NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Castrul roman Micia

Micia a fost o importantă așezare romană, dezvoltată în jurul marelui castru. Astăzi ruinele se află pe teritoriul satului Vețel din județul Hunedoara. Descriere Deși avea numai statut rural (pagus), așezarea prezenta un înalt grad de urbanizare, cu rețea stradală ortogonală, edificii publice monumentale (terme, amfiteatru etc) și un port la Mureș (amenajat cu cheiuri din zidărie de piatră). Situl se află pe malul stâng al Mureșului, în dreptul termocentralei de la Mintia. Monument epigrafic Prin anul 1840, în ruinele Miciei a fost descoperit un altar votiv datând din sec. II-III e.n., care contribuie la punerea în lumină a modalităților de administrare ale salinelor din Dacia romană. Inscripția gravată pe altar se transcrie după cum urmează: Silvano Do-/mestico/ P(ublius Ael (ius) Euph(o-)/rus pro/5/ salute P(ubli)Ael(i)/ Mari con-ductoris / pascui et sa-/linar(um) l(ibens) v(otum) v(ovit) [Zeului Silvanus Domesticus, Publius Aeulius Euphorus/5/ pentru sănătatea lui Publius Aelius Marus al pășunilor și salinelor, cu bucurie a îndeplinit promisiunea] . Note Vezi și Listă de cetățeni romani atestați pe teritoriul Daciei Listă de castre romane din România Legături externe Primăria comunei Vețel Arhivat în 1 februarie 2010, la Wayback Machine.
Troesmis

Troesmis era una antiga fortalesa legionària romana, un lloc important situat al Danubi i que formava una part clau del sistema fronterer Limes Moesiae. Al voltant d'aquesta fortalesa es va desenvolupar posteriorment la ciutat geto-dàcia. Estava situat a l'actual Romania a prop d'Igliţa-Turcoaia. Entre el 107 i el 161 va ser la llar de la Legio V Macedonica romana. Notitia Dignitatum mostra que durant els anys 337–361 va ser la seu de la Legio II Herculia. Destrucció del lloc El lloc va ser concedit a Desire More per l'Imperi Otomà per a activitats agrícoles. El 1882 Desire More va iniciar les excavacions i les pedres del lloc antic es van vendre com a materials de construcció a Galați i Brăila. Sospitada pels vilatans musulmans locals que l'abast de l'excavació és una recerca del tresor, va començar una revolta local. Amb l'ajut d'Engelhardt, el representant francès a la Comissió del Danubi, la intervenció armada va aturar la revolta. Es van enviar 24 inscripcions epigràfiques a França. Quatre de les inscripcions van ser publicades per Theodore Mommsen el 1864. Recerca El govern francès va enviar, el 1861–1867, un equip d'arqueòlegs dirigit per Boissiere i Ernest Desjardins. L'equip francès ha descobert 55 inscripcions llatines que fan referència a la història de Troesmis, Legio V Macedonica i Legio I Italica. La investigació va ser continuada pel Gr. G Tocilescu, destruint les antigues parets del lloc, per tal de trobar i guardar inscripcions. Comptes històrics El poeta romà Ovidi ofereix una de les primeres proves documentals de l'antiga ciutat Dàcia de Troesmis com conquistat per Pomponio Flac de getes i donat al rei Rhecuporis dels tracis en els paràgrafs 4.9.79 del seu Epistulae ex Ponto a C. Pomponio Grecinus i 4.16.15 descrit com a "un home envejós". El geògraf grec Ptolemeu també esmenta Troesmis al llibre 3, capítol 10 de la seva obra Geographia com a estació de la Legió Romana Legio V Macedonica. L'Itinerarium Antonini també l' esmenta, situant-lo entre Beroe Piatra Frecăței i Arrubium (a una distància quadrada / m del primer i a 9 quadrats / m del segon) i atesta la presència de la Legió romana Legio I Iovia. També s'esmenta a la Tabula Peutingeriana a les 8.3: Troesmis (a 23 metres quadrats de Beroe i a 8 metres quadrats d'Arrubium). L'Itinerarium Burdigalense també l'esmenta, igual que la Cosmografia de Ravenna, Hierocles i l'emperador romà d'Orient Constantí VII. Referències
Troesmis

