NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Turnul de apă din Fabric

Turnul de apă din Fabric este un monument industrial din Timișoara, pe strada Samuil Micu nr. 16. El făcea parte din sistemul de alimentare cu apă al Timișoarei de la începutul secolului al XX-lea. Istoric Prima mențiune cu privire la un puț săpat în incinta Castelul Huniade datează din 1551. Mult timp însă Timișoara s-a aprovizionat cu apă din râul Bega, cum descria Evliya Çelebi, fapt confirmat de Henrik Ottendorf, care au vizitat Timișoara în 1660, respectiv în 1663. După cucerirea în 1716 a Timișoarei de către habsburgi, în 1729 s-a început construirea unui apeduct care să aducă apa de la Giarmata, însă s-a renunțat. În 1732 s-a construit pe locul actualei piețe Mitropolit Alexandru Sterca-Suluțiu o instalație de pompare a apei din Bega și filtrare a ei prin straturi de rumeguș de lemn. În 1774 inginerul Alexander Steinlein concepe și construiește în acel loc un turn de apă pentru aprovizionarea orașului. Acest turn a fost distrus în timpul asediului de la 1849, în continuare aprovizionarea cu apă făcându-se numai din fântâni. În 1891, după defortificarea Timișoarei, s-a pus din nou problema realizării unui sistem de aprovizionare cu apă și de canalizare asemănător cu cel din orașele europene. S-au realizat mai multe proiecte, dintre care unele, între 1904–1907, de către Stan Vidrighin. În urma documentării privind sistemele din Dresda, Berlin, Hamburg , Köln, Strasbourg, Karlsruhe și Londra s-a realizat un proiect de către inginerii János Lenarduzzi (1865–1916) și Richárd Sabathiel (n. 28 ianuarie 1875, Budapesta – d. 14 iunie 1942, Budapesta), contrasemnat de Stan Vidrighin, care făcuse studiul necesităților și posibilităților și întocmise caietul de sarcini. După ce au fost terminate lucrările de canalizare a orașului și s-a pus în funcțiune Uzina de apă nr. 1, la capetele rețelei de distribuție au fost construite între 1912–1914 două turnuri, care au servit pentru compensarea consumului maxim din cursul zilei. Turnurile, cu înălțimea de 52 m, se află pe lista monumentelor istorice ale Timișoarei, sub cod LMI TM-II-m-A-06152. Turnul de apă din Fabric era prevăzut cu un rezervor de 500 mc pentru apă potabilă. După al Doilea Război Mondial s-au pus în funcțiune și alte uzine de apă, iar turnurile nu au mai fost necesare pentru scopul lor inițial, iar apa potabilă este furnizată de peste 100 de fântâni forate, care extrag apa de la adâncimi de 100–250 m. Actual, la începutul secolului al XXI-lea, turnul din Fabric aparține de fabrica de textile „1 Iunie” (în anul 2017 în insolvență). Ambele turnuri de apă sunt dezafectate, existând propuneri ca spațiul din ele să fie amenajat ca restaurant, cafenea, cofetărie, muzeu, spațiu expozițional etc. Note Bibliografie Ilie Vlaicu, Ioan Hațegan, Alimentarea cu apă a Timișoarei: istorie, prezent și perspective Arhivat în 4 martie 2016, la Wayback Machine., Timișoara: Ed. Brumar, 2012, ISBN 978-973-602-813-7 Vezi și Turnul de apă din Iosefin Legături externe Materiale media legate de Turnul de apă din Fabric la Wikimedia Commons Turnul de apă din Fabric pe YouTube la Gazeta de Vest Galerie de imagini cu proiecte Arhivat în 31 martie 2017, la Wayback Machine.
Parcul Motodrom

Parcul Motodrom este un parc din București. Parcul se află în sector 2 în cartierul Colentina Strada Lăicerului.Are în suprafață peste 8 hectare. Bibliografie http://metropotam.ro/La-zi/Nature-time-parcuri-in-Colentina-art3188218751/ Arhivat în 2 aprilie 2017, la Wayback Machine.
Andronache (cartier)

Andronache este un cartier din Sectorul 2, București. O aglomerare urbană este întemeiată în 1924 dincolo de podul Colentina, care era limita orașului București. Dezvoltându-se, aceasta tinde să se unească cu orașul propriu-zis. Intre timp cartierul s-a unit cu orasul . Padurea Andronache se intinde in stanga soselei Colentina ,dupa intersectia denivelatacu calea ferata Bucuresti-constanta, la capatul tramvaiului 1 si 21 . Referințe
Gruia (Cluj-Napoca)

