NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Copou Park

The Copou Park or Copou Gardens is the oldest public park in Iași, Romania. Its development started in 1834 under the reign of Mihail Sturdza, making the park one of the first public gardens in Romania and a Iași landmark. In its centre lies the Lions' Obelisk (1834), a 13.5 m (44 ft) tall obelisk dedicated to Regulamentul Organic, the first law on political, administrative and juridical organization in the Romanian Principalities. Other landmarks include Eminescu's Linden Tree, the Mihai Eminescu Museum and the Junimea Alley. The gardens are a popular destination for tourists and locals, as well as a favourite location for poetry festivals, photography exhibitions and art and craft fairs. The park covers approximately 10 hectares (down from 19 hectares at the height of its late-19th century development) and has been described as one of the most beautiful public gardens in Moldavia. History Beginning with the mid-19th century, Copou's new green spaces became a favourite destination for local gentry and aristocracy, prompting the city's more modest families to avoid the area for fear of exposing themselves to dandyish sarcasm. Usual visitors included persons such as Aglaia Moruzzi (notorious for her annual Copou festivities), Marghiolița Rosetti Rosnovanu, Leon Bogdan, Natalia and Elena Suțu, Maria Catargi, and Dimitrie Mavrocordat. The fashionable crowd of Moldavia's capital are known to have used their Copou excursions to engage in displays of social cohesion and play: "replacing their drawing rooms, the aristocratic Copou took on all of the functions of sociability, becoming an enormous public salon". The memoirs of Alecu Russo confirm the tableaux: "Copou is the theatre where young men make their worldly debut, all melancholy and laid back in their carriages, the usual cigarette hanging from the corner of their mouths ... Copou is also a scene that our ladies like to use, big and small, young and old, ugly or beautiful, to compete for brightness in their eye-catching outfits". Jeffrey Gorney wrote similarly of Copou Park in his 2014 memoirs, describing it as "green and gracious ... where Great-Uncle Victor ran a beer garden; where my grandparents and their friends came to see and be seen; where strings of bulbs lit up the night with gaiety; and where wine and beer flowed freely and laughter peeled to the sound of violins and concertinas". Current status A social-anthropological pilot study done for the municipality in December 2013 found that for the modern visitor Copou Park had become a symbolic place: its secular trees, many of them limes, facilitated the expression of positive feelings towards the past, as well as of "incredulity, bitterness, alienation ... or aggressiveness" with regard to the local administration's controversial decision to replace (by felling) a linden tree alignment in the city centre with miniature Japanese shrubs (a decision later reversed, following a 2015 public referendum on the topic). Images See also Botanical Garden of Iaşi References External links 3D Panoramic Navigation, Copou Park (Google Street View).
Парк Копоу

Парк Копоу или Сад Копоу (рум. Parcul Copou) — старейший общественный парк Румынии. Расположен на холме с одноименным названием в центре города Яссы. Закладка городского парка началась в 1834 году в период правления господаря Молдавского княжества Михаила Стурдзы. Парк сегодня занимает около 10 гектаров (при создании — 19 га). Ныне излюбленное место для прогулок местных жителей и туристов. На центральной аллее парка установлены бронзовые статуи самых выдающихся учёных и культурных деятелей страны. В парке также находится статуя поэту, классику румынской литературы Михаю Эминеску. В парке открыт музей его имени. В парке Копоу расположен также самый старый памятник в Румынии. «Обелиск со львами» был установлен в парке в 1834 году и имеет высоту 13,5 м, сооружен в честь первой конституции Дунайских княжеств (Валахии и Молдавии). С парком Копоу граничит Ботанический сад Ясс (основан в 1856 году), который считается самым крупным из подобных в Румынии. Ссылки 3D панорама парка Копоу Достопримечательности Яссы Архивная копия от 22 июня 2018 на Wayback Machine
Horbiwci (obwód czerniowiecki)

Horbiwci (ukr. Горбівці) – wieś na Ukrainie, w obwodzie czerniowieckim, w rejonie czerniowieckim, w hromadzie Terebłecze. W 2001 liczyła 932 mieszkańców, spośród których 910 wskazało jako ojczysty język ukraiński, 5 rosyjski, 1 mołdawski, 15 rumuński, a 1 białoruski. Przypisy
Gărbăuți, Adâncata

