NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Lake Sfânta Ana

Lake Sfânta Ana (Romanian pronunciation: [ˈsfɨnta ˈana]; Hungarian: Szent Anna-tó; lit. 'Saint Anne Lake') is the only crater lake in Romania, located in the volcanic crater of the Ciomad volcano of the Eastern Carpathians, near Tușnad in the Natural Reserve of Mohoș, Harghita County, Romania. Palynology studies concluded that the history of Lake Saint Anne began about 9,800-8,800 years ago, at the stage of peat bog and shallow lake. The age of Lake Sfânta Ana has not yet been accurately determined, with various researchers estimating that the last eruption of the volcano in whose crater the lake is located, occurred 32,000 years ago (Juvigne et al. 1994), 10,500 years ago (Morya et al. 1996), or even 9,800 years ago (Magyari et al. 2006). Although that volcano is currently inactive, a 2019 study indicated that there is still a potential for reactivation in the future. The depth of Saint Anne Lake is constantly decreasing. In 1867 it was 12 m, but now it is less than 7 m. In 2005, the maximum depth of the lake was 6.4 m and the sediment thickness was about 4 m. The lake is supplied exclusively from precipitation, therefore the degree of mineralization of the water is very low. The water purity approaches that of distilled water, with only 0.0029 ml mineral. The lake is located at an altitude of 946 m. Almost circular in shape, similar to a painter's palette, it is 620 m long and 460 m wide at its widest point, with a surface area of 19.50 ha. In winter, the lake is covered with a layer of ice of up to 1 m. The lake is part of the Mohos Nature Reserve. Near the lake there is a Roman Catholic chapel dedicated to Saint Anne. Swimming in the lake in general has been prohibited since April 2018. It is available only for sporting events under special permits. References
Szent Anna-tó

A Szent Anna-tó (románul: Lacul Sfânta Ana) egy krátertó az Erdélyi Csomád-hegység (Hargita megye) egyik kialudt vulkáni kráterében, Tusnádfürdőhöz közel. Része a Mohos Természetvédelmi Területnek, amely a Csomád két kráterét foglalja magába. A másik kráterben a Mohos-tőzegláp található. A tó Sepsibükszád felől közúton is megközelíthető. A tó felszíne 0,22 km², alakja közel kör alakú, medre, amely az egykori vulkán krátere volt, tölcsér alakú. A víz planktonmennyisége és sótartalma alacsony (32 mg/liter), ennek ellenére a fenékre lerakódott feketésbarna iszap miatt a tó zavarosnak tűnik. A Szent Anna-tó vízgyűjtő területe kicsi, semmilyen kapcsolatban nincs a helyi vízrajzi hálózattal, főleg a csapadék táplálja. Nincs közvetlen lefolyása, a víz csak a földbe szivárog el és bukkan fel később források formájában a vulkán külső részén. A csapadékmennyiség a tónál 600–700 mm/év, a lejtőkről lefolyó víz 1000–1500 mm, a víz párolgása pedig 500 mm körüli. Ezek szerint a vízszintnek évi 0,5 milliméterrel növekednie kellene, de a föld alatti lefolyás miatt csökken. 1867-ben a legnagyobb mélység 12 m volt, 1907-ben 8,5 m, jelenleg pedig 7 m. Ezt a folyamatot a meder feltöltődése és a növényzet terjedése okozza. Néhány évtized múlva, előreláthatólag az egykori Mohos-tó sorsára jut, helyén nem marad más, csak egy láp. A tóban általánosságban fürödni 2018 áprilisa óta tilos, ez alól engedélyhez kötötten versenyek és speciális rendezvények képezhetnek kivételt. Jókai Mór: Szent Anna-tó A Szent Anna-tó legendája A tó keletkezéséről szóló legenda röviden: A tó vulkáni jellege A környéken a geológiai közelmúltban, mintegy 56 ezer évvel ezelőtt, erős vulkáni tevékenység folyt. A Csomád maga több, egykor aktív lávadóm együttese. A Szent Anna-tó úgynevezett maar-tó, azaz a láva és víz találkozása nyomán bekövetkező robbanás nyomán keletkezett. A Csomád mint vulkáni rendszer egykor hasonló robbanásos kitöréseket produkált, mint a Vezúv. Az izzó piroklasztáradások által magával ragadott fatörzsek maradványaiból két magyar kutató, Harangi Szabolcs és Kiss Balázs meghatározta a vulkán utolsó kitörésének idejét: ezek szerint 32 ezer évvel ezelőtt működött utoljára itt és egyben a Kárpát-medencében vulkán. A vulkáni lerakódásban található zöldamfibol-kristályok vizsgálatából következtetni tudtak arra is, hogy a Csomád alatt található szokatlanul megnyúlt magmakamrából az anyag annak idején 8-12 nap alatt tört a felszínre. Galéria Jegyzetek További információk A Szent Anna-tó weboldala A Szent Anna-tó és környékének turistaútjai és látványosságai 3D A Szent Anna-tó és környékének 3d-es bemutatása a térinformatika segítségével A Szent Anna-tó és Tusnadfurdo környéke sikloernyobol Karpatmedence360.hu – Szent Anna-tó gömbpanoráma Nagyítható térkép a Szent Anna-tó környékéről A Szent Anna-tó leírása (földrajzi fekvés, megközelítés, éghajlat, természetvédelem, földtan, vízrajz) A Csomád-hegység A Csomád-hegység térképe Barotányi Zoltán: Aktív vulkánok Közép-Európában? - Alattunk Afrika Magyar Narancs (2010. február 11.) Szent Anna-tó és környéke
Ана (озеро)