Gruia est un quartier de Cluj-Napoca. Situation et accès Situé au nord-nord-ouest du centre-ville, ce quartier se trouve sur une colline, au pied des murs de l'ancienne forteresse Vauban. C'est l'un des plus verdoyants quartiers de la ville et il englobe le parc de la Citadelle. Origine du nom Le nom roumain vient du hors-la-loi Gruia Novac (ro) . Historique La plupart des maisons de ce quartier ont été édifiées à la Belle Époque ou entre les deux guerres mondiales. On y trouve aussi quelques HLM érigés pendant la période communiste. Le nom du quartier a été officialisé en 1923. Bâtiments remarquables et lieux de mémoire la forteresse Vauban le stade Docteur-Constantin-Rădulescu la tour parachute l'hôtel Belvedere Notes et références (ro) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en roumain intitulé « Cartierul Gruia din Cluj-Napoca » (voir la liste des auteurs). Voir aussi Articles connexes Liste des quartiers de Cluj-Napoca Aire métropolitaine de Cluj-Napoca Liens externes Plan interactif de Cluj-Napoca - vue satellite Portail de la Roumanie
Ставрополеос

„Ставрополеос“ (на румънски: Stavropoleos) е църква в Букурещ, Румъния, посветена на свети архангели Михаил и Гавриил. Тя е построена през 1724 година като манастирска църква на несъществуващ днес женски манастир и е смятана за един от образците на Бранковянския стил. История Църквата е построена през 1724 година, по време на управлението на войводата Николаос Маврокордатос, от архимандрит Йоаникий Стратоникийски, монах от Епир. Йоаникий притежава земи и хан в района и построява там църквата и манастир, издържан с приходите от хана (сравнително често срещана ситуация по онова време). През 1726 година игуменът Йоаникий е избран за титулярен митрополит на Ставропол, откъдето построеният от него манастир започва да бъде наричан Ставрополеос. Йоаникий умира на 7 февруари 1742 година, на възраст 61 години, и е погребан в църквата. Ханът и останалите сгради на манастира са разрушени в края на XIX век, а църквата е засегната от земетресения, които довеждат до падането на купола. Сградата е възстановена в началото на XX век, когато стенописите на купола са реставрирани. Днес от манастира е запазена църквата, заедно със сграда от началото на XX век, строена по проект на Йон Минку. В нея са разположени библиотека, конферентна зала и колекция от икони от началото на XVIII век и църковни предмети, както и части от стенописи, пренесени от други църкви, разрушени по време на комунистическия режим. Богослужението в църквата е възстановено през 1991 година. Свързаната с нея общност се занимава също с реставриране на стари книги, икони и свещенически одежди, а хорът на църквата пее византийска музика. Библиотека Библиотеката разполага с над 8000 книги по богословие, византийска музика, изкуства и история. Има патристични, библейски, догматични, литургични, исторически, омилетични, катехизически писания, речници и учебници по класически езици, изследвания върху византийското изкуство и православната иконография, както и върху румънската история и цивилизация от XVIII век. Някои от книгите са от дарената лична библиотека на историка на изкуството Василе Дръгуц. В библиотеката има значителен брой стари книги: повече от 80 ръкописа и 400 печатни произведения, включително на румънски, гръцки и църковнославянски. Колекцията от византийски музикални книги е най-голямата в Румъния и се състои предимно от дарения на византолозите Себастиан Барбу-Букур и Титус Моисеску. В ход е проект за създаване на виртуална библиотека чрез дигитализиране на старите книги. Бележки
Kloster Stavropoleos