Troesmis, était une cité et un port antique de Mésie, sur les rives du bas-Danube. À son emplacement s'élève aujourd'hui le quartier d'Iglița de la commune de Turcoaia du județ de Tulcea, en Dobroudja, province de Roumanie. Histoire Après avoir été une dava (forteresse d'une tribu dace), Troesmis abrita le camp de la légion romaine V Macedonica de 106 à 162 ; des inscriptions grecques et latines y ont été trouvées. Ce fut ensuite une cité fortifiée de la Dacie aurélienne, ancienne province de l'Empire romain d'Orient (grec moderne : Δακία Παραποτάμια : la Dacie des berges du fleuve) transformée ultérieurement en diocèse de Dacie, qui disparaîtra au VIIe siècle à l'issue de la bataille d'Ongal, victoire des Bulgares qui prennent alors le contrôle de la région et de la forteresse, en concomitance avec l'installation des Slaves qui se mélangent aux Thraces romanisés locaux, ancêtres des Valaques. Les Bulgares gardent le contrôle de la région jusqu'en 917 lorsque les Romains d'Orient reviennent, à la suite des victoires de l'empereur Basile II. La ville appartînt au XIIe siècle au royaume bulgaro-valaque puis, au XIVe siècle, à la principauté bulgaro-valaque de Dobroudja et à la principauté de Valachie. Au XVe siècle, elle est prise par les turcs ottomans et tombe ensuite en ruines. Les premières fouilles archéologiques sont menées à la fin de la période ottomane par le français alsacien Chrétien-Maurice Engelhardt en 1864-1865. Le village d'Iglița-Turcoaia qui se trouve sur le site, est rattaché à la Roumanie en 1878 et des nouvelles études et campagnes de fouilles sont menées par Grigore Tocilescu (en), Pamfil Polonic (en) qui en dresse les plans, Vasile Pârvan et Emil Coliu (ro). Références Bibliographie Victor Chapot, La Dacie dans Le Monde Romain, Albin Michel, Paris, 1951 Yann Le Bohec : La Dacie des Romains : des provinces éphémères (en) Ion Grumeza : Dacie, pierre angulaire de l'Europe orientale antique, éd. Hamilton, 2009, Lanham and Plymouth; (ISBN 978-0-7618-4465-5) Articles connexes Liste des castra en Mésie Liens externes Ressource relative à la géographie : Digital Atlas of the Roman Empire Portail de la Roumanie Portail de l’archéologie Portail de la Rome antique
Troesmis

Troesmis era una città dell'Impero romano, situata nella provincia della Mesia inferiore e dopo la riforma di Diocleziano nella provincia della Scizia, facente parte della diocesi della Tracia. Il sito si trova sulle colline della Dobrugia, tra il Mar Nero e il delta del Danubio, nei pressi del Trofeo di Traiano ad Adamklissi e corrisponde all'odierna città di Turcoaia (Romania). La città si originò come oppidum fortificato dei Geto-Traci e viene menzionata come partecipante al conflitto tra Lisimaco e Dromichete e da Ovidio Traiano vi spostò nel 106 la sede della Legio V Macedonica, con circa 6.000 effettivi, che difendeva la frontiera sul Danubio e favorì la romanizzazione della regione. Presso la fortezza legionaria si sviluppò un insediamento (canabae legionis), che aveva il proprio ordinamento municipale (consiglio cittadino e magistrati) Dopo il trasferimento della V Macedonica a Potaissa in Dacia (167-170) acquisì il rango di municipio e vi è attestata la presenza dei sacerdoti del culto provinciale (sacerdotes provinciae). Sotto Diocleziano vi venne trasferita la Legio II Herculia e il municipio prese il nome di Heraclia. Nel sito si conserva un'ampia rete di acquedotti e furono scoperte diverse iscrizioni funerarie. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Troesmis
Троэзмис

