NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Turnul Archebuzierilor din Sibiu

Turnul Archebuzierilor din Sibiu (în germană Hermannstädter Armbrusterturm), denumit ulterior Turnul Postăvarilor (Pânzarilor), este un turn construit în secolul al XIV-lea în orașul Sibiu și care făcea partea din cea de-a treia centură de fortificații a orașului. Este cel mai sudic dintre cele trei turnuri aflate pe str. Cetății (în germană Harteneckgasse, după numele primarului Johann Sachs von Harteneck). Incinta a III-a a ansamblului fortificațiilor orașului medieval Sibiu, din care fac parte Turnuri de apărare, Turnul Dulgherilor, Turnul Olarilor, Turnul Archebuzierilor, Turn de Poartă și curtine edificate în perioada 1357-1366, a fost inclusă pe Lista monumentelor istorice din județul Sibiu din anul 2004, având codul de clasificare SB-II-m-A-12010.03. Istoric Cea de-a III-a incintă fortificată a orașului datează din perioada 1357-1366. Dintre turnurile de apărare componente ale acestei incinte, cele mai puțin atinse de vicisitudinile vremii sunt cele trei turnuri aflate pe strada Cetății și anume Turnul Archebuzierilor, Turnul Olarilor și Turnul Dulgherilor. Dintre aceste trei turnuri, cel mai sudic este Turnul Archebuzierilor. Denumirea sa provine de la prezența la primul nivel a unor metereze în formă de gaură de cheie, prin care se putea trage cu archebuza. În decursul timpului, acest turn a fost modificat și supraînălțat. Ulterior, a fost denumit Turnul Postăvarilor sau al Pânzarilor. Turnul Archebuzierilor a fost restaurat în perioada 1967-1972. Arhitectură Turnul Archebuzierilor este construit din piatră (până la înălțimea de circa 1 metru) și din cărămidă (de la circa 1 m până sus). Are formă de prismă ortogonală. Cinci din laturile sale sunt situate în exteriorul incintei fortificate. La primul nivel se află metereze în formă de gaură de cheie, realizate în special pentru a permite executarea focului de archebuze. Partea superioară a turnului este ieșită în afară și sprijinită, la fel ca majoritatea turnurilor sibiene, pe console în ale căror arce de legătură sunt prevăzute guri de aruncare. Imagini Note Bibliografie Alexandru Avram, Vasile Crișan - "Ghid de oraș. Sibiu" (Ed. Sport-Turism, București, 1983), p. 61-62.
Váldhídi erődtemplom

A váldhídi erődtemplom műemlékké nyilvánított épület Romániában, Szeben megyében. A romániai műemlékek jegyzékében az SB-II-a-A-12577 sorszámon szerepel. Története Leírása Hivatkozások Források Evangelische Kirchengemeinde A.B. Dunesdorf. www.evang.ro. Evangelische Kirche A.B. in Rumänien (Hozzáférés: 2015. október 11.) Lăcașuri de cult din România. www.cimec.ro. Institutul Național al Patrimoniului (Hozzáférés: 2015. szeptember 20.) "Lista monumentelor istorice: Județul Sibiu" (PDF). Ministerul Culturii. 2015. Hozzáférés: 2017. január 28.. További információk Léstyán Ferenc: Megszentelt kövek: A középkori erdélyi püspökség templomai I–II. 2. bőv. kiadás. Gyulafehérvár: Római Katolikus Érsekség. 2000. ISBN 973-9203-56-6
Szent Mihály és Gábriel arkangyalok fatemplom (Nagyfeketepatak)

A Szent Mihály és Gábriel arkangyalok fatemplom műemlékké nyilvánított épület Romániában, Bihar megyében. A romániai műemlékek jegyzékében a BH-II-m-B-01225 sorszámon szerepel. Története Leírása Hivatkozások Források "Lista monumentelor istorice: Județul Bihor" (PDF). Ministerul Culturii. 2015. Hozzáférés: 2017. január 28..
Biserica de lemn din Valea Crișului