Das Kloster Stavropoleos (rumänisch Mănăstirea Stavropoleos) ist ein Rumänisch-Orthodoxes Kloster in Bukarest. Es wurde 1724 im Brâncoveanu-Stil von dem griechischen Mönch Ioanichie Stratonikeas gebaut und gilt als eines der schönsten und bedeutendsten Architekturdenkmäler der rumänischen Hauptstadt. Die Kirche ist den heiligen Erzengeln Michael und Gabriel geweiht. Geschichte Ioanichie baute hier zunächst im Jahr 1720 eine Karawanserei. Die Kirche und das Kloster wurden im Innenhof der Herberge während der zweiten Herrschaftszeit des Fürsten Nicolae Mavrocordat in der Walachei (1719–1730) errichtet. Mit ihm begann in den rumänischen Fürstentümern faktisch die sogenannte Phanariotenzeit. Finanziert wurde das Kloster (wie die meisten Bukarester Klöster der Zeit) durch die Einnahmen der dazugehörigen Herberge. Gegenwart Das Kloster liegt im Zentrum von Bukarest in der gleichnamigen Straße (rumänisch Strada Stavropoleos), unweit der Calea Victoriei, der historisch bedeutendsten Straße der Altstadt von Bukarest. Vom ursprünglichen Gebäudekomplex ist nur die Kirche erhalten geblieben. Anfang des 20. Jahrhunderts wurden nach Plänen des Architekten Ion Mincu ein neuer Innenhof und ein Gebäude errichtet, das heute neben den Nonnenzellen eine Bibliothek, einen Konferenzsaal und eine Sammlung alter Ikonen und Kultgegenstände sowie einige Fresken der vom kommunistischen Regime zerstörten Bukarester Kirchen beherbergt. Eine vielbeachtete Besonderheit der Kirche ist der seit 1994 bestehende, national wie international geschätzte Kirchenchor (Grupul Stavropoleos), der die alten Traditionen der byzantinischen und postbyzantinischen Musik wieder belebt. Literatur P. Vassiliu Nǎsturel: Biserica Stavropoleos din Bucureşti : Dupǎ documentele din Arhivele stat. cu planuri şi vederi fotogr., Bukarest: Ministerul Cultelor şi Instrucţiunei, Administraţia Casei Bisericei, 1906, 85 S., VII Taf. Dem. Iliescu-Palanca: Istoria Bisericii Stavropoleos din Bucuresti, Bukarest: Tipografia Ion C. Vacarescu, 1940, 34 S. Răzvan Theodorescu: Die Stavropoleos-Kirche, Bukarest: Meridiane, 1967 Iustin Marchiş: Stavropoleos: ctitorie, oameni, fapte, Bukarest: Humanitas, 2000, 144 S. Stavropoleos: Ortodoxie, Artă, Comunitate, Bukarest: Meridiane, 2002 Iustin Marchis, Adela Văetisi: Stavropoleos, Bukarest 2005, 165 S. Weblinks Informationen zum Kloster Stavropoleos auf discover-bucharest.com (deutsch) Homepage des Klosters Stavropoleos (engl. und rum.)
Chiesa Stavropoleos

La chiesa Stavropoleos (in romeno Biserica Stavropoleos) è la chiesa ortodossa del monastero omonimo, che sorge nel centro di Bucarest, In Romania. Rappresenta un capolavoro dell'architettura rumena secondo lo stile Brâncoveanu. Storia e descrizione La chiesa e il relativo monastero vennero eretti nel 1724 per volere dell'archimandrita Ioanichie Stratonikeas, originario dell'Epiro, poi divenuto metropolita di Stavropol' nel 1726, ed esarca di Caria. Da questo momento il complesso prese il nome di Stavropoleos. Ioanichie morì il 7 febbraio 1742 ed è sepolto nella chiesa. Nel 1897 l'architetto Ion Mincu intraprese una profonda campagna di restaurazioni, ristrutturazione e ricostruzione del complesso. Tutti gli edifici annessi del monastero vennero demoliti solo la chiesa venne lasciata. Tuttavia quest'ultima subì i danni di terremoti che minacciavano di far cadere la cupola. Gli affreschi della cupola vennero restaurati all'inizio del XX secolo. Oggi oltre la chiesa si possono vedere un grazioso chiostro a archetti polilobati e un edificio dei primi del '900 che accoglie una biblioteca, una sala di conferenze e un museo. La chiesa è miracolosamente scampata anche alle distruzioni dell'epoca di Ceaușescu, e la vita monastica ha mantenuto e ripreso il suo corso. Descrizione La chiesa è un edificio di modeste dimensioni che riflette le tipiche caratteristiche dell'architettura rumena: torre-cupola a dominio sul naòs, pianta trilobata e portico sulla facciata. Sul fronte si apre il bel portico marmoreo a cinque arcate polilobate sorretto da colonne dai ricchi capitelli poggianti su una fine balaustra traforata con motivi vegetali e zoomorfi. Il modulo delle arcate continua, cieco, su tutto il contorno dell'edificio, al di sopra corre un cornicione marmoreo a motivi floreali che lo separati dalla parte superiore. Quest'ultima è decorata da una banda affrescata con fogliami e ritmata da medaglioni recanti figure di Santi. Si accede attraverso un piccolo nartece, cupolato, separato da colonne marmoree scanalate. L'interno è a pianta centrale con tre absidi rotonde e cupola centrale. Tutte le superfici sono rivestite di affreschi, originali dell'epoca della costruzione. L'abside di fondo è chiusa da una ricca iconostasi, in legno finalmente intagliato, che mostra delle icone antiche su fondo dorato. Galleria d'immagini Note Voci correlate Chiesa ortodossa rumena Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla chiesa Stavropoleos Collegamenti esterni (RO, EN) Sito ufficiale del Monastero, su stavropoleos.ro.
Mosteiro de Stavropoleos