Ана (рум. Lacul Sfânta Ana; венг. Szent Anna-tó; буквально Озеро Святой Анны) — единственное в Румынии вулканическое озеро. Находится в кратере потухшего вулкана Чоматул, рядом с курортом Туснад (жудец Харгита). Площадь поверхности — 0,193 км². Размеры озера — 680 на 470 м, длина береговой линии — 1,617 км. Площадь водосборного бассейна — 2,15 км². Глубина достигает 6,4 м. Максимальная толщина донных отложений составляет около 4 м. Озеро питается исключительно дождевыми осадками, поэтому степень минерализации воды крайне низкая. Зимой озеро покрывается слоем льда высотой до 1 м. Поверхность озера находится на высоте 949—950 метров. Озеро имеет почти идеальную круглую форму, не считая залива на севере. Рядом с озером есть католическая часовня, посвящённая Святой Анне. История Озеро начало образовываться примерно восемь тысяч лет назад, когда вулкан Чоматул потух. Поначалу озеро было сильно заболочено из-за таяния ледников. Палинологические исследования позволили реконструировать эволюцию озера, начиная со стадии торфяника и неглубокого озера Во время античности и вплоть до средневековья уровень воды в озере поднимался на 12 метров из-за обильного таяния снега и льда на вершине вулкана. Галерея Примечания
Озеро Святої Анни

Озеро Святої Анни (рум. Lacul Sfânta Ana, угор. Szent Anna-tó) — єдине в Румунії вулканічне озеро, що знаходиться в кратері згаслого вулкана Чоматул (іноді його називають так само як і озеро — вулканом Святої Анни), поруч з курортом Туснад (жудець Харгіта). Поверхня озера знаходиться на висоті 946 метрів. Озеро має майже ідеальну круглу форму, не рахуючи затоки на півночі. Довжина озера 620 м, ширина 460 м, а максимальна глибина близько семи метрів. Озеро поповнюється тільки талою водою і опадами, але при цьому дуже чисте. Навколо озера підносяться стінки кратера. Поруч з озером є католицька каплиця, присвячена Святій Анні. Історія Озеро почало утворюватися приблизно вісім тисяч років тому, коли вулкан Чоматул вгамувався. Спочатку озеро було сильно заболочене через танення льодовиків. Під час античності і аж до середньовіччя рівень води в озері піднімався на 12 метрів через рясне танення снігу і льоду на вершині вулкана. Взимку озеро промерзає на глибину до метра. Легенди Про озеро є дві легенди: Жила колись дівчина Анна. Її батьки хотіли видати заміж за злого багатого юнака, але вона цього, природно не хотіла. Але ось все-таки батьки насильно видали заміж Анну за злого багача і Анна в першу ж шлюбну ніч втекла і втопилася в цьому, тоді ще безіменному, озері. Щоб спробувати полегшити її посмертну долю, місцеві жителі назвали озеро на честь небесної покровительки утопленої дівчинки. Жили колись два брати-тирани. У одного з них був замок на горі Пучіосул, а в іншого — в кратері вулкана Чоматул. У тирана з гори Пучіосул була прекрасна карета, яку він виграв в азартні ігри, і він нею хвалився перед своїм братом з вулкана. Тоді тиран з вулкана замовив собі ще красивішу карету. Знавіснілий тиран запряг у свою нову карету вісім прекрасних дівчат, і змусив їх тягти свою карету. Карета була важкою, і одна з дівчат на ім'я Анна, попросила Бога покарати тирана. Тоді почався страшний землетрус, пролунав оглушливий гуркіт, і замок тирана почав тонути в полум'ї, яке піднялося з-під землі. Тиран загинув, а на місці його знищеного замку в кратері з'явилося озеро. Описана в легенді подія, що обрушилася на тирана як покарання, підозріло схожа на виверження. Якщо в цій легенді є хоч якась частка правди, це теоретично може означати, що останнє виверження вулкана Чоматул відбулося вже в ті часи, коли в Румунії з'явилася хоча б примітивна цивілізація. Посилання Trasee în zona Lacului Sfânta Ana Imagini interactive ale Lacului Sfânta Ana Lacul Sfânta Ana — prezentare tridimensională Lacul Sfânta Ana si zona Băilor Tușnad — vazute din parapanta
Zoo Băneasa