Biserica de lemn din Valea Crișului se află în localitatea cu același nume, din comuna Bratca, județul Bihor. Are hramul "Sfinții Arhangheli Mihail și Gavriil". Biserica se află pe noua listă a monumentelor istorice sub codul LMI: BH-II-m-B-01225. Istoric Inscripția de pe portalul de intrare surprinde anul ridicării bisericii și ctitorii ei: "Chitori Boticiu Crăciun / Miha[i] / Ion / Ilea / Florea / Ion / [s]crisam eu Mărtin Ion / 1761". Note Bibliografie Studii monografice Godea, Ioan (1978). „Biserica Sfinții arhangheli Mihail și Gavril din Valea Crișului”. Monumente istorice bisericești din Eparhia Ortodoxă Română a Oradei. Biserici de lemn: 215–218, Oradea. Studii regionale Godea, Ioan (1996). Biserici de lemn din România (nord-vestul Transilvaniei). București: Editura Meridiane. ISBN 973-33-0315-1. Porumb, Marius (1998). Dicționar de pictură românească veche din Transilvania sec XIII-XVIII. București: Editura Academiei Române. Petranu, Coriolan (1931). Monumentele istorice ale județului Bihor. Vol. I - Bisericile de lemn. Sibiu. Legături externe CIMEC Imagini Vezi și Valea Crișului, Bihor
Szent Mihály és Gábriel arkangyalok fatemplom (Alsófeketevölgy)

Az alsófeketevölgyi Szent Mihály és Gábriel arkangyalok fatemplom műemlékké nyilvánított épület Romániában, Bihar megyében. A romániai műemlékek jegyzékében a BH-II-m-A-01226 sorszámon szerepel. Története Leírása Hivatkozások Források "Lista monumentelor istorice: Județul Bihor" (PDF). Ministerul Culturii. 2015. Hozzáférés: 2017. január 28..
Biserica de lemn din Valea de Jos

Biserica de lemn din Valea de Jos se află în localitatea omonimă din județul Bihor și are hramul „Sf. Arhangheli Mihail și Gavriil”. Aceasta este prima din seria de biserici replică având ca model pe cea ridicată în Brădet, una dintre cele mai semnificative realizări din regiune și din întreaga Transilvanie. Biserica de lemn din Valea de Jos a fost ridicată în anul 1734, de un meșter sălăjean, Nicoară Freanțu din Agrij, precum și de fratele meșterului bisericii din Brădet, Gheorghe Petric, venit din Ținutul Abrudului. Acestei biserici îi urmează cele din Ghighișeni și Rieni, inspirate de modelul din Brădet și de copia sa din Valea de Jos. Biserica se află pe noua listă a monumentelor istorice sub codul LMI: BH-II-m-A-01226. Istoric Începutul acestei biserici este fixat de o pisanie lungă peste intrarea în naos, care reține următoarele: „Ac[e]astă sf[â]tă și D[umne]zăiască besearică eau făcut în zilele împăratului Karlioș [i]ară mitropolit au fost Vitănchie mitropolit creștin și luminatului împărat lui Karlșvuș și eau făcut în sat în Vale Neagra de Gios și toți sătași sau nevoit cu bătreani și cu tin[eri] sau nevoit la acestu lucru d[u]mnzăscu de leau făcut. Iară meșteri au fostu întăe meșter au fost d[i]n ținutulu Ardealului Freanț Nicoară d[i]n sat Agrigiu al doile Pătric Ghiorghie frate Măndruțului - iară de sar afla cineva să găndească cu răutate să sloboază pre ia focu sau altă răotate acel om să fie afurisit de 318 de părinți din Nechie - iar cân[d] sau făcut această sf[â]ntă și d[umne]zăiască besearecă au fost văleatu de la nașterea lui H[risto]s 1734: iară cari preut va sluji întru această sf[â]ntă besearecă să pominească să zică să iarte păcatele meșterilor alui Nicoară și Ghiorghie și tuturor cine sau nevoit de au făcut această sf[â]ntă besearică”. Așadar biserica a fost ridicată în anul 1734, și nu 1738, așa cum s-a crezut până acum. Prin această corecție de timp se constată că biserica de lemn din Valea de Jos este nu numai asemănătoare ci și consecutivă celei din Brădet, încheiată în anul precedent. Dealtfel meșterul principal din Brădet, Mândruțul, de origine din Ținutul Abrudului, era fratele celui de-al doilea meșter din Valea de jos, semnat Petric Gheorghe. Note Bibliografie Studii monografice Godea, Ioan (1978). „Biserica Pogorârea Sf. Arhangheli Mihail și Gavril din Valea de Jos”. Monumente istorice bisericești din Eparhia Ortodoxă Română a Oradei. Biserici de lemn: 219–222, Oradea. Studii regionale Petranu, Coriolan (1931). Monumentele istorice ale județul Bihor. I. Bisericile de lemn. Sibiu. Ghergariu, Leontin (1973). „Meșterii construcțiilor monumentale de lemn din Sălaj”. AMET. 1971-73: 255–273, Cluj. Godea, Ioan (1996). Biserici de lemn din România (nord-vestul Transilvaniei). București: Editura Meridiane. ISBN 973-33-0315-1. Vezi și Valea de Jos, Bihor Imagini Legături externe CIMEC Arhivat în 26 ianuarie 2008, la Wayback Machine. Fișă de monument Monumente istorice din România Fișă de monument și localizare Monumente din județul Bihor Arhivat în 26 februarie 2025, la Wayback Machine. Scurtă prezentare Țara Beiușului[nefuncțională] Scurtă prezentare
Vivariul din Bacău

