortificată din Ruși

Biserica fortificată din Ruși este un ansamblu de monumente istorice aflat pe teritoriul satului Ruși, comuna Slimnic. Ansamblul este format din următoarele monumente: Biserica evanghelică (cod LMI SB-II-m-B-12529.01) Incintă fortificată, cu turn-clopotniță (cod LMI SB-II-m-B-12529.02) Localitatea Ruși (în dialectul săsesc Reissen, Reesn, în germană Reussen, Reyssen, în maghiară Rüsz) este un sat în comuna Slimnic din județul Sibiu, Transilvania, România. Prima mențiune documentară a localității datează din anul 1424. Satul a aparținut Prepoziturii din Sibiu, iar după dizolvarea acesteia a intrat în proprietatea Bisericii Parohiale din Sibiu. Biserica Prima biserică s-a prăbușit, datorită terenului slab de fundare, și a fost înlocuită, în anul 1636, cu o nouă biserică. După numeroase reparații și aceasta s-a prăbușit, în anul 1780, fiind reconstruită în 1782. Este înconjurată de un zid de apărare și are în partea de vest un turn de clopote. Altarul baroc datează din anul 1641. Baldachinul amvonului, din 1764, și orga, datată 1805, poartă și ele caracteristicile stilului baroc. Tăbliile balustradei tribunei au fost pictate cu sfinți și stema satului Ruși, în anul 1783, de pictorul Daniel Knobloch. Ultimele lucrări de reparații au fost executate în anul 1990. Note Bibliografie Asociația Mioritics cu suportul financiar al Deutsche Welterbe Stiftung: După texte elaborate de: Vladimir Agrigoroaei, Valentin Sălăgeanu, Luiza Zamora, Laura Jiga Iliescu, Ana Maria Gruia. După ilustrații executate de: Radu Oltean, Laurențiu Raicu, Florin Jude. Anghel Gheorghe, Fortificații medievale din piatră, secolele XII-XVI, Cluj Napoca, 1986. Avram Alexandru, Câteva considerații cu privire la bazilicile scurte din bazinul Hârtibaciului și zona Sibiului, în Revista monumentelor și muzeelor de istorie, 1981, numărul 2. Crîngaci Maria-Emilia, Bazilici romanice din regiunea Sibiului în Analele Asociației a Tinerilor Istorici din Moldova, Ed. Pontas, Chișinău, 2001. Juliana Fabritius-Dancu, Cetăți țărănești săsești din Transilvania, în Revista Transilvania, Sibiu, 19. Hermann Fabini. Universul cetăților bisericești din Transilvania. Sibiu: Editura Monumenta, 2009, 279 p. Iambor Petre, Așezări fortificate din Transilvania (sec. IX-XIII), Cluj-Napoca, 2005. Luca Sabin Adrian, PINTER Zeno Karl, GEROGESCU Adrian, Repertoriul arheologic al județului Sibiu (Situri, monumente arheologice și istorice), Sibiu, 2003. Thomas Nägler, Așezarea sașilor în Transilvania, Editura Kriterion, București, 1992. Adrian Andrei Rusu, Castelarea carpatica, Editura MEGA, Cluj-Napoca, 2005. George Oprescu, Bisericile, cetăți ale sașilor din Ardeal, Editura Academiei, București, 1956. Țiplic Crîngaci Maria Emilia, PINTER Zeno Karl, Țiplic Ioan-Marian, Biserica evanghelică din Ruja, în Arhitectura religioasă medievală din Transilvania, III, 2004. Țiplic Ioan-Marian, Organizarea defensivă a Transilvaniei în evul mediu (secolele X-XIV), Editura Militară, București, 2006. Vezi și Ruși, Sibiu
Biserica fortificată din Hașag