Gărbăuți, întâlnit și sub fomele Gârbovăț și Gherbăuți (în ucraineană Горбівці, transliterat Horbivți, în rusă Горбовцы și în germană Gerboutz) este un sat în raionul Adâncata din regiunea Cernăuți (Ucraina), depinzând administrativ de comuna Tereblecea. Are 932 locuitori, preponderent ucraineni (ruteni). Satul este situat la o altitudine de 335 metri, în partea de centru a raionului Adâncata. Istorie Localitatea Gărbăuți a făcut parte încă de la înființare din regiunea istorică Bucovina a Principatului Moldovei. După anexarea Bucovinei de către Imperiul Habsburgic în anul 1775, localitatea Gărbăuți a făcut parte din Ducatul Bucovinei, guvernat de către austrieci, făcând parte din districtul Siret (în germană Sereth). După Unirea Bucovinei cu România la 28 noiembrie 1918, satul Gărbăuți a făcut parte din componența României, în Plasa Siretului a județului Rădăuți. Pe atunci, majoritatea populației era formată din ucraineni, existând și o comunitate de români. Ca urmare a Pactului Ribbentrop-Molotov (1939), Bucovina de Nord a fost anexată de către URSS la 28 iunie 1940, reintrând în componența României în perioada 1941-1944. Apoi, Bucovina de Nord a fost reocupată de către URSS în anul 1944 și integrată în componența RSS Ucrainene. Începând din anul 1991, satul Gărbăuți face parte din raionul Adâncata al regiunii Cernăuți din cadrul Ucrainei independente. Conform recensământului din 1989, numărul locuitorilor care s-au declarat români plus moldoveni era de 289 (282+7), reprezentând 30,98% din populație . În prezent, satul are 932 locuitori, preponderent ucraineni. Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Gărbăuți era vorbitoare de ucraineană (97,64%), existând în minoritate și vorbitori de română (1,72%). 1989: 933 (recensământ) 2007: 932 (estimare) Recensământul din 1930 Conform recensământului efectuat în 1930, populația comunei Gărbăuți se ridica la 910 locuitori. Majoritatea locuitorilor erau ruteni (51,98%), cu o minoritate de români (46,26%) și una de polonezi (1,76%). Din punct de vedere confesional, majoritatea locuitorilor erau ortodocși (93,96%), dar existau și greco-catolici (3,74%) și romano-catolici (2,3%). Note Legături externe Datele generale ale recensământului din 2001 Arhivat în 13 noiembrie 2007, la Wayback Machine. Date detaliate privitoare la numărul românilor Arhivat în 22 martie 2008, la Wayback Machine. Românii din Cernăuți
Горбовцы (Черновицкая область)

Горбовцы (укр. Горбівці) — село в Тереблеченской сельской общине Черновицкого района Черновицкой области Украины. До 2020 года входило в Глыбокский район Население по переписи 2001 года составляло 932 человека. Почтовый индекс — 60437. Телефонный код — 3734. Код КОАТУУ — 7321085402. Ссылки Горбовцы на сайте Верховной рады Украины (укр.) Административно-территориальное устройство Черновицкой области (укр.)
Горбівці (Чернівецький район)