Vivariul din Bacău este un muzeu județean din Bacău, amplasat în Str. Popa Șapcă nr. 3. Vivariul a fost înființat în 1976, într-un sediu în prezent demolat. Din 1981 a fost transferat într-o clădire monument istoric, ce avusese ca destinație inițială școală. Muzeul prezintă următoarea colecție de animale vii: păsări exotice cântătoare și de ornament, pești exotici și indigeni, reptile autohtone, porumbei de rasă, animale arboricole. Clădirea muzeului este declarată monument istoric, având codul BC-II-m-B-00779. Sediul fostei Școli generale nr. 2, monument istoric. Vezi și Listă de muzee din România Note Legături externe
Zlataust Church

The Zlataust Church (Romanian: Biserica Zlataust) is a Romanian Orthodox church located at 5 Zlataust Road in Iași, Romania. It is dedicated to Saints John Chrysostom and Theodore of Amasea. The first church on the site was a small wooden one with stone foundations, erected between 1563 and 1564. This was built by Prince Ștefan IX Tomșa, who in the early 17th century was preoccupied by the development of that part of the city, then on its periphery. Eventually, the old church deteriorated. The present church dates to 1683, according to the inscription, and was built in thirty days by George Ducas, near the end of his third reign in Moldavia. In order to fulfill a promise, he put it under the control of church authorities from Argyrokastro in exchange for Hlincea Monastery, which he placed under Cetățuia Monastery, recently founded by him. An alternate date is late 1682: on April 20 the following year, he was obliged to accompany the Ottomans to the Battle of Vienna, and was taken prisoner by the Poles in December, while returning from the campaign. Oddly, the inscription mentions George's son Constantine, who was only 6 or 7 years old in 1682, as well as his wife Maria. His marriage took place only when he ascended the throne in 1693, implying that the plaque was placed at that point, when the church was already a decade old. The north wall of the old foyer features a painting of George holding the church, his wife Anastasia, their three daughters and their son. Inside the church, there is a list of names to be mentioned during the liturgy, beginning with Prince Eustratie Dabija and his wife. The churchyard used to be Iași's main cemetery, and some of the gravestones remain in the yard and inside the church. In the foyer, added later, there is a stone for a vornic who died in 1858 and his family. Another family has a stone from 1877. The grave of musician Barbu Lăutaru was discovered during an excavation in 1968. The road on which the church is located is named after the latter. Writer Ionel Teodoreanu grew up in a house adjoining the church, and several of his writings deal with the vicinity. Notable architectural features include the church's stone walls and its tall bell tower, which has a hiding place for religious objects, to be used in cases of danger. The church, which was enlarged in 1855, is listed as a historic monument by Romania's Ministry of Culture and Religious Affairs, together with Lăutaru's grave. Notes
School on the Hill