Biserica evanghelică fortificată din Hașag este un monument de arhitectură ecleziastică aflat pe teritoriul satului Hașag, comuna Loamneș, județul Sibiu. Localitatea Hașag,(în dialectul săsesc Hoisoyen, Hôšôzn, în germană Haschagen, Hassagh, în maghiară Hásság), este un sat în comuna Loamneș din județul Sibiu, Transilvania, România. Se află în partea de vest a județului, în Podișul Secașelor. Prima mențiune documentară a localității datează din anul 1264. Inițial a fost un sat de iobagi, dar în anul 1516 apărea drept sat liber în scaunul Șeica. Biserica În secolul XIV a fost construită o biserică sală gotică, cu un cor cu închidere 5/8, cu contraforturi. Turnul cu clopote, în pericol iminent de prăbușire, a fost înlocuit, între anii 1874-1875, de un turn cu patru pinioane și un acoperiș piramidal ascuțit. Zidul de incintă ce înconjoară biserica are un plan dreptunghiular. Note Bibliografie Luca Sabin Adrian, PINTER Zeno Karl, GEROGESCU Adrian, Repertoriul arheologic al județului Sibiu (Situri, monumente arheologice și istorice), Sibiu, 2003. Thomas Nägler, Așezarea sașilor în Transilvania, Editura Kriterion, București, 1992. Adrian Andrei Rusu, Castelarea carpatica, Editura MEGA, Cluj-Napoca, 2005. George Oprescu, Bisericile, cetăți ale sașilor din Ardeal, Editura Academiei, București, 1956. Vezi și Hașag, Sibiu
Monestir de Sucevița

El monestir de Sucevița és un convent ortodox situat a la part nord-est de Romania. Es troba a prop del riu Suceviţa, al poble de Sucevița, a 18 km a l'oest de la ciutat de Rădăuţi i a 55 km de Suceava, al comtat de Suceava. Es troba a la part sud de la regió històrica de Bucovina (nord-oest de la regió de Moldàvia). Va ser construït el 1585 per Ieremia Movilă, Gheorghe Movilă i Simion Movilă. Les muralles es van acabar el 1601. L'arquitectura de l'església conté elements romans d'Orient i gòtics, i alguns elements típics d'altres esglésies pintades del nord de Moldàvia. Tant les parets interiors com les exteriors estan cobertes per pintures murals de gran valor artístic i que representen episodis bíblics de l'Antic i del Nou Testament. Les pintures daten al voltant del 1601, cosa que converteix Sucevița en un dels darrers monestirs que es va decorar amb el famós estil moldau de pintures exteriors. Situada enmig d'un tranquil paisatge de muntanya, l'església de Sucevița emergeix com una fortalesa de pedra, amb torres i contraforts massissos molt ben conservats. Flanquejat per torres amb teulades punxegudes, els murs que l'envolten mesuren sis metres d'alçada i tres metres de gruix, i formen un quadrilàter gairebé perfecte Hi ha altres estructures defensives dins del conjunt, incloses quatre torres (una a cada cantonada). Sucevița era una residència principesca i un monestir fortificat. Tal com ho van ser Moldoviţa i Dragomirna, Suceviţa també van tenir un paper militar, i la Cort del príncep sovint es va refugiar dins les seves muralles durant les guerres. Les gruixudes parets alberguen avui un museu que presenta una excel·lent col·lecció d'art medieval, una de les més riques del país. Conté magnífiques peces dels segles XV-XVI, escultures de fusta i pedra, pintures i manuscrits donats al monestir pels fundadors i els seus descendents. També conté magnífics brodats en or, plata, seda i perles, inclosos preciosos retrats brodats dels germans leremia i Simion Movilă, que van governar Moldàvia. Les cobertes de les tombes de Ieremia i Simion Movilă ofereixen un testimoni eloqüent de la importància de Sucevița primer com a taller de manuscrits, després com a centre d'impressió. L'església principal està completament decorada amb frescos exteriors, els quals es troben en excel·lent estat de conservació i són els més ben conservats de Bucovina. Els colors predominants són el verd i el vermell. Creats pels germans Ion i Sofronie l'any 1596, aquests frescos mostren una gran varietat de figures bíbliques amb centenars de sants, profetes, cronistes i màrtirs. Cadascun d'ells és representat amb una expressió única i detallada. Un dels frescos més destacats és l'Escala de Sant Joan Clímac, també coneguda com l'Escala de les virtuts i els vicis. Aquesta pintura mostra les 32 etapes per les quals l'ànima ha de passar després de la mort, on només els que han viscut sense pecar arriben al cim de l'escala i assoleixen el Paradís. El 2010, el monestir va ser inscrit per la UNESCO a la seva llista de Patrimoni de la Humanitat, com una de les esglésies pintades de Moldàvia. Enterraments Ieremia Movilă Referències
Kloster Sucevița

