NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Тимишоарская архиепископия

Тимишоарская архиепископия (рум. Arhiepiscopia Timişoarei) — епархия Румынской православной церкви с центром в городе Тимишоара. Входит в состав Банатской митрополии. Объединяет приходы и монастыри жудеца Тимиш. Архиепископ Тимишоарский одновременно является митрополитом Банатским и управляет Банатской митрополией. Правящим архиепископом с 2014 года является Иоанн (Сележан), викарием архиепископии с 2006 года является епископ Лугожский Паисий (Георге). История Тимишоарская епархия Румынской православной церкви была основана королевским указом от 7 ноября 1939 года. В апреле 1947 года епархия возведена в ранг архиепископии, а в июле того же года стала главной епархией новообразованной Банатской митрополии. В феврале 1949 года в состав архиепископии включили упразднённую Карансебешскую епархию и переименовали её в «Тимишоарскую и Карансебешскую архиепископию». В 1994 году Карансебешская епархия была восстановлена. Благочиния Приходы архиепископии разделены на шесть протопопий (благочиний): Тимишоара I Тимишоара II Лугож Фэджет Дета Сынниколау-Маре Монастыри На 2019 год в епархии насчитывается 10 монастырей (Тимишени, Ромынешти, Сэрака, Добрешти, Партош, Морисена, Фырдя, Чебза, Лункани-де-Сус, Петроаса-Маре) и 2 скита (Ершник и скит Введения во Храм Пресвятой Богородицы). Архиереи Андрей (Маджеру) (1939—1940) в/у, епископ Арадский Николай (Поповичу) (1 апреля 1940 — 25 марта 1941) в/у, епископ Орадский Василий (Лэзэреску) (12 июня 1940 — 18 декабря 1961) Фирмилиан (Марин) (18 декабря 1961 — февраль 1962), митрополит Олтенский в/у Николай (Корняну) (17 февраля 1962 — 28 сентября 2014) Иоанн (Сележан) (с 6 декабря 2014 года) Примечания
Avenul Piciorul Boului

Avenul Piciorul Boului (monument al naturii) este o arie protejată de interes național ce corespunde categoriei a III-a IUCN (rezervație naturală de tip speologic), situată în județul Vâlcea, pe teritoriul administrativ al Câineni. Descriere Aria naturală este situată în Munții Făgăraș la o altitudine de 1.600 de m, în bazinul văii Cotilor, la limita nordică a județului Vâlcea cu județul Sibiu, în partea nord-estică a satului Câinenii Mari Rezervația naturală declarată arie protejată prin Legea Nr.5 din 6 martie 2000, are o suprafață de 0,10 hectare și reprezintă un aven săpat în roci solubile; cu depozite de marmură (rocă metamorfică) și dolomite (rocă sedimentară). Vezi și Monument al naturii Lista rezervațiilor naturale din județul Vâlcea Listă de rezervații naturale din România Note
Armenian Church, Gheorgheni

The Armenian Church (Romanian: Biserica armeano-catolică Nașterea Maicii Domnului) is an Armenian Catholic church located at 1 Biserica Armeană Street in Gheorgheni, Romania. It is dedicated to the Nativity of Mary and forms part of the Ordinariate for Catholics of Armenian Rite in Romania. History Armenians first arrived in Gheorgheni, then part of the Principality of Transylvania, during the 17th century: possibly two brothers came in 1654, or a group in 1688. At first, their religious services took place in rented private homes. In 1613, a Roman Catholic parish priest had established a cemetery for foreigners behind the old Gothic chapel that dated to around 1450. In 1698, the bishop's vicar handed over the cemetery to the Armenians, who bought the chapel in 1712 from prelate György Mártonffy for 120 forints. In place of the chapel, they built a larger church for the growing Armenian community, but after this too proved too small, chose a new site for a church in 1729. To the right of the main entrance, there is a plaque with an inscription in Armenian that indicates the Armenians who settled in the town in 1688 built the Baroque-style church in 1733 and that it was blessed in 1772 by Antal Bajtay, Catholic bishop of Transylvania, in honor of the Nativity of Mary. Work was overseen by an Armenian-rite priest and primarily funded through contributions from religious associations. The church is surrounded by a crenellated and fortified wall that now includes the fifteen Stations of the Cross. Land for the imposing parish house was purchased in 1768. A chanter's house was built in the churchyard in 1780 and, near the edge of the land, a house for the bell-ringer. The church owns valuable books and numerous works of art. The church was entirely renovated in 1889. In the later 19th century, it acquired stained-glass windows and a pneumatic organ, while the cemetery was revamped and the parish house restored. The local Armenians founded a school in 1794 and supported a gymnasium, but a decline in population caused the school to shut down in the early 1880s. Restoration work on the church and affiliated buildings began in 2003; the old books were inventoried and the archive catalogued. The church is listed as a historic monument by Romania's Ministry of Culture and Religious Affairs, as are the 1650 chapel and the 1748 surrounding wall. Notes
Iglesia armenia de Gheorgheni