The School on the Hill (Romanian: Școala din deal; German: Bergschule) is an educational institution in Sighișoara, Romania. It is located next to the covered wooden Stairs, bears Schola Seminarium Republicae and is dated 1619. Its formal name is the Joseph Haltrich High School (Liceul Teoretic Joseph Haltrich). The school was first mentioned in a document from 1522, which referred to a rector scholae with the academic degree of baccalaureus, to whom the City Council offered a coat worth four guilders for his merits and "to try his best with the youngsters". Teachers Michael Albert Josef Haltrich Eckhard Hügel Georg Friedrich Marienburg Alumni Johann Michael Ackner Hugo d’Alési Albert Amlacher Zaharia Boiu Ilarie Chendi Remus Răduleț Michael von Melas Hermann Oberth Friedrich Teutsch Erwin Wittstock Hans Zultner References External links (in Romanian) Official site
Colegiul Național Pedagogic „Carol I” din Câmpulung Muscel

Colegiul Național Pedagogic „Carol I” din Câmpulung Muscel este o instituție de învățâmânt secundar din județul Argeș, continuatoare a Școlii Normale „Carol I” din București. Bibliografie Literatură suplimentară ro Înființarea Școlii Normale Carol I de la Câmpulung Arhivat în 29 noiembrie 2014, la Wayback Machine., 8 august 2013, Jurnal de Argeș, accesat la 17 noiembrie 2014 Legături externe Portalul Colegiul Național Pedagogic „Carol I”, carol.ro
Muzeul de Etnografie din Piatra Neamț

Muzeul de Etnografie din Piatra-Neamț este un muzeu județean din Piatra-Neamț, amplasat în Piața Libertății nr. 1. Înfățișează aspecte ale locuinței țărănești tradiționale de pe Valea Bistriței, costumul popular românesc din zonă, principalele meșteșuguri din regiunea subcarpatică a Moldovei (prelucrarea lemnului, țesutul, cojocăritul etc.). Dintre piesele expuse de referință sunt: mobilierul masiv (laițele, masa, patul), soba, bogatele țesături de lână (păretare, scoarțe, culmea de deasupra patului pe care stau hainele de sărbătoare). Baza colecției se constituie din anii ’60, însă numai după decenii mai târziu unitatea devine una de sine stătătoare. Expoziția de bază a fost refăcută în 2013. Frumusețea si diversitatea materialului au permis realizarea unei noi tematici “Anotimpurile satului”, completată - pentru intrarea în atmosfera rurală de la sfârșitul sec. al XIX-lea - de reconstituirea unui interior de locuință țărănească. Având la bază calendarul popular, structura expoziției a permis punerea în valoare a principalelor ocupații dar și a marilor sărbătorii de peste an, elementul de noutate constând în marcarea unor elemente de viața spirituală, pentru introducerea vizitatorului în universul credinței țăranului. Obiectele sunt expuse fie în ipostaza lor reală, urmărind o reconstituire cât mai aproape de adevăr, fie punând accentul pe frumusețea lor dată de simplitate sau de compoziții ornamentale. Tabloul satului e completat cu fotografii document, realizate în perioada interbelică de marele iubitor al țăranului român, fotograf al Curții Regale a României, Adolph Chevallier. Clădirea muzeului este declarată monument istoric, având codul NT-II-m-B-10568. Vezi și Listă de muzee din România Note Legături externe Pagina oficială
Bucharest Observatory

The Bucharest Observatory is an astronomical observatory located at no. 21 Lascăr Catargiu Boulevard, Bucharest, Romania. It is Bucharest's only observatory open to the public. History The observatory was built between 1908 and 1910, for Admiral Vasile Urseanu, president of the Romanian Astronomical Society "Camille Flammarion". It was equipped with a 150 mm diameter Zeiss telescope with a focal length of 2.7 meters; the telescope was the third largest in Romania at the time. Ion D. Berindey was the architect. The observatory founded by Urseanu was frequented by amateur astronomers; professional researchers worked at the Bucharest Astronomical Observatory, founded by Nicolae Coculescu and located on Filaret Hill in Carol Park. Following the death of Admiral Urseanu in 1926, the telescope was dismantled and stored in the basement of the building. In 1933, Urseanu's widow donated the building to the municipality of Bucharest, which used it as a pinacotheca. In 1949, the paintings were transferred to other museums. In April 1950, the telescope was relocated to the dome, and the building returned to its original purpose as an astronomical observatory. In 1990, the observatory was dedicated to its founder and took the name Astronomical Observatory Admiral Vasile Urseanu. The Urseanu House is listed as a historic monument by Romania's Ministry of Culture and Religious Affairs. See also Astronomical Institute of the Romanian Academy External links "Official site". Notes
Osservatorio "Ammiraglio Vasile Urseanu"