Троэзмис (лат. Troesmis) — город времён Римской империи, расположенный в провинции Нижняя Мёзия, а после административной реформы императора Диоклетиана отнесённый к провинции Малая Скифия, которая является частью диоцеза Фракия. Город был расположен на холмах Добруджи, между Чёрным морем и дельтой Дуная, неподалёку от Трофея Траяна в Адамклисси. Рядом с развалинами Троэзмиса находится румынский город городу сегодняшнее Туркойя. Город возник как укрепленная крепость гето-фракийцев и упоминается в качестве участника в конфликте между Лисимахом и Дромихетом. В 106 году император Траян перенёс в Троэзмис лагерь V Македонского легиона, который защищал границу на Дунае, что способствовало романизации региона. Около легионной крепости развилось поселение, канаба (лат. canabae legionis), у которого было собственное муниципальное устройство (городской совет и магистраты). После передислоцирования V Македонского легиона в дакийской город Потаисса (167—170), Троэзмис приобрел статус муниципия и там появились жрецы провинциальных культов (лат. sacerdotes provinciae). При Диоклетиане туда был переведен II Геркулесов легион и Троэзмис приобрёл новое название — Гераклия. В результате археологических раскопок в городе была обнаружена обширная сеть водопроводов и несколько погребальных надписей. Литература Jan Burian: Troesmis. In: Der Neue Pauly (DNP). Band 12/1, Metzler, Stuttgart 2002, ISBN 3-476-01482-7. Emilia Dorutiu-Boila: Troesmis, Dobrudja, Romania. In: Princeton encyclopedia of classical site. Princeton University Press, Princeton, N.J. 1976 (online). Emilia Dorutiu-Boila: Capidava-Troesmis-Noviodunum. In: Inscriptiile din Scytia Minor. Bd. 5. Editura Academiei Republicii Socialiste Romania. Bukarest 1980. Gabriella Bordenache: Römer in Rumänien. Ausstellungskatalog. Ausstellung des Römisch-Germanischen Museums Köln und des Historischen Museums Cluj. Köln 1969. S. 82. Bogdan Filow: Zur Entstehungszeit des römischen Legionslagers in Troesmis. In: Klio. Nr. 7, Akademie-Verlag, 1907. S. 455—457. Jenő Fitz: Troesmis. In: Der Kleine Pauly (KlP). Band 5, Stuttgart 1975, Sp. 975—976. Ernest Oberländer-Târnoveanu: Antike und byzantinische Münzen die in Troesmis gefunden worden sind. (Beschreibung der insgesamt 313 antiken und byzantinischen Münzen aus den Grabungen von 1977) In: Peuce Nr. 8, 1980. S. 248—280. Andrei Opait: Einleitende Betrachtungen über die frührömische Keramik von Troesmis. In: Peuce Nr. 8, 1980. S. 328—366. Andrei Opait: O nouà inscriptie de la Troesmis. (Une nouvelle inscription de Troesmis). In: Peuce Nr. 6, 1977. S. 181—185. Gavrila Simion: Archäologische Ausgrabungen in Troesmis. Die Rettungsgrabung 1977. In: Peuce Nr. 8, 1980. S. 151—288. Jakob Weiß: Bauinschrift aus Troesmis. In: Österreichische Jahreshefte 16, 1913. S. 209 ff. Entdeckung der Ruinen der Stadt Troesmis. In: Zeitschrift für allgemeine Erdkunde. Neunte Folge, Bd. 13. Berlin 1862. S. 441.
Сукидава

Сукидава (на латински: Sucidava, Sykibid, на гръцки: Σucidava) е бил главен град на дакийското племе суки. Намирал се е на мястото на днешния град Корабия, окръг Олт, Румъния, на северния бряг на река Дунав. През 2 и 3 век. тук е имало римско селище. Югоизточно от него се намирала крепост. Днес са останали защитните стени на крепостта от 4 до 5 век. Намерени са също римски бани (thermae), християнска базилика от 5 – 6 век и улици. Особено интересен е „тайният кладенец“ на замъка, който е имал за цел да подсигурява снабдяването с вода по време на обсада. По времето на управлението на римския император Константин Велики тук е построен нареченият на него Константинов мост над Дунав, чието освещаване става през 328 г. Мостът е бил дълъг над 2400 метра и така е бил сред най-дългите мостове на древността. Той съществува само за кратко време. Днес се вижда от него само 1 кол. Източници Paul MacKendrick, "The Dacian Stones Speak", Chapel Hill: University of North Carolina Press, 1975. ISBN 0-8078-1226-9 Notitia dignitatum, ок. 395-413 Вижте също Списък на древните градове в Тракия и Дакия Външни препратки Sucidava - Ghid Turistic Digital 2.0 Архив на оригинала от 2010-05-10 в Wayback Machine. Roman castra from Romania - Google Maps / Earth Архив на оригинала от 2012-12-05 в archive.today Photos sur le site de la ville de Corabia Архив на оригинала от 2007-06-20 в Wayback Machine. 43.764444, 24.459167
Sucidava