O Mosteiro de Stavropoleos (em romeno: Mănăstirea Stavropoleos), também conhecido como Igreja de Stavropoleos (em romeno: Biserica Stavropoleos) durante o último século, quando o mosteiro foi dissolvido, tornou-se um mosteiro ortodoxo oriental para freiras no centro de Bucareste, Roménia. A sua igreja foi construída no estilo Brâncovenesc. Os padroeiros da igreja (os santos aos quais a igreja é dedicada) são os arcanjos Miguel e Gabriel. O nome Stavropoleos é o caso genitivo de Stavropolis que significa “cidade da cruz”. Um dos interesses constantes do mosteiro é a música bizantina, expressa por meio do seu coro e da maior coleção de livros de música bizantina da Roménia. História A igreja foi construída em 1724, durante o reinado de Nicolau Mavrocordatos (Príncipe da Valáquia, 1719-1730), pelo arquimandrita Ioannikios Stratonikeas, um monge grego de Pogoniani. Dentro do recinto da sua pousada, Ioanichie construiu uma igreja e um mosteiro que era sustentado financeiramente pelos rendimentos da pousada (uma situação relativamente comum naquela época). Em 1726, o abade Ioannikios foi eleito metropolita de Stavropolis e exarca da Cária. Desde então, o mosteiro que ele construiu passou a chamar-se 'Stavropoleos , o nome da antiga sé. Em 7 de fevereiro de 1742, Ioanichie morreu aos 61 anos e foi sepultado em sua igreja. A estalagem e os anexos do mosteiro foram demolidos no final do século XIX. Com o passar do tempo a igreja sofreu terremotos, que provocaram a queda da cúpula. As pinturas da cúpula foram restauradas no início do século XX. Tudo o que resta do mosteiro original é a igreja, juntamente com um edifício do início do século XX que abriga uma biblioteca, uma sala de conferências e uma coleção de ícones e objetos eclesiásticos antigos (início do século XVIII), além de partes de pinturas murais recuperadas de igrejas demolidas durante o regime comunista. Este novo edifício foi construído seguindo o projecto do arquitecto Ion Mincu. A igreja é pastoreada desde 1991 pelo padre Iustin Marchiș, o primeiro hieromonge da igreja no século passado.A comunidade que aqui vive, além do culto rotineiro, dedica-se à renovação de livros antigos, ícones e vestimentas sacerdotais. O coro da igreja canta música (neo)bizantina (uma parte de voz única, sustentada por um som prolongado chamado ison - tradução aproximada: acompanhamento - ou nota tónica), hoje uma ocorrência rara em igrejas da Roménia. Galeria Ver também Igreja Ortodoxa Romena Ligações externas «Página oficial» (em romeno) Música bizantina cantada pelo coro Stavropoleos (arquivos mp3 para download na parte inferior da página) (em inglês)
Estadio Oțelul

El Stadionul Oţelul es un estadio multiusos de la ciudad de Galaţi, Rumania. El estadio tiene una capacidad para 13 500 espectadores​ y sirve, principalmente, para la práctica del fútbol. En el estadio disputa sus partidos como local el Oţelul Galaţi. Véase también Anexo:Estadios de fútbol de Rumanía Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Estadio Oțelul.
Stadionul Oțelul