Горбівці́ — село в Україні, у Тереблеченській сільській громаді Чернівецького району Чернівецької області. Розташування Село розташоване на правому березі річки Пруту, за 46 км від обласного центру, та 22 км від районного, 10 км від села проходить залізнична станція Вадул-Серет. Рядки з історії Вперше в історичних документах село згадується в 1629 році. В урочищі Фортеця виявлені пізньопалеолітична стоянка (понад 15 тис. років тому), залишки слов'янського городища та трьох поселень (ІХ-Х століття н. е.). За переписом 1900 року в селі Горбівці Серетського повіту був 161 будинок, проживали 733 мешканці: 714 українців, 4 румуни, 9 німців, 6 поляків). Постаті Мешканець Горбівців М. К. Банчу у роки другої світової війни був бійцем інтернаціонального партизанського загону І. В. Пархоменка, який діяв у горах Югославії. В Горбівецькій середній школі навчався доктор біологічних наук Чорней Ілля Ілліч. Уродженці Василаш Ілля Євгенович (псевдо «Дід») (нар. 22 липня 1959 — пом. 27 липня 2014; Лутугине, Луганська область) — вояк батальйону територіальної оборони «Айдар» Збройних сил України, розвідник, капітан запасу, ветеран-«афганець». Активний учасник Майдану. Кавалер ордена «За мужність» ІІІ ступеня. Булига Микола Маринович — (*13.04.1960 — 29.07.1980). Народився 13 квітня 1960 року. За національністю румун. До служби в армії закінчив у Чернівцях ПТУ № 5 та індустріальний технікум. Працював токарем на чернівецькому заводі «Кварц». Як солдат строкової служби був направлений в Афганістан у грудні 1979 року. Служив у військовій частині, яка дислокувалась у м. Кундуз. Неодноразово брав участь у бойових операціях. Сержант Микола Булига, командир БМП, загинув 29 липня 1980 року від кулі ворожого снайпера в районі перевалу Айсар. За мужність і відвагу нагороджений орденом Червоної Зірки (посмертно). Похований в с. Горбівці Глибоцького району. Про воїна-афганця йдеться у книзі В'ячеслава Шинкаря «І чорніли тюльпани…» (Чернівці: Місто, 2004. — С. 27). Світлини Посилання Погода в селі [Архівовано 8 жовтня 2008 у Wayback Machine.] Примітки
Думены

Думены (укр. Думени) — село в Ванчиковецкой сельской общине Черновицкого района Черновицкой области Украины, на левом берегу реки Прут. До 2020 года входило в Новоселицкий район Население по переписи 2001 года составляло 1186 человек. Почтовый индекс — 60353. Телефонный код — 3733. Код КОАТУУ — 7323082802. Ссылки Думены на сайте Верховной рады Украины (укр.) Административно-территориальное устройство Черновицкой области (укр.)
Lac Kartal

Le lac Каrtal est un lac d'une superficie de 5 km2, il fait partie de l'ensemble géomorphologique du delta du Danube. Le lac est désigné site Ramsar depuis le 23 novembre 1995 et WDPA. Le lac est relié au Danube par le canal Prorva et par des détroits menant aux lacs Kuhurluy et Kagoul (Кагул) zone qui est nommée réserve paysagère du lac Kartal et s'étend sur 15 km2 qui est au registre national des monuments immeubles d'Ukraine. Voir aussi Notes et références Portail des lacs et cours d'eau Portail de l’Ukraine
Lacul Cartal

Limanul Cartal (în rusă Картал, în ucraineană Картал, pe hărțile mai vechi Uliu) este un liman fluviatil natural cu apă dulce, situat în lunca formată pe cursul inferior al Dunării, în Bugeac, în Basarabia. Din punct de vedere administrativ se află pe teritoriul Raionului Ismail, la est de limanul Cahul). Limanul Cartal este înscris pe lista zonelor umede de importanță internațională a Convenției de la Ramsar (1971), cu o suprafață protejată de 5 km². Suprafața limanului este de aproximativ 15 km², bazinul său fiind de formă ovală. Lungimea limanului este de 5 km, în timp ce lățimea sa atinge un maxim de 3 km. Adâncimea medie a limanului este de 1 m, cea maximă fiind de 2,4 m. Temperatura la suprafață a apei poate atinge vara un maxim de 26°C. În sezonul de iarnă, apa îngheață la suprafață. Geografia Principala sursă de apă a limanului este canalul care face legătura cu Dunărea și care alimentează lacul când Dunărea se revarsă. În primăvară și toamnă, ploile și topirea zăpezilor produc o creștere a suprafeței limanului. Printr-un dig circular, malul a fost înălțat pentru a asigura reținerea unei cantități suficiente de apă pentru irigație. Bazinul limanului are o formă ovală. Malurile sunt joase, mlăștinoase și acoperite cu stuf. Fundul adânc al limanului este format din aluviuni (loess), iar fundul mai puțin adânc și malurile sunt nisipoase. În partea de sud, limanul Cartal este legat de Dunăre printr-un canal, și de limanele Cahul și Covurlui prin niște gârle prin care trec peștii. În trecut, limanul Cartal a fost un rezervor unde erau colectate apele Dunării când acestea depășeau cotele de inundații. Flora și fauna Aflat în lunca Dunării, în apropiere de Delta Dunării, limanul Cartal dispune de o bogată vegetație acvatică. La suprafață este acoperit cu stuf, trestie, papură de baltă și nuferi, iar la adâncime sunt alge și alte plante acvatice. Pe maluri, își fac cuiburi păsările migratoare. Principala specie de pește care populează apele limanului este specia Cyprinidelor (crapul argintiu, crapul amur etc.). Pescuitul a periclitat din cauza supraexploatării, dar a fost înlocuit prin acvacultură cu caracter industrial, în jurul lacului existând ferme piscicole. În prezent, sunt luate măsuri pentru a proteja resursele naturale ale lacului, inclusiv prin introducerea de perioade de prohibiție (în care pescuitul este interzis). Vezi și Limanele basarabene
Картал (озеро)