La iglesia armenia ( en rumano: Biserica armeano-catolică Nașterea Maicii Domnului ) es una iglesia católica armenia ubicada la calle Biserica Armeană en Gheorgheni, Rumania. Está dedicado a la Natividad de María y forma parte del Ordinariato de los Católicos de Rito Armenio en Rumanía. Historia Los armenios llegaron por primera vez a Gheorgheni, entonces como parte del Principado de Transilvania, durante el siglo XVII: posiblemente dos hermanos llegaron en 1654, o un grupo en 1688. Al principio, sus servicios religiosos se celebraban en casas particulares alquiladas. En 1613, un párroco católico había establecido un cementerio para extranjeros detrás de la antigua capilla gótica que databa de alrededor de 1450. En 1698, el vicario del obispo cedió el cementerio a los armenios, que compraron la capilla en 1712 al prelado György Mártonffy por 120 forints. En lugar de la capilla, construyeron una iglesia más grande para la creciente comunidad armenia, pero después de que ésta también resultara demasiado pequeña, eligieron un nuevo emplazamiento para una iglesia en 1729. A la derecha de la entrada principal, hay una placa con una inscripción en armenio que indica que los armenios que se establecieron en la ciudad en 1688 construyeron la iglesia de estilo barroco en 1733 y que fue bendecida en 1772 por Antal Bajtay, obispo católico de Transilvania, en honor a la Natividad de María. Las obras fueron supervisadas por un sacerdote de rito armenio y se financiaron principalmente con aportaciones de asociaciones religiosas. La iglesia está rodeada por un muro almenado y fortificado que ahora incluye las quince estaciones del Vía Crucis. El terreno para la imponente casa parroquial se compró en 1768. En 1780 se construyó una casa para el cantor en el patio de la iglesia y, cerca del límite del terreno, una casa para el campanero. La iglesia posee valiosos libros y numerosas obras de arte.​ La iglesia se renovó por completo en 1889. A finales del siglo XIX, adquirió vidrieras y un órgano, mientras que el cementerio fue renovado y la casa parroquial restaurada. Los armenios locales fundaron una escuela en 1794 y mantuvieron un gimnasio, pero el descenso de la población hizo que la escuela cerrara a principios de la década de 1880. Las obras de restauración de la iglesia y los edificios anexos comenzaron en 2003; se inventariaron los libros antiguos y se catalogó el archivo.​ La iglesia está catalogada como monumento histórico por el Ministerio de Cultura y Asuntos Religiosos de Rumania, al igual que la capilla de 1650 y el muro circundante de 1748.​ Notas
Biserica armeano-catolică „Nașterea Maicii Domnului” din Gheorgheni