Sucidava ist der ehemalige Hauptort des dakischen Volksstammes der Suci. Er befindet sich auf dem heutigen Stadtgebiet von Corabia, Kreis Olt in Rumänien. Im 2. und 3. Jahrhundert n. Chr. gab es hier eine römische Siedlung. Südöstlich davon befand sich ein spätantikes Kastell. Heute noch zu sehen sind die Verteidigungsmauern dieser Garnison aus dem 4. bis 5. Jahrhundert. Gefunden wurden auch römische Bäder (thermae), eine christliche Basilika aus dem 5. bis 6. Jahrhundert und Straßen. Bemerkenswert ist der „geheime Brunnen“ des Kastells, eine Ingenieurmeisterleistung seiner Zeit, die die Wasserversorgung auch während einer Belagerung sicherstellen sollte. Hier wurde während der Regierungszeit des römischen Kaisers Konstantin der Große auch eine Brücke über die Donau gebaut; die Einweihung fand 328 n. Chr. statt. Die Brücke hatte eine Länge von über 2400 Metern und war damit eine der längsten Brücken der Antike. Sie wurde von Aurelius Victor nach der Mitte des 4. Jahrhunderts erwähnt. Man vermutet, behauptet, dass sie vollkommen in Stein errichtet wurde. Dies wurde auch von den byzantinischen Chronisten Theophanes und Georgios Kedrenos bestätigt. Die Brücke wurde auch auf einem in Konstantinopel geprägten Goldmedaillon dargestellt. Sie bestand nur kurze Zeit. Ein Pfeiler (Fuß) ist noch heute zu sehen. Zu den bemerkenswerten Funden Sucidavas gehört eine größere Zahl von Bleiplomben, die zur Versiegelung von Waren oder Schriftstücken dienten (siehe auch Versiegelung antiker Schriftstücke) und von denen 142 publiziert sind. Gemeinsam mit insgesamt 277 Stätten des Dakischen Limes wurde Sucidava 2024 zum UNESCO-Weltkulturerbe erhoben. Literatur Nicolae Gudea, Mihail Zahariade: Dacia Ripensis, Festungen an der Nordgrenze der Provinz und ihre Truppenkörper. Amsterdam 2016. Alexandru Avram: Inscriptiones Graecae Epiri, Macedoniae, Thraciae, Scythiae. Pars III: Inscriptiones Thraciae. Fasciculus III: Inscriptiones Scythiae Minoris. Sectio 1: Callatis et Ager Callatianus. Tropaeum, Durostorum, Sucidava, Axiopolis, Capidava, Carsium, Cius (= Inscriptiones Graecae. Band 10,3,3,1). Walter de Gruyter, Berlin/Boston 2022, ISBN 978-3-11-079874-6. Weblinks Sucidava – Archaeological Excavations in Romania, 1983–2011. Ministerul Culturii si Patrimoniului Naţional (rumänisch) Lucian Amon: A Hypothesis Regarding the Shape of the Southern Enclosure of Sucidava Fortress. In: Analele Universității din Craiova. Istorie, Anul XX, Nr. 1(27), 2015 Einzelnachweise
Sucidava

Sucidava (Sykibid, Skedevà after Procopius of Caesarea, Σucidava after Vasile Pârvan, where Σ is pronounced "sh") was a Dacian and Daco-Roman city situated in Corabia, Romania, on the north bank of the Danube. It developed from the 270s AD and especially after the construction of Constantine's Bridge the northern side of which it protected. History It was a significant economic and military centre of the Dacian Suci tribe. The Roman fort, one of the largest Roman forts in Oltenia, was built over the former Dacian citadel in the 270s at the time of Roman withdrawal from Dacia to protect the Roman pontoon bridge and road there. The defensive walls with eight towers of the late Roman town of Sucidava can still be seen. Constantine's Bridge (Danube) was built nearby over the Danube in 328 in order to start his reconquest of Dacia. Sucidava had its own defensive walls protecting the city and the bridge. The bridge connected to the Oescus fort in Bulgaria which protected its southern end. The city developed around the fort. The archaeological evidence shows that in 443–447 the city and the fort were sacked by the Huns, and were restored under Justin I 518–527 or Justinian I 527–565. Around 600, it seems that the Roman garrison abandoned the city. The first Christian Basilica established in Romania can be found there. There is also a secret underground fountain which flows under the walls of the town to a water spring situated outside. The coins found at Sucidava show an uninterrupted series from Aurelian (270–275) to Theodosius II (408–450). See also List of castra List of castra in Romania References Additional References Paul Lachlan MacKendrick, "The Dacian Stones Speak", Chapel Hill: University of North Carolina Press, 1975. ISBN 0-8078-1226-9 Notitia Dignitatum cca 395-413 External links Sucidava on Tabula Peutingeriana: http://www.euratlas.net/cartogra/peutinger/7_thracia/thracia_4_1.html (in Romanian) "Archaeological Excavation Report" Photo gallery Gabriel Vasile, "Analiza antropologică a unui schelet descoperit la Sucidava - Celei (judeţul Olt)", Cercetări Arheologice, 13/2006, at National Museum of Romanian History http://www.threemonkeysonline.com/als/_sucidava_romania_eu_expansion.html Roman castra from Romania - Google Maps / Earth
Sucidava