Le Stadionul Oțelul est un stade situé à Galați en Roumanie, utilisé principalement pour des matches de football du FC Oțelul Galați. Notes et références Annexes Articles connexes FC Oțelul Galați Liens externes (ro) Site officiel du club Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du football Portail de la Roumanie
Stadionul Oțelul

Stadionul Oțelul este un stadion de fotbal din Galați, România. Are o capacitate de 13.500 de locuri, toate pe scaune, și este utilizat pentru meciurile de acasă ale echipei de fotbal cu același nume. Suprafața de joc și vestiarele, respectiv tribunele au fost modernizate la începutul anului 2006. Pe 20 aprilie 2011, o comisie a Federației Române de Fotbal a omologat nocturna. Arena este situată în cartierul „Țiglina III” al municipiului Galați. Aceasta a fost special construită pentru meciuri de fotbal, fără tradiționala pistă de atletism. Tribunele I și II sunt alcătuite din câte cinci sectoare, în timp ce peluzele au trei sectoare. Liga Campionilor UEFA Sezonul 2011–12 a fost singura participare din istoria clubului Oțelul Galați în faza grupelor Ligii Campionilor UEFA, calificare obținută în urma câștigării titlului de campioană a României în sezonul 2010–11, joacat parțial pe acest stadion. Clubul a fost repartizat într-o grupă alături de Manchester United, Benfica și FC Basel. Din cauza capacității reduse a Stadionului Oțelul, meciul de pe teren propriu cu Manchester United, disputat pe 18 octombrie 2011, a fost mutat pe Arena Națională din București, având în vedere cererea foarte mare de bilete din partea suporterilor englezi. Manchester United a câștigat meciul cu scorul de 2–0, ambele goluri fiind marcate de Wayne Rooney din penalty. Galerie imagini Note
Оцелул (стадіон)

Стадіон Оцелул — стадіон у місті Галац, Румунія Використовується для футбольних матчів і є домашнім стадіоном Оцелул (Галаці). Історія Стадіон побудовано в 1982 році. Ігрове покриття, роздягальні та трибуни були модернізовані на початку 2006 року. 20 квітня 2011 року комісія Румунської федерації футболу схвалила результати проведеної компанією ELBA Timișoara реконструкції освітлення. Арена «Оцелул» розташована в районі «Цігліна III» міста Галац. Вона була спеціально побудована для проведення футбольних матчів, без традиційної легкоатлетичної доріжки. Трибуни I та II складаються з п'яти секторів, тоді як газон має три сектори. Офіційним спонсором команди, яка допомогла модернізувати арену, є Галацький металургійний комбінат (Liberty Galati-SA Siderurgic Combine). Галерея Примітки Посилання Stadionul Oțelul на soccerway.com Офіційна вебсторінка (рум.)
Llac Băneasa

El Llac Băneasa (en romanès: Lacul Băneasa) és un embassament del riu Colentina a Băneasa al sector 1 de Bucarest (Romania). El llac té una longitud de 3 quilòmetres, una amplada entre 50 metres i 400 metres, una superfície de 40 hectàrees (0,40 km²), una profunditat entre 1 metre i 3 metres, un volum de 630,000 metres cúbics i un cabal de 2,5 m/s. Referències
Lake Băneasa

Lake Băneasa (Romanian: Lacul Băneasa) is a reservoir on the Colentina River at Băneasa in Sector 1 of Bucharest, Romania. The lake has a length of 3 kilometers (1.9 miles), a width between 50 meters (160 feet) and 400 meters (1,300 feet), a surface area of 40 hectares (0.40 km2), a depth between 1 meter (3.3 feet) and 3 meters (9.8 feet), a volume of 630,000 cubic meters (22,000,000 cubic feet) and a debit of 2.5 m/s. See also List of lakes in Bucharest https://alpab.ro/lacuri/ References
Lac Băneasa

Le lac Băneasa (en roumain : lacul Băneasa) est un réservoir de la Colentina à Băneasa dans le secteur 1 de Bucarest en Roumanie. Le lac a une longueur de 3 km, une largeur entre 50 et 400 mètres, une surface d'environ 40 hectares, une profondeur entre 1 et 3 mètres, un volume de 630 000 mètres cubes et un débit de 2,5 m3/s. Portail de Bucarest Portail des lacs et cours d'eau
Lago Băneasa