L'Osservatorio Ammiraglio Vasile Urseanu è un osservatorio astronomico pubblico situato a Bucarest, al n. 21 di Boulevard Lascăr Catargiu. È di proprietà della città di Bucarest ed è l'unico osservatorio della capitale aperto al pubblico. Storia L'osservatorio fu costruito tra il 1908 e il 1910 per l'ammiraglio Vasile Urseanu, per essere adibito a osservatorio astronomico della Società Astronomica Rumena "Camille Flammarion", della quale Urseanu era presidente. L'edificio fu realizzato su progetto dell'architetto Ion D. Berindey, che gli diede una forma ricordante una nave. Fu realizzata anche una cupola e l'osservatorio fu equipaggiato con un telescopio Zeiss da 150 mm di diametro, con una lunghezza focale di 2,7 metri. L'osservatorio di Urseanu era frequentato da astrofili, mentre i ricercatori professionisti lavoravano all'Osservatorio astronomico sito sulla collina Filaret del Parco Carol. Dopo la morte dell'ammiraglio Urseanu, avvenuta nel 1926, il telescopio fu smontato e conservato nel seminterrato. Nel 1933 la vedova di Urseanu cedette l'edificio al comune di Bucarest, che lo trasformò in pinacoteca. Nel 1949 i quadri furono trasferiti ad altri musei. Nell'aprile del 1950 il telescopio fu ricollocato nella cupola e l'edificio ritornò alla destinazione originaria di osservatorio astronomico. Negli anni sessanta la struttura divenne Museo di Scienze sperimentali e fu arricchita con laboratori di fisica e chimica e con una stazione meteorologica. Nel 1971 la struttura fu trasformata nel Museo dell'Astronomia rumena. Nel 1990 la struttura è stata rinominata Osservatorio Ammiraglio Vasile Urseanu. Nel 2013 l'edificio è stato chiuso per lavori di consolidamento e restauro finanziati dall'Unione europea e ha riaperto nel 2016. Note Voci correlate Osservatorio astronomico di Bucarest Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Osservatorio Ammiraglio Vasile Urseanu
Suceava Administrative Palace

The Suceava Administrative Palace (Romanian: Palatul administrativ din Suceava, German: Verwaltungs palast in Suczawa) is a civic and historical building located at number 36 Ștefan cel Mare Street in Suceava (German: Suczawa), the seat town of Suceava County situated in the historical regions of Bukovina and Western Moldavia, northeastern Romania. Designed by Austrian architect Peter Paul Brang, the building features a Baroque Revival style and dates to 1903–1904, when the town was part of the Duchy of Bukovina (German: Herzogtum Bukowina/Buchenland). Initially used as a town hall, it now houses the prefecture and the Suceava County Council. It is listed as a historic monument by Romania's Ministry of Culture and Religious Affairs. The building caught fire in 2021, causing serious damage. Subsequently, in 2022, the Administrative Palace in Suceava has been undergoing rehabilitation/reconstruction works and its roof was renovated in October, 2025 and reopened. In early 2026, the Administrative Palace was already fully renovated (as it can be seen in the gallery section below). Gallery Notes
Pałac Administracyjny w Suczawie