Sucidava era una antigua ciudad romana situada en Corabia, al norte del Danubio. En ella se encuentra la primera iglesia cristiana de Rumania, además de los restos de un antiguo puente romano sobre el Danubio construido por Constantino el Grande y que unía Sucidava con Oescus (en Mesia). También se encuentra una fuente subterránea que fluye bajo los muros de la ciudad y un museo donde se exponen objetos encontrados en las excavaciones y antiguas reliquias. Referencias Enlaces externos Fotografías de Sucidava (en inglés) Gabriel Vasile, "Analiza antropologică a unui schelet descoperit la Sucidava - Celei (judeţul Olt)" (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última)., Cercetări Arheologice, 13/2006, Museo Nacional de Historia de Rumania. (en rumano)
Sucidava

Sucidava est une cité de la Dacie romaine, située au bord du Danube dans l'extrême sud de la Roumanie actuelle, à l'ouest de la ville moderne de Corabia (quartier de Celei). On y trouve la première basilique chrétienne de Roumanie, le pied d'un pont construit sur le Danube par les Romains et une fontaine qui descend sous les murs jusqu'au Danube. Notes et références Voir aussi Liens externes (ro) Site officiel Ressource relative à la géographie : Digital Atlas of the Roman Empire Portail de la Roumanie
Sucidava

Sucidava (Sykibid per Procopio, Σucidava per Pârvan) è un sito archeologico della Dacia, situato a Corabia (Romania) sulla riva settentrionale del Danubio. Vi si possono trovare la prima basilica cristiana della Romania e le basi di un ponte romano che attraversava il Danubio costruito da Costantino I per unire Sucidava ed Oescus (oggi in Bulgaria, in Mesia). C'è anche una fonte sotterranea segreta che scorre sotto le mura cittadine fino a sbucare all'esterno. Dal punto di vista archeologico, le monete trovate a Sucidava mostrano una serie ininterrotta da Aureliano (270-275) a Teodosio II (408-450). Secondo le prove archeologiche nel 443 o nel 447 la città patì attacchi da parte degli Unni, per poi essere ricostruita sotto Giustino I (518-527) o Giustiniano I (527-565). Attorno al 600, sembra che la guarnigione romana abbia abbandonato la città. Note Bibliografia Paul MacKendrick, "The Dacian Stones Speak", Chapel Hill: University of North Carolina Press, 1975. ISBN 0-8078-1226-9 Notitia dignitatum, circa 395-413 Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Sucidava Collegamenti esterni Sucidava sulla Tavola Peutingeriana Gabriel Vasile, http://www.mnir.ro/ro/publicatii/periodice/cercetari-arheologice/2006/rezumate/studii-pluridisciplinare/gabriel-vasile.html, Cercetări Arheologice, 13/2006
Sucidava