Карта́л (укр. Картал) — заливное озеро в Измаильском районе Одесской области Украины, в низовьях реки Дунай. Длина озера — 5 км, ширина — до 3 км, площадь — около 15 км². Средняя глубина озера — около 1 м, максимальная — 2,4 м. Котловина вытянутой формы. Температура воды летом достигает +26 °C, зимой озеро замерзает. 23 ноября 1995 года озеру Картал был присвоен статус водно-болотного угодья международного значения в соответствии с Рамсарской конвенцией. Озеро и его береговая линия входят в заказник Озеро Картал с общей площадью 2141,2 га, созданного 10 сентября 2019 года География Озеро Картал расположено в пойме реки Дунай между южной оконечностью озера Кагул и западной частью озера Кугурлуй. Оно соединяется с Дунаем через каналы Орловский и Прорва, а с южной частью озера Кугурлуй — через протоку Тобачелло. Бассейн Картала, кроме непосредственно озера Картал, включает в себя два основных локальных водоёма: Дервент и Градешка, и гирло Картал. В засушливые годы Дервент и Градешка зарастают гидрофитной растительностью в местах соединения с Карталом. Берега озера низинные, заболоченные, заросшие камышом. Вдоль берегов возведены дамбы. Дно ровное, заиленное. Питание озера происходит, в основном, благодаря водообмену с Дунаем по шлюзованным каналам. Флора и фауна На мелководье озера Картал распространены камыш, куга озерная, глубже — водоросли и прочая водная растительность. На его берегах находятся места гнездования птиц, таких как озёрная крачка. В озере осуществляется рыборазведение, в частности толстолобика, белого амура, сазана. Литература «Ресурсы поверхностных вод СССР. Описание рек и озёр и расчёты основных характеристик их режима». — Т. 6. Украина и Молдавия. Вып. 1. Западная Украина и Молдавия (без бассейна р. Днестра). — Ленинград, «Гидрометеоиздат», 1978. — 490 с., стр. 486. Дзиговский А. Н., Сапожников И. В. Древние оборонительные сооружения переправы через Дунай у озера Картал (рус.) // Археологія і давня історія України. — 2018. — № 1 (26). — С. 175—187. См. также Украинские придунайские озёра Примечания
Church of the Holy Archangels, Blaj

The Church of the Holy Archangels (Romanian: Biserica Sfinților Arhangheli), also known as the Greeks' Church (Biserica grecilor), is a Romanian Orthodox church located at 3 Mitropolit Ioan Vancea Street in the Transylvanian city of Blaj. Until 1948 the church was Romanian Greek-Catholic. The church is situated close to the bridge that crosses the Târnava Mare River. Built around 1770, it stands on the site of a previous wooden church. Construction was undertaken by local residents, who included Aromanian merchants erroneously described as "Greeks", giving rise to the nickname. The iconostasis, artistically sculpted in 1776, was later painted in Brâncovenesc style, as the initial art was destroyed. This ensemble was praised by Nicolae Iorga. Additionally, it was linked by a 1969 article with Ștefan of Ocnele Mari, a painter hired in 1737 by Inocențiu Micu-Klein, head of the Romanian Greek-Catholic Church, headquartered in Blaj. As the Holy Trinity Cathedral was not even in the planning stages at that point and the old Greek church was the only Romanian church in Blaj at the time, the author concluded that Ștefan had painted the iconostasis. However, a 1977 article claimed that the style was far from belonging to a Wallachian painter of the first half of the 18th century, and that all the icons were painted in 1776. The church cemetery includes the graves of a number of cultural and religious figures, most of whom were Greek-Catholic. These include Timotei Cipariu, Ioan Axente Sever, Alexandru Sterca-Șuluțiu, Ioan Micu Moldovan, Ioan Rusu, Ionel Pop, Ștefan Manciulea, and Basiliu Rațiu. Both the church and the cemetery are listed as historic monuments by Romania's Ministry of Culture. Notes References Ana Dumitran, Simon Bălgrădeanul. Alba Iulia: Editura Altip, 2009, ISBN 978-973-117-206-6 : ignored ISBN errors (link)
Biserica Grecilor din Blaj