El zoo de Băneasa és un zoològic de Bucarest, Romania, situat en un districte del nord de la ciutat, anomenat Băneasa. El parc va ser fundat l'any 1955 com a servei de la Secció Municipal de la Llar del Consell Popular de la Capital. En aquella època, el petit bestiar es va estendre als parcs dels boscos de Cişmigiu, Carol I, Herastrau i Băneasa . Entre els anys 1955-1959 hi ha una progressiva concentració d'animals al Racó Zoològic de Baneasa, on l'1 de maig de 1959 es va obrir la primera temporada de visites. Des de 1962, el títol de la institució s'ha convertit en Zoo de Bucarest i el mateix any s'ha inclòs a l'International Yearbook of Zoological Gardens (International Zoo Yearbook, editat per la Society of Zoology de Londres). El Zoo, amb una superfície total de 5,85 ha, és un equipament públic que manté i exposa col·leccions d'animals vius, salvatges, autòctons i exòtics per aconseguir dos objectius principals: la preservació de la fauna (amb prioritat a les espècies en perill d'extinció); i formació, educació i recreació del públic visitant. Referències
Zoo Băneasa

Zoo Băneasa is a zoo in Bucharest, Romania, located in the northern district of the city called Băneasa. The park was founded in 1955 as a service of the Municipal Household Section of the People's Council of the Capital. At that time, small livestock were spread in the parks of Cișmigiu, Carol I, and Herăstrău, and in Băneasa Forest. Between 1955 and 1959 there was a progressive concentration of animals in the Băneasa Zoological Corner, where on 1 May 1959 the first visiting season was opened. In 1962, the title of the institution became the Bucharest Zoo, and in the same year it was included in the International Yearbook of Zoological Gardens (International Zoo Yearbook, edited by the Society of Zoology, in London). The Zoo, with a total area of 5.85 ha (14.5 acres), is a public facility that maintains and exposes live, wild, indigenous, and exotic collections of animals to achieve two main goals: preservation of fauna (with priority to endangered species), and training, education, and recreation of the visitor audience. References
Jardín zoológico de Bucarest

El Jardín zoológico de Bucarest (en rumano: Grădina Zoologică din Bucureşti) es un parque que ocupa 5,85 ha en el bosque de Baneasa, en Bucarest, en Rumania​​ a 5 km al norte de la ciudad y cerca del Aeropuerto Internacional Aurel Vlaicu. Es una institución pública que mantiene y exhibe colecciones de animales vivos, salvajes o domésticos, de Europa y en el extranjero, con el triple objetivo de: Conservar la Vida Silvestre (con prioridad para las especies en peligro de extinción); La educación, el entretenimiento y la conciencia del visitante; Investigación, la docencia, la creación de herramientas educativas, y de formación. Véase también Jardín zoológico Anexo:Jardines zoológicos Referencias
Zoo de Bucarest