Il lago Băneasa (in romeno: lacul Băneasa) è un lago artificiale costruito lungo il corso del fiume Colentina, a Bucarest, all'interno del quartiere di Băneasa nel Settore 1, situato tra il lago Grivița a monte e il lago Herăstrău a valle. Ha una superficie di 40 ha, una lunghezza di 3 km, una larghezza compresa tra 50-400 m e una profondità di 1-3 m, volume di 600.000 m³ e una portata di 2,5 m/. Storia La nascita del lago si inserisce nel contesto dei lavori eseguiti negli anni 1932-1937 per la creazione del Parco Herăstrău e dell'intera area verde a nord della Capitale, sotto il regno di Sua Maestà il Re Carlo II di Romania e la direzione dell'ingegnere Nicolae Caranfil. All'ingresso del Museo del villaggio di Bucarest, una targa commemorativa ricorda i grandi lavori idrotecnici che furono realizzati. Voci correlate Băneasa, quartiere di Bucarest Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su lago Băneasa
Lacul Băneasa

Lacul Băneasa este un lac antropic amenajat pe râul Colentina, în București, sectorul 1, situat între lacul Grivița în amonte și lacul Herăstrău în aval. Are o suprafață de 40 ha, lungimea de 3 km, lățimea între 50–400 m și o adâncime de 1–3 m, volum de 600.000 m³, debit de 2,5 m/s. Istoric La intrarea în Muzeul Satului din București, o placă memorială amintește de marile lucrări hidrotehnice care s-au făcut, sub domnia Majestății Sale Regelui Carol al II-lea al României, pentru crearea Parcului Herăstrău și a întregii zone verzi din nordul Capitalei, în anii 1932-1937, sub conducerea inginerului Nicolae Caranfil. Textul spune: „Sub domnia Regelui nostru Carol II, Primarii Capitalei fiind Dem Dobrescu, Al. Donescu, în anii 1932-1937 s’a făcut asanarea mlaștinelor Colentinei, înfăptuindu-se lacurile Băneasa, Herăstrău, Floreasca, prin mari lucrări la Buftea, precum și derivarea de ape din râul Ialomița la Bilciurești, ca să însănătoșească Capitala Țării și să o înfrumosețeze. Această lucrare a fost făcută de Uzinele Comunale București, Director Gen. fiind ing. Nicolae Caranfil.” Calitatea apei În urma analizelor apei efectuate de Administrația Națională Apele Romane (A.N.A.R.) și a Administrația Lacuri, Parcuri și Agrement București (A.L.P.A.B.), s-au constatat următoarele: În lacul Băneasa pH-ul depășește ușor limitele normale, însă acesta nu reprezintă motiv de îngrijorare deoarece depășește doar cu 0,05 limita maximă. Amoniul, nitriții și nitrații se încadrează în limitele normale, însă în cazul metalelor grele se înregistrează depășiri ale limitei maxime admise în cazul cadmiului și al plumbului, zincul însă este în limite normale. Cuprul înregistrează oconcentrație maximă de 1107 μg/l tot în martie 2007. Fosforul depășește și el limita maximă ajungând la valoarea de 7,52 mg/l. Se constată și în cazul lacului Grivița prezența enterococilor intestinali, a streptococilor fecali și a bacteriei E. coli Note Vedeți și Cartierul Băneasa din București
Lac Floreasca

Le Lacul Floreasca est un lac artificiel de Bucarest (secteur 1), d'une surface de 70 ha, une longueur de 3 km, une largeur entre 100 et 800 mètres et une profondeur de 1 à 5 m pour une volume de 1.600,000 m3 et un débit de 2,5 m/s. Le lac a été aménagé en 1936, à partir de la Colentina, en amont du Lac Herăstrău, qui est relié à une écluse, et en aval au Lac Tei. La surface du lac est divisée en deux, pour les détenteurs d'un droit de pêche : Lacul Floreasca 1, qui commence au niveau du pont de la Calea Floreasca et se termine la barrière de protection piscicole située dans la zone du domaine sportif Năstase. Lacul Floresca 2, qui commence au niveau de la barrière de protection piscicole située dans la zone du domaine sportif Năstase et se termine au pont Herăstrău, comprenant le "bassin" de la zone de l'écluse avec le Lac Herăstrău. Actuellement, les 8 bassins de natation qui existaient sur les berges du lac sont abandonnées, comme pour la plupart des lacs issus de la Colentina. Notes et références Lien externe Localizare pe hartă (en roumain) Portail de Bucarest Portail des lacs et cours d'eau