Pałac Administracyjny (rum. Palatul Administrativ) – budynek użyteczności publicznej znajdujący się w rumuńskim mieście Suczawa, przy Strada Ștefan cel Mare 36. Obecnie pełni funkcję siedziby okręgu Suczawa. Historia Budowę gmachu rozpoczęto w roku 1903, podczas kadencji burmistrza Franza Des Logesa, według projektu Petera Paula Branga. W 1904 do budynku przeniosła się siedziba urzędu miasta Suczawy, w następnych latach z pałacu korzystała m.in. policja, kasa oszczędności i muzeum historyczne, a wieża pełniła funkcję przeciwpożarowej wieży obserwacyjnej. Wzniesiono go na planie litery L, podczas rozbudowy w latach 60. nadano mu rzut prostokąta. 6 marca 2021 pożar zniszczył dach oraz część sal na dwóch wyższych piętrach. Akcja gaśnicza trwała około 7 godzin, wzięły w niej udział co najmniej 23 wozy strażackie. Naprawa zniszczeń ma trwać do roku 2025, prace remontowe dofinansowało m.in. rumuńskie Ministerstwo Rozwoju, Robót Publicznych i Administracji. Architektura Budynek neobarokowy, trójkondygnacyjny. W zachodnią elewację wbudowana jest wieża zegarowa, w której ulokowano główne wejście do gmachu. Południowy narożnik przyjmuje formę wielobocznej wieży zawieszonej nad chodnikiem. Budynek składa się z 72 pomieszczeń. Galeria Przypisy
Monestir de Săpânța-Peri

L'església de l'arcàngel Miquel a Săpânța-Peri del poble de Săpânța a la regió de Maramureș, Romania és l'⁣església de fusta més alta del món. Representant de les característiques esglésies de fusta de Maramureș amb doble ràfec, l'església continua la tradició de l'antic monestir ortodox de Peri, les ruïnes del qual ara es troben a la zona de Hrushove a Ucraïna. Història Església original El 1391, els néts de Dragoș de Moldàvia van donar terres i béns al monestir de Peri, i es va construir una església de pedra. Durant més de 300 anys, aquesta església de pedra va ser utilitzada com a seu de la diòcesi romanesa de Maramureș. Més tard l'artesà Ioan Macarie va construir un lloc per servir com a lloc de pregària per a la comunitat greco-catòlica dels voltants. Durant l'època dels voivodes Dragoșești, el monestir va ser patrocinat per Sant Miquel Arcàngel. Al monestir de Peri, "El Saltiri", "L'Evangeli", "La llegenda dominical", "El Còdex Voroțean" i "Els Fets dels Apòstols" van ser traduïts i copiats al romanès per primera vegada. L'any 1404, una sèrie de nobles romanesos van reforçar la possessió del monestir, esmentant la donació anterior de Balc i Drag: tres pobles (Taras, Criva i Peri) i un molí "a la terra de Câmpulung al riu Săpânța, on el Săpânța s'ajunta al Tisza, i després de la seva mort, Dumitru voivode i el seu germà Alexandru." Avui dia, la carta de l'església cita el següent: "Els artesans van enfortir aquests dominis davant del monestir". Els esdeveniments històrics van portar a la destrucció de l'església original del monestir l'any 1783. Monestir reconstruït El Monestir de Săpânța-Peri va ser fundat l'⁣any 1997, dins dels límits del poble de Săpânța, amb la voluntat de renovar la tradició històrica de l'antic Monestir del Sant Arcàngel Miquel, de Peri, Maramureș. Fundat pel rector Grigore Lutai, segons els plànols de l'arquitecte Dorel Cordoș, el Monestir de Săpânța-Peri va rebre, a partir de l'any 2005, una comunitat de monges, que va continuar les obres de construcció iniciades anteriorment. L'església d'estil Maramureş del monestir estava originalment revestida amb 8,5 quilos d'or, i la creu, de set metres d'alçada, al seu torn, coberta amb quatre quilos d'or. La construcció es troba a la vora del Tisza i es va construir entre 1998 i 2003. La torre del monestir és visible des d'una distància de cinc quilòmetres sobre el riu Tisza i pot ser admirada pels romanesos de Transcarpàcia, una regió de la històrica Maramureș que avui dia forma part de la Ucraïna moderna. Actualment, el monestir acull 6 monges, sent l'abadessa Stavrofora Agnia Ciuban. Amb una alçada màxima de 78 m, l'església del monestir de Săpânța-Peri ocupa actualment el tercer lloc entre altres llocs de culte alts de Romania per alçada màxima, després de la catedral ortodoxa de Timișoara i l'església de Sant Miquel de Cluj-Napoca, i abans d'altres imponents edificis murals, com les esglésies evangèliques de Bistrița o Sibiu. Referències