Le Zoo de Bucarest, (en roumain : Grădina Zoologică din Bucureşti), occupe 5,85 ha dans la forêt de Băneasa, à 5 km au nord de Bucarest et près de l'aéroport international Aurel-Vlaicu. Il est un établissement public qui entretient et expose des collections d'animaux vivants, sauvages ou domestiques, d'Europe ou d'outre-mer, dans le triple objectif de : conservation de la faune (avec priorité aux espèces menacées); éducation, divertissement et sensibilisation des visiteurs ; recherche, enseignement, création d'outils pédagogiques, formation professionnelle. Historique Trois petits jardins zoologiques existaient à Bucarest depuis 1906 dans les parcs « Carol », « Cismigiu » et « Kisseleff » (près de l'Institut Géologique et du Muséum de Bucarest) mais, en partie détruits lors des combats pour la Libération de la capitale en août 1944, leurs éléments (cages et animaux) furent regroupés dans les parcs Carol (mammifères) et Cismigiu (oiseaux). À partir de 1955 une section du kolkhoze zootechnique communal de Bucarest fut consacrée à la mise en place d'un "coin zoologique" dans la forêt communale de Băneasa, inauguré le 1-er Mai 1959. En 1962, le développement de ce "coin zoologique" le fit intituler "Jardin Zoologique de Bucarest", qui devint une institution rattachée directement à la municipalité et placée sous l'égide du Ministère de l'Éducation à parité avec le Muséum de Bucarest. Le zoo put dès lors figurer dans l'Annuaire International des Zoos (International Zoo Yearbook), édité par la Société de Zoologie de Londres. Actuellement (2013) l'établissement est placé sous l'autorité du Ministère de l'Environnement mais traverse une période très difficile par manque de financements et en raison de convoitises foncières sur son territoire. Source: Zoo de Bucarest. Voir aussi Jardin botanique de Bucarest Muséum de Bucarest Note Portail de la zoologie Portail de Bucarest Portail de la Roumanie
Zoo București

A Zoo București a román főváros állatkertje. A várostól északra helyezkedik el, a Băneasa erdőben. 1959-ben nyitották meg; jelenlegi területe 5,85 hektár, és 115 állatfajnak ad otthont. Története Az 1950-es évekig kisebb állatállományokat állítottak ki Bukarest egyes parkjaiban, például a Herăstrău parkban, a Cișmigiu parkban, és a Carol parkban. 1955-től ezeket az állatokat a Băneasa erdő területére költöztették, ahol 1959. május 1-én megnyitották a Băneasai vadaskertet (Colț Zoologic Băneasa). 1962-ben állatkertté (Grădină Zoologică) minősítették, és még ugyanebben az évben bekerült az International Zoo Yearbook-ba. Az állatkert 6 hektárosnál is kisebb területe miatt kevés lehetőség van a fejlődésre. 2013-ban megnagyobbítását tervezték, ám ez máig sem valósult meg. A 21. század elején több botrány is kirobbant; csak 2006-ban közel 9000 állat pusztult el „gyanús körülmények között”. Képek Jegyzetek
Ogród Zoologiczny w Bukareszcie

Ogród Zoologiczny w Bukareszcie (rum: Grădina Zoologică din București) – ogród zoologiczny w dzielnicy Băneasa w Bukareszcie, w Rumunii. Ma powierzchnię 5,85 ha. Ogród został założony w 1955 roku jako służba Miejskiej Sekcji Gospodarczej Ludowej Rady Stolicy. Przypisy Linki zewnętrzne Strona oficjalna
Grădina Zoologică din București

Grădina Zoologică București se află în sectorul 1 din București. Parcul a fost înființat în anul 1955 sub formă unui serviciu al Secțiunii Gospodăriei Comunale din cadrul Sfatului Popular al Capitalei. La acea dată, mici efective de animale erau răspândite în parcurile Cișmigiu, Carol I, Herăstrău și în Pădurea Băneasa. Între anii 1955-1959 are loc o concentrare progresivă a animalelor în cadrul Colțului Zoologic Băneasa, unde la 1 Mai 1959 s-a deschis primul sezon de vizitare. Începând din 1962, titulatura instituției a devenit Grădina Zoologică București și în același an, a fost inclusă în Anuarul Internațional al Grădinilor Zoologice (Internațional Zoo Yearbook, editat de Societatea de Zoologie din Londra). Grădina zoologică, având suprafață totală de 5,85 ha, este un așezământ public care întreține și expune colecții de animale vii, sălbatice, indigene și exotice, în vederea realizării a două principale deziderate: conservarea faunei (având prioritate speciile amenințate cu dispariția) și instruirea, educarea și recreerea publicului vizitator. Legături externe Materiale media legate de Grădina Zoologică din București la Wikimedia Commons Imagini în direct din cuștile cu animale Arhivat în 1 februarie 2014, la Wayback Machine. Grădina zoologică București
Трофей на Траян