Biserica armeano-catolică „Nașterea Maicii Domnului” din Gheorgheni este un ansamblu de monumente istorice aflat pe teritoriul municipiului Gheorgheni. Ansamblul este format din următoarele monumente: Biserica armeano-catolică "Nașterea Maicii Domnului" (cod LMI HR-II-m-A-12838.01) Capelă (cod LMI HR-II-m-A-12838.02) Zid de incintă (cod LMI HR-II-m-A-12838.03) Istoria clădirii Biserica barocă a fost construită între anii 1730-1733 la inițiativa preotului paroh Simon Theodorovits, cu donații din partea comunității armenești. Consacrarea bisericii de către episcopul Antal Bajtay al Transilvaniei a avut loc în data de 24 august 1733. Turnul bisericii a fost construit din banii lui János Lukácsi în anul 1734. Biserica cu bastioanele sale de poartă a fost finalizată în 1748. De-a lungul secolelor, au fost efectuate mai multe lucrări de întreținere și renovare pentru a conserva clădirea. Curtea bisericii Biserica este înconjurată de un zid de piatră din care se ridică două turnuri octogonale. Zidurile de piatră sunt acoperite cu șindrilă. Poarta de piatră este o operă de artă din secolul al XVIII-lea. Curtea bisericii a fost folosită pentru înmormântare de către armeni până în 1881. În anii 1800, cimitirul armean a fost înființat mai departe de biserică, pe strada Cimitirului. Interiorul bisericii Pe altarul principal se află următoarele statui: în dreapta, Sfântul Petru, Sfântul Nicolae Episcopul, Sfântul Pavel Martirul și Sfântul Grigore Luminătorul, marele misionar și patron al armenilor. Pe altarul lateral din stânga, îl putem vedea și pe Sfântul Grigore Luminătorul. Piesa de altar arată în cercurile mici cum a fost torturat Sfântul Grigore. În plus, pe această imagine poate fi citit un text în armeană. Relieful de pe cristelnița de botez din secolul al XVIII-lea prezintă patru figuri feminine reprezentând vârstele omului. Cele patru figuri de pe cristelniță reprezintă anotimpurile. Comunitatea bisericii Biserica și împrejurimile sale sunt și astăzi o comunitate plină de viață. În fiecare an se organizează Festivalul Artei Armenești. Comunitatea este implicată și în alte activități locale. Pe lângă biserică, evenimentele atrag atenția și asupra altor elemente legate de cultura armeană, cum ar fi clădirile construite de familiile armenești și patrimoniul culinar al comunității. Personalități Între personalitățile originare din această parohie s-a numărat Ștefan Aconțiu Kövér (1740-1824), stareț al mănăstirii venețiene San Lazzaro degli Armeni și ulterior arhiepiscop. Note
Church of the Virgin Mary, Galați

The Church of the Virgin Mary (Romanian: Biserica Sfânta Precista) is a Romanian Orthodox church located at 2 Roșiori Street in Galați, Romania. It is dedicated to the Dormition of the Mother of God. The church was dedicated in the autumn of 1647. Located on the left bank of the Danube, it was originally a monastery, built on the site of an earlier church with the same name. Conceived as a fortress, it was built by workers brought from Transylvania. Its ktitors were the Brăila merchants Die and Șerbu, as well as the local trader Constantin Teodor. From the beginning, it was placed under the protection of the Athonite Vatopedi Monastery. While visiting in 1653, Paul of Aleppo noted its presence. Over the ensuing two centuries, wars and robbers led to the church’s deterioration, such that by 1885, Bishop Melchisedec Ștefănescu, who had earlier served in Galați, wrote: “Today, the Precista Monastery has completely lost the appearance of a fortress. It has neither the surrounding wall, nor the magnificent bell tower, nor the three spires described by Paul of Aleppo, but only two. The Turks burned and looted it many times and turned it into a customs office, where they deposited the products they gathered from around the country, before taking them to Constantinople.” The church owes its current appearance to the thorough consolidation and renovation work that took place in 1954–1957. The communist regime converted the church into a museum of feudal history and art during 1970, opening the following year. This closed in 1990, after the Romanian Revolution. At that point, the building became a parish church, and was rededicated in 1994. The church is listed as a historic monument by Romania's Ministry of Culture and Religious Affairs. Notes References Eugen Drăgoi, Florin Marinescu, “Blestemul Jupânesei Dragolea”, in Danubius, vol. XXXV, part 2/2017, pp. 7-19
Biserica fortificată Sfânta Precista din Galați

Biserica fortificată Sfânta Precista este un edificiu religios din Galați, cu hramul "Adormirea Maicii Domnului". A fost construită între 1643 și 1647 și este un simbol al orașului. Biserica este un monument istoric, având codul LMI GL-II-a-A-03066 (tot ansamblul), și coordonatele 45.42943°N 28.0531488889°E﻿ ()45.42943; 28.0531488889. Istoric Biserica este o ctitorie negustorească, ridicată între anii 1643-1647, în timpul lui Vasile Lupu, fiind construită din piatră și cărămidă. Are turnul clopotniță inclus în corpul bisericii, și podul fortificat. Biserica Precista a fost sfințită în septembrie 1647 și a fost închinată Mănăstirii Vatopedu, de la Muntele Athos. Note Vezi și Catedrala arhiepiscopală din Galați Lista monumentelor istorice din județul Galați
Biserica Sfântul Gheorghe Nou din București