Das Kloster Sucevița (rumänisch Mănăstirea Sucevița) liegt auf dem Gebiet der Gemeinde Sucevița im Kreis Suceava in Rumänien. Die innerhalb der Klostermauern befindliche rumänisch-orthodoxe Kirche, die der Auferstehung Jesu Christi geweiht ist, gehört seit August 2010 zu den acht Moldauklöstern, die in die Liste des UNESCO-Weltkulturerbes aufgenommen wurden. Geschichte Das Kloster Sucevița wurde von Ieremia Movilă, der von 1595 bis 1606 Herrscher (Woiwode) der Moldau war, und seinem Bruder Simion gestiftet und 1582 bis 1584 erbaut. Die Kirche ist mit Wehrtürmen und Mauern umgeben. Das Kloster wird bis heute als Nonnenkloster genutzt. Im Klostermuseum können Stickereien, Ikonen, Handschriften und Bücher besichtigt und erstanden werden. Fresken Das Kloster ist eines der schönsten Moldauklöster und das einzige, dessen Innen- und Außenwände vollständig mit Wandmalereien versehen sind und dessen Fresken innen und außen vollständig erhalten sind. Bedeutend ist unter anderem die Darstellung "Stufenleiter der Tugenden" an der Nordfassade, die eine Leiter zum Himmelstor zeigt. Teufel versuchen die auf der Himmelsleiter hinaufsteigenden Menschen hinunter in die Höllenschlucht zu ziehen, während über der Leiter Engel schweben. Die auf der Treppe hinaufsteigenden Menschen sind wie Mönche gekleidet. An den Außenwänden finden sich auch 14 Darstellungen aus dem 16. Jahrhundert mit Abbildungen antiker griechischer paganer Dichter und Denker, so ein Bild des neuplatonischen Philosophen Porphyrios, weiter von Astakoe, Solon, Sophokles, Platon, Aristoteles und Pythagoras sowie eine Darstellung der Sibylle. Die Bilder sind ein Beispiel der Beziehung der Ostkirche zum geistigen Erbe der vorchristlichen griechischen Antike. Literatur Jean Cuisenier, Klaus Freckmann (Hrsg.): Das Gedächtnis der Karpaten. Rumänien und sein kulturelles Erbe: Innen- und Außenansichten. Jonas, Marburg 2008, ISBN 978-3-89445-394-7, S. 236–255. Weblinks Homepage des Klosters Sucevița Sucevita Monastery, bei culturalromtour.com Einzelnachweise
Sucevița Monastery

Sucevița Monastery is an Eastern Orthodox convent situated in the Northeastern part of Romania. It is situated near the Suceviţa River, in the village Sucevița, 18 km away from the city of Rădăuţi, Suceava County. It is located in the southern part of the historical region of Bukovina (northwestern Moldavia). It was built in 1585 by Ieremia Movilă, Gheorghe Movilă and Simion Movilă. The architecture of the church contains both Byzantine and Gothic elements, and some elements typical to other painted churches of northern Moldavia. Both interior and exterior walls are covered by mural paintings, which are of great artistic value and depict biblical episodes from the Old and New Testament. The paintings date from around 1601, which makes Sucevița one of the last monasteries to be decorated in the famous Moldavian style of exterior paintings. The interior court of the monastic ensemble is almost square (100 by 104 meters) and is surrounded by high (6 m), wide (3 m) walls. There are several other defensive structures within the ensemble, including four towers (one on each corner). Sucevița was a princely residence as well as a fortified monastery. The thick walls today shelter a museum that presents an outstanding collection of historical and art objects. The tomb covers of Ieremia and Simion Movilă – rich portraits embroidered in silver thread – together with ecclesiastical silverware, books and illuminated manuscripts, offer eloquent testimony to Sucevița's importance first as a manuscript workshop, then as a printing center. In 2010, the monastery has been inscribed by UNESCO on its list of World Heritage Sites, as one of the Painted churches of Moldavia. It is also the second major attraction along the Via Transilvanica long-distance trail, after Putna Monastery. Burials Ieremia Movilă Gallery See also Alexander the Good Churches of Moldavia References External links Sucevița Monastery Romania's Painted Churches, Cloud9.net Mănăstirea Suceviţa (pe TravelWorld.ro) Informaţii detaliate