Sucidava, ou Sucivida (em grego: Συκίβιδα; romaniz.: Sukívida) segundo Procópio de Cesareia, foi um sítio histórico dácio e daco-romano situado a 3 quilômetros a leste da moderna cidade de Corabia, na Romênia, na margem esquerda do Danúbio. Defrontou Esco (Palacíolo), situada na margem direita do mesmo rio. História Sucidava foi dominada pelos romanos após o imperador Aureliano (r. 270–275) libertar a Dácia dos bárbaros invasores. Seu registro numismático apresenta uma série ininterrupta de Aureliano a Teodósio II (r. 408–450). Sob Constantino, a cidadela foi restaurada, a fortaleza foi conectada a Esco por uma ponte de pedra (328) e a estrada entre Sucidava e Rômula foi reparada. Segundo uma inscrição pertencente ao reinado de Diocleciano (r. 284–305) ou Constantino, ela abrigou um prefeito da Quinta Legião Macedônica e o historiador Cristian Găzdac considera a possibilidade de a 3ª e 4ª coortes estarem aquarteladas ali. Em meados do século V (442 ou 447), sofreu ataques dos hunos mas foi restaurada, provavelmente por Justino I (r. 518–527), cujas moedas são encontradas em grande quantidade na área, ou Justiniano (r. 527–565) segundo a novela 11. Uma basílica cristã foi construída no século VI e uma fonte foi cavada. Em ca. 600 a guarnição bizantina deixou Sucidava. A historiografia se divide para determinar seu estatuto. Segundo alguns autores, poderia ter sido um vico ou pago, enquanto outros, utilizando resultados de prospecções arqueológicas, consideram que foi um assentamento urbano. Sucidava situava-se no fim de uma rota comercial e era ponto de trânsito entre as províncias da Dácia e Mésia. A cerâmica inclui formas autóctones e importadas da região do mar Egeu, Ásia Menor e norte da África e também foram encontrados placas de chumbo, indicando a presença de oficinas para fabricação de objetos metálicos. Notas [a] ^ A presença huna em Sucidava é atestada por quatro fragmentos de caldeirões húnicos encontrados na camada de cinzas que cobriu a área inteira do sítio. Dois deles estavam próximo de fogueiras, indicando, segundo Otto Maenchen-Helfen, que seriam derretidos para a fabricação de objetos de bronze. Para o autor, a presença deles não deve ser entendida como butim romano, mas sim o emprego dos hunos como auxiliares no exército imperial. Referências Bibliografia
Sucidava (Corabia)

Sucidava (Sykibida după Procopius, Σucidava după Pârvan, în care Σ este pronunțat "ș") este unul dintre centrele politico-militare fortificate al tribului getic al sucilor, fiind situată în vatra orașului Corabia (județul Olt), pe teritoriul fostului sat Celeiu. Un al doilea fost centru politico-militar cu același nume se află localizat la Izvoarele, Constanța. Pe terasa superioară a Dunării se văd încă zidurile de apărare cu opt turnuri complet dezvelite ale orașului roman târziu Sucidava (secolele IV-VI), care, împreună cu cartierul actual, acoperă o parte a orașului roman din secolele II-III, mai puțin cunoscut. Au mai fost identificate băile romane (thermae), o bazilică paleocreștină (secolele V-VI) și străzi pavate. Cetatea se remarcă prin „fântâna secretă”, o capodoperă inginerească, menită să aprovizioneze cu apă așezarea în timpul asediilor. Tot aici se găsește piciorul unui pod roman construit peste Dunăre în timpul lui Constantin cel Mare. Inaugurat în 328, avea o lungime de peste 2.400 de metri, fiind considerat unul dintre cele mai lungi poduri ale Antichității. Podul lega Sucidava cu Oescus din Moesia) (azi în Bulgaria). Din păcate, podul lui Constantin cel Mare, menționat și de Dimitrie Cantemir în „Hronicul vechimei a romano-moldo-vlahilor”, a avut o existență scurtă. Din punct de vedere arheologic, monedele descoperite la Sucidava atestă o prezență romană neîntreruptă de la Aurelian (270-275) la Teodosiu al II-lea (408-450). Dovezile arheologice descoperite demonstrează că, în anul 443 sau 447, orașul a fost devastat de atacul hunilor. Orașul a fost reconstruit de Iustin I în 518-527 ori de Iustinian I cel Mare în 527-565. În jurul anului 600 însă, bizantinii se pare că au părăsit orașul. Vezi și Listă de castre romane din România Note Lectură suplimentară Dumitru Tudor, Sucidava, Editura Latomus, 1966 Legături externe Site oficial Arhivat în 5 august 2021, la Wayback Machine. Sucidava - Călătorul Digital 2.0 Roman castra from Romania - Google Maps / Earth Arhivat în 5 decembrie 2012, la Archive.is Cetatea Sucidava de la Dunăre, încremenită în proiect, 6 decembrie 2010, Andreea Dogar, Evenimentul zilei Sucidava: secretul unei cetăți străvechi, 7 aprilie 2011, Mihaela Stanescu, Descoperă - Travel Cetatea cu "apa vie" de la Sucidava, 16 octombrie 2008, Dan Gheorghe, România liberă O comoară milenară îngropată în vatra orașului Corabia Arhivat în 16 august 2013, la Wayback Machine., 27 iulie 2013, Raluca Brodner, Ziarul Lumina