Biserica Sfântul Gheorghe Nou este o biserică din București, ctitorie a voievodului Constantin Brâncoveanu. Ultima ctitorie cunoscută a domnitorului Constantin Brâncoveanu, Biserica Sfântul Gheorghe din București este numită și „Sfântul Gheorghe-Nou” pentru a o distinge de un alt important locaș bucureștean, fondat la sfârșitul secolului al XV-lea, „Sfântul Gheorghe-Vechi”. Aici se află o parte din mâna dreaptă a Sfântului Ierarh Nicolae al Mirelor Lichiei. Moaștele au fost donate Bisericii Sfântul Gheorghe Nou din București de către Bazilica Sfântul Nicolae din Bari, Italia. În curtea Bisericii Sfântul Gheorghe Nou din București s-a aflat, din anul 1830, prima librărie românească a lui Iosif Romanov, având un mare rol în realizarea solidarității culturale și spirituale a românilor, dorință testamentară a marelui și luminatului voievod român. Galerie de imagini Note Legături externe Site web oficial Biserica Sfantul Gheorghe Nou, 6 decembrie 2012, CrestinOrtodox.ro Biserica Sf. Gheorghe Nou, 13 apr 2007, Emanuel Bădescu, Ziarul de Duminică Comorile din Biserica Sfantul Gheorghe-Nou, 20 august 2005, Daniela Cârlea Șontică, Jurnalul Național Biserica „Sfântul Gheorghe-Nou“ din București la 1900 Arhivat în 27 octombrie 2014, la Wayback Machine., 10 ianuarie 2012, Adrian Nicolae Petcu, Ziarul Lumina Biserica „Sfântul Gheorghe Nou“ din Capitală, în perioada interbelică[nefuncțională], 9 noiembrie 2010, Adrian Nicolae Petcu, Ziarul Lumina Corul îngerilor de la Kilometrul Zero[nefuncțională], 4 mai 2011, Daniel Tomescu, Ziarul Lumina Mâna Sfântului Nicolae, ferecată în inima Capitalei[nefuncțională], 5 decembrie 2010, Raluca Brodner, Ziarul Lumina
Szászbuzdi erődtemplom

A szászbuzdi erődtemplom műemlékké nyilvánított épület Romániában, Szeben megyében. A romániai műemlékek jegyzékében az SB-II-a-A-12345 sorszámon szerepel. Története Leírása Hivatkozások Források Evangelische Kirchengemeinde A.B. Mühlbach. www.evang.ro. Evangelische Kirche A.B. in Rumänien (Hozzáférés: 2015. október 10.) Léstyán Ferenc: Megszentelt kövek: A középkori erdélyi püspökség templomai I–II. 2. bőv. kiadás. Gyulafehérvár: Római Katolikus Érsekség. 2000. ISBN 973-9203-56-6 Lăcașuri de cult din România. www.cimec.ro. Institutul Național al Patrimoniului (Hozzáférés: 2015. szeptember 20.) "Lista monumentelor istorice: Județul Sibiu" (PDF). Ministerul Culturii. 2015. Hozzáférés: 2017. január 28..
Casa Assan

Casa Assan, ridicată în anii 1906-1914, se găsește în București în Piața Lahovari nr. 9, sector 1 (care are în centru Statuia lui Alexandru Lahovari). A fost comanditată de inginerul și industriașul Bazil G. Assan și ridicată în stil neoclasic francez de arhitectul român Ion D. Berindey. Clădirea a intrat în patrimoniul Academiei Române și din 1945 a devenit Casa Oamenilor de Știință. Înainte de 1989 aici a funcționat restaurantul Parcul Trandafirilor. Deși intrarea principală pare a fi cea dinspre Piața Lahovari, în realitate curtea din spate ascunde o scară monumentală din piatră ce leagă un spațiu verde amenajat de clădirea în care există o serie de încăperi maiestoase cu denumiri semnificative: Salonul Oglinzilor și Candelabrelor, Sala de Șah, Sala Zodiac, luminată printr-un amplu vitraliu cu toate semnele zodiacale, Sala de Consiliu ori Sala Edison. În prezent, este declarată monument istoric și înscrisă în Lista monumentelor istorice din București, sector 1 cu cod LMI B-II-m-B-19009 sub titulatura „Casa Assan", azi ,,Casa Oamenilor de Știință”. Galerie Vezi și Lista monumentelor istorice din București, sector 1 Arhitectura Beaux-Arts Note Legături externe Materiale media legate de Casa Assan la Wikimedia Commons
Colegiul Național „Gheorghe Lazăr” din Sibiu