44.079167, 27.954167 Траяновият трофей или трофеят на Траян е монумент в село Адамклиси, Северна Добруджа, днешна Румъния, построен от император Траян през 109 година в римската провинция Мизия в чест на победата му над даките през 102 г. в битката при Тапае. Монументът е издигнат символично на мястото, където в 92 година е победен XXI Хищнически легион. До неговото изграждане на мястото има олтар, върху стените на който са изписани имената на 3000 легионери и ауксилиарии погинали тук в битка за републиката. Архитектурата на Траяновия трофей е вдъхновена от мавзолея на Август. Посветен е на римския бог на войната Марс, като на монумента с 54 метопа са изобразени различни битки на римските легиони с враговете на империята, по-голямата част от които са се провели между 48 и 54 година. Метопите днес се пазят в музея край Траяновия трофей, а един е в Цариград. Монументът има за цел да послужи като предупреждение към племената в близост до новозавоюваната провинция Дакия. Оригиналният монумент не е оцелял до наши дни, но на мястото му e изградена негова реконструкция-възстановка от времето на румънския диктатор Николае Чаушеску (1977 година). Вижте също Северна Добруджа Източници
Tropaeum Traiani

Tropaeum Traiani je římský vítězný monument nacházející se poblíž obce Adamklisi v dnešním Rumunsku. Tropaeum, zasvěcené Martovi Ultorovi, římskému bohovi války, bylo vztyčeno za vlády císaře Traiana v roce 109 na památku válečných střetnutí svedených zde mezi Římany a Dáky. Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Tropaeum Traiani na Wikimedia Commons Galerie Tropaeum Traiani na Wikimedia Commons
Tropaeum Traiani

Tropaeum Traiani er et mindesmærke i det romerske Civitas Tropaensium, der ligger i nutidens Adamclisi i Rumænien. Det blev bygget i år 109 i det daværande Moesia, til minde over kejser Trajan sejr over dakerne i år 102 under andet slag ved Tapae. Monumentet blev rejst hvor legio XXI Rapax tidligere var blevet besejret i år 92. Tidligere fandtes et alter på stedet, og på dets vægge fandtes inskriptioner af de 3.000 legionærer og auxilia (servicemen) som var faldet, da de kæmpede for republikken. Monumentet er en stor rund bygning med relieffer og en inskriptioner, om Trajan. Monumentet blev undersøgt i 1837 af Helmuth Karl Bernhard von Moltke. Det nuværende monument er en rekonstruktion fra 1977.
Tropaeum Traiani

A Tropaeum Traiani egy római kori diadalemlék a romániai Adamclisi határában. I.sz. 109-ben építették Traianus császárnak a dákok felett aratott -es tapae-i győzelmének emlékére. Az emlékművet egy korábbi oltár helyén állították fel, amely a XXI Rapax légió 92-es vereségének helyén épült fel. Traianus emlékműve Augustus római mauzóleumának mintájára épült és szintén Mars Ultornak (Bosszuló Mars) volt szentelve. Az emlékmű romjait 1837-ben tárták fel majd módszeresen helyreállították. A ma is látható emlékmű egy 1977-ben készült rekonstrukció. A daciai hadjáratot ábrázoló eredeti domborműveket ma Bukarestben, a Nemzeti Történeti Múzeumban tárolják. Az építmény kör alaprajzú. Középrésze henger alakú épület, amelyet felül négyszögletes domborművek sora és díszes párkányzat díszít. A tetején egy hatalmas tropaeum (oszlopra függesztett zsákmányolt fegyverek) szobra áll. Az emlékművet egykoron díszítő metópék nagy részét a közeli Adamclisi Régészeti Múzeumban őrzik. Források Művészeti lexikon IV. (R–Z). Főszerk. Zádor Anna, Genthon István. 3. kiad. Budapest: Akadémiai. 1983. 589. o. Tropaeum Traiani: Historical Introduction (angolul) Az Adamclisi Régészeti Múzeum honlapja Archiválva 2021. augusztus 27-i dátummal a Wayback Machine-ben(románul) Külső hivatkozások
Tropaeum Traiani