Colegiul Național „Gheorghe Lazăr” din Sibiu (în trecut Staatsobergymnasium, respectiv Állami Főgymnázium), inițial colegiu iezuit înființat în 1692, este ca vechime a doua instituție de învățământ din Sibiu, unul din principalele licee din oraș. Periodizare Gimnaziul latin Între anii 1692-1849 predarea s-a desfășurat în limba latină. Gimnaziul german După înfrângerea revoluției de la 1848-1849 din Transilvania autoritățile imperiale austriece au instaurat regimul neoabsolutist, însoțit de o politică de germanizare. În acest context limba de predare latină a fost înlocuită cu germana. Gimnaziul maghiar În anul 1868 Ministerul Învățământului Public de la Budapesta a emis ordinul nr. 16514/1868, prin care a dispus înlocuirea limbii germane de predare cu limba maghiară. Pe lângă limba maghiară s-a admis ca în școală să fie folosite, ca limbi ajutătoare, româna și germana. Numele liceului a fost în perioada 1870-1918 Gimnaziul Superior de Stat din Sibiu (în germană Hermannstädter Staatsobergymnasium, în maghiară Nagyszebeni Állami Főgymnázium). În perioada 1897-1898 au fost construite actualele clădiri ale liceului, după planurile arhitectului Ignác Alpár. După demolarea celor patru case existente pe locul de azi liceului, în iunie 1897 a fost pusă piatra fundamentală. Complexul de clădiri a fost dat în folosință în anul școlar 1898-1899. Pe lângă corpul principal funcționa o capelă catolică (pe latura de pe strada Gheorghe Lazăr), în care se află în prezent sala de sport a liceului. Liceul românesc Consiliul Dirigent l-a numit în anul 1919 pe Alexandru Pop, profesorul de limba română al gimnaziului, în funcția de director. Denumirea de "gimnaziu" a fost înlocuită cu cea de "liceu", iar limba de predare maghiară înlocuită cu româna. În anul școlar 1951-1952 a fost adăugată o linie de predare în limba germană. Foști elevi și absolvenți Gheorghe Lazăr Miron Cristea Zaharia Boiu Valeriu Braniște Ilie Măcelariu Ștefan Octavian Iosif Octavian Smigelschi, absolvent în 1884 Axente Sever August Treboniu Laurian Octavian Goga Aurel Vlaicu Onisifor Ghibu, primele clase gimnaziale, până în 1902 Hermann Oberth Viorel Tilea Toma Dordea Aurel Bărglăzan, absolvent în 1923 Emil Cioran, absolvent în 1928 Paul Goma Virgil Vătășianu Nicolae Manolescu Note Bibliografie Gábor Boros, A nagyszebeni állami főgymnásium történelme, Nagyszeben [Sibiu], 1896; Ion Stanciu, Istoricul Liceului Gheorghe Lazăr din Sibiu, Sibiu, 1943. Petru Munteanu, Monografia Liceului Gheorghe Lazăr din Sibiu, Sibiu, 1967
Conacul Ștefan Bellu din Gostinari

Conacul Ștefan Bellu din Gostinari este un ansamblu de monumente istorice aflat pe teritoriul satului Gostinari; comuna Gostinari. Ansamblul este format din următoarele monumente: Ruine conac (cod LMI GR-II-m-A-15004.01) Biserica „Sf. Nicolae” (cod LMI GR-II-m-A-15004.02) Turn clopotniță (cod LMI GR-II-m-A-15004.03) Zid de incintă (cod LMI GR-II-m-A-15004.04) Curtea boierească de la Gostinari a fost ridicată la sfârșitul veacului al XVIII-lea de către marele vistiernic Ștefan Bellu (1767-1833). De la el a fost moștenită de fiul său, marele logofăt Alexandru Bellu (1796-1853), apoi de fii acestuia din urmă, Ștefan și Barbu, ultimul fiind și donatorul terenului pentru Cimitirul Bellu din București. Curtea boierească de la Gostinari a fost lăsată în paragină pe vremea lui Alexandru (1850-1921), urmașul lui Ștefan, care și-a mutat reședința la Urlați, în Prahova. Note
Nagykapusi erődtemplom

A nagykapusi erődtemplom műemlékké nyilvánított épület Romániában, Szeben megyében. A romániai műemlékek jegyzékében az SB-II-a-A-12364 sorszámon szerepel. Története Leírása Hivatkozások Források Kirchenbezirk Mediasch. www.evang.ro. Evangelische Kirche A.B. in Rumänien (Hozzáférés: 2015. október 8.) Léstyán Ferenc: Megszentelt kövek: A középkori erdélyi püspökség templomai I–II. 2. bőv. kiadás. Gyulafehérvár: Római Katolikus Érsekség. 2000. ISBN 973-9203-56-6 Lăcașuri de cult din România. www.cimec.ro. Institutul Național al Patrimoniului (Hozzáférés: 2015. szeptember 20.) "Lista monumentelor istorice: Județul Sibiu" (PDF). Ministerul Culturii. 2015. Hozzáférés: 2017. január 28..
Palatul Creditului Industrial

Palatul Creditului Industrial este un edificiu din București, în Piața Universității, construit între anii 1934-1935, după planurile arhitectului G. M. Cantacuzino. Este înscris în lista monumentelor istorice, având cod LMI B-II-m-A-18673. Odată cu construirea în 1906 a Palatului Societății de Asigurări „Generala”, s-a realizat fundația și pentru o a doua clădire, simetrică cu prima, și care trebuia să întregescă hemiciclul opozit Universității. Din lipsă de bani proiectul a rămas abandonat treizeci de ani. Investitorii Creditului Industrial au cumpărat terenul iar arhitectul G. M. Cantacuzino a început în 1934 ridicarea clădirii. Referințe Mariana Celac, Octavian Carabela, Marius Marcu-Lapadat - "București - arhitectură și modernitate", ArCub, București, 2005 Legături externe Materiale media legate de Palatul Creditului Industrial la Wikimedia Commons Harta Monumentelor Istorice din București
Mestecănișul de la Reci și Bălțile de la Ozun-Sântionlunca

Mestecănișul de la Reci și Bălțile de la Ozun-Sântionlunca alcătuiesc o arie protejată de interes național ce corespunde categoriei a IV-a IUCN (rezervație naturală de tip mixt), situată în estul Transilvaniei, pe teritoriul județului Covasna. Localizare Aria naturală se află în partea sud-vestică a județului Covasna, pe teritoriile administrative ale comunelor Ozun și Reci, în imediata apropiere de drumul național DN11, care leagă municipiul Brașov de Târgu Secuiesc. Descriere Rezervația naturală a fost înființată prin Decretul Consiliului de Miniștrii Nr.949 din 1962 și ocupa o suprafață de 259,10 hectare. În anul 2000, prin Legea Nr. 5 din 6 martie publicată în Monitorul Oficial al României Nr. 152 din 12 aprilie 2000 (privind aprobarea Planului de amenajare a teritoriului național - Secțiunea a III-a - arii protejate), aceasta urmează să fie declarată arie protejată, suprafața reducându-se la 48,20 ha. Prin Hotărârea de Guvern Nr.1251 din 30 noiembrie 2004 (privind instituirea regimului de arie naturală protejată pentru noi zone) rezervația primește numele de "Mestecănișul de la Reci și Bălțile de la Ozun-Sântionlunca", iar suprafața teritorială se mărește la 2.020 hectare. Aria naturală suprapusă sitului de importanță comunitară - Mestecănișul de la Reci, se află în lunca Râului Negru, afluent al Oltului, de-a lungul căruiau s-au format dune de nisip, unele înalte de 6 m. În rezervație se găsesc lacuri și mlaștini eutrofe, populate de o serie de specii rare, relicte glaciare cum sunt mesteacănul pitic și angelica sălbatică, dar și prin speciile rare de ferigă, nuferi albi, laleaua pestriță, crinul broaștei, etc. precum și animale ca broasca albastră. Tot în rezervație există și o plantație de pin bancsian, o specie rară care se adaptează pe terenuri cu condiții de vegetație foarte vitregă. Vezi și Lista rezervațiilor naturale din România Legături externe APM Covasna[nefuncțională] Consiliul Județean Covasna (CJ) a aprobat, joi, depunerea unui proiect în valoare de peste 2 milioane de euro privind inființarea în rezervația naturală "Mestecanișul de la Reci și Bălțile de la Ozun - Sântionlunca" a unui centru de vizitare pentru turiști, ziare.com Note Galerie de imagini