Tropaeum Traiani – monumentalny rzymski pomnik upamiętniający podbój Dacji, znajdujący się w rumuńskiej miejscowości Adamclisi, ok. 60 kilometrów od Konstancy. Ukończony w 109 roku pomnik wzniesiono na polu stoczonej kilka lat wcześniej bitwy, w której Trajan rozgromił wojska Decebala. Jego forma architektoniczna zainspirowana została rzymskim Mauzoleum Augusta. Budowlę dedykowano Marsowi Mścicielowi (Mars Ultor), o czym zaświadcza umieszczona na niej inskrypcja. Trzon budowli ma formę umieszczonej na siedmiostopniowej platformie obmurowanego cylindra o średnicy 38 m. Cylinder nakryty jest stożkowatym dachem, na szczycie którego nasadzony jest sześcioboczny słup zwieńczony kompozycją rzeźbiarską przedstawiającą jeńców i trofeum w formie zdobycznej dackiej zbroi. Pomnik ozdobiony jest fryzem, zawierającym 54 metopy z wizerunkami żołnierzy rzymskich walczących z Dakami. Po upadku imperium rzymskiego pomnik stopniowo zniszczał w ciągu wieków. Gdy pod koniec XIX wieku rozpoczęto w tym miejscu prace archeologiczne, istniał już tylko cylindryczny trzon. Zachowane metopy zostały w 1890 roku zdjęte i przeniesione do muzeum w Bukareszcie. Z czasem zaczęto podnosić propozycje odbudowy pomnika w jego pierwotnej formie, ostatecznie decyzję taką podjęły w 1973 roku ówczesne komunistyczne władze Rumunii. Uroczystego odsłonięcia odrestaurowanego monumentu, z udziałem prezydenta Nicolae Ceaușescu, dokonano w dniu 28 maja 1977 roku. Oryginalne metopy przeniesiono z Bukaresztu do nowo utworzonego w Adamclisi muzeum. Zobacz też Kolumna Trajana Wojny dackie Tropaeum Alpium Przypisy
Трофей Траяна

Трофей Траяна (лат. Tropaeum Trajani) — монумент в Адамклиси (Румыния), построенный в 109 году в тогдашней римской провинции Мёзии в честь победы римского императора Траяна над даками в 102 году в битве при Адамклисси (Андра·Ключ/ Калещи). До его возведения здесь существовал погребальный алтарь, на стенах которого были написаны имена около 3800 римских легионеров и ауксилиев, погибших здесь «сражаясь за Республику». Траянский монумент был навеян мавзолеем Августа, и был посвящён богу Марсу. На монументе были 54 метопы, изображающие сражения римских легионов с врагами; большинство (48 из 54) из них сейчас хранятся в расположенном рядом музее, ещё 1 метопа находится в Стамбуле. Монумент имел значение кенотафа, имеющего глубокое погребальное значение и должен был служить назиданием племенам неподалёку от недавно завоеванной провинции. Оригинальный монумент не сохранился, его место сейчас занимает реконструкция 1977 года. Обнаружение Монумент был вдали от основных путей европейских путешественников, поэтому был заново открыт лишь в девятнадцатом столетии. За прошедшие столетия монумент подвергся сильному разрушению, в частности, и-за того, что крестьяне из близлежащих деревень использовали части монумента для строительства своих домов. В конце 19 столетия археолог из Бухареста Григоре Точилеску совместно с двумя австрийскими учеными опубликовал первую работу, посвящённую монументу. В этой работе был затронут ряд стилистических и исторических проблем, такие как датировка и хронологический порядок событий, связанных с возведением монумента. Примечания Литература Трофей Траяна // Топсель — Уженье. — М. : Советская энциклопедия, 1956. — С. 298. — (Большая советская энциклопедия : [в 51 т.] / гл. ред. Б. А. Введенский ; 1949—1958, т. 43). Florea Bobu Florescu, Das Siegesdenkmal von Adamklissi. Tropaeum Traiani. Akademieverlag, Bukarest 1965. Wilhelm Jänecke, Die ursprüngliche Gestalt des Tropaion von Adamklissi. Winter, Heidelberg 1919. Adrian V. Rădulescu, Das Siegesdenkmal von Adamklissi. Konstanza 1972 und öfter. Ian A. Richmond: Adamklissi, en Papers of the British School at Rome 35, 1967, p. 29-39. Lino Rossi, A Synoptic Outlook of Adamklissi Metopes and Trajan’s Column Frieze. Factual and Fanciful Topics Revisited, en Athenaeum 85, 1997, p. 471—486. Ссылки Изображения монумента на flickr.com