Biserica Grecilor din Blaj, vechi lăcaș de cult greco-catolic neretrocedat, cu hramul Sfinții Arhangheli Mihail și Gavril, este un ansamblu de monumente istorice aflat pe teritoriul municipiului Blaj. În Repertoriul Arheologic Național biserica apare cu codul 1357.04. Ansamblul este format din următoarele monumente: Biserica „Sf. Arhangheli Mihail și Gavril” (a grecilor) (cod LMI AB-II-m-A-00190.01) Cimitirul bisericii „Sf. Arhangheli Mihail și Gavril” (cod LMI AB-IV-m-B-00190.02) Istoric În secolul al XVIII-lea s-au așezat la Blaj mai mulți călugări greci uniți cu Roma. Cel mai proeminent a fost ieromonahul Leontie Moschonas, un învățat călugăr grec din insula Naxos, care a venit la Blaj împreună cu episcopul Inocențiu Micu, care l-a numit arhimandrit. Moschonas a pus bazele bibliotecii din Blaj și a murit la Blaj în 1758. Biserica își are numele de la călugării greci care au deservit-o inițial. În perioada Belle Époque paroh al bisericii a fost protopopul Gheorghe Bărbat. Cimitirul bisericii În cimitirul bisericii se găsesc mormintele unor personalități ale Bisericii Române Unite cu Roma, precum Timotei Cipariu, Ioan Axente Sever, Alexandru Sterca-Șuluțiu, Ioan Micu Moldovan, Ioan Rusu, Ionel Pop, Ștefan Manciulea și Basiliu Rațiu. Note Vezi și Blaj Legături externe Monumente istorice din România-Fișă și localizare de monument Fișă de monument Imagini din exterior Cimitirul bisericii Sfinții Arhangheli (monument istoric)
Biserica evanghelică din Valea Lungă

Biserica evanghelică din Valea Lungă este un ansamblu de monumente istorice aflat pe teritoriul satului Valea Lungă, comuna Valea Lungă. În Repertoriul Arheologic Național, monumentul apare cu codul 8363.02. Ansamblul este format din următoarele monumente: Biserica evanghelică (cod LMI AB-II-m-B-00383.01) Incintă fortificată (cod LMI AB-II-m-B-00383.02) Localitatea Valea Lungă, mai demult Hususău, Husăsău, (în dialectul săsesc Longenduel, în germană Langenthal, Langthal, Langendorf, în maghiară Hosszúaszó, Hosszúaszú, Hosszúaszú) este satul de reședință al comunei cu același nume din județul Alba, Transilvania, România. Atestarea documentară a existenței localității o avem de la începutul secolului al XIV-lea. În anul 1309 se amintește de existența unui arhidiaconat din care făcea parte și localitatea Valea Lungă, menționându-se preotul acestei localități Arnold de Longavalle. Biserica Lăcașul de cult a fost construit în secolul al XIV-lea, iar câteva zeci de ani după aceea a fost fortificat cu un zid de apărare. Biserica, în stil gotic târziu, a primit în 1729 un tavan casetat cu 118 panouri. Altarul baroc și amvonul datează din anul 1725, iar cristelnița de piatră din Evul Mediu. Biserica deține fragmente de pictură murală. Cripta de sub corul bisericii a fost utilizată ca osuar. Zidurile circulare ale fortificației sunt construite din piatră spartă și măsoară cinci metri înălțime. Au rezistat până în zilele noastre două din cele șase turnuri. În 1981 a fost reconstruit turnul-clopotniță pe temelia vechiului turn prăbușit. Cele două clopote datează de la 1592 (cel mic), respectiv 1710 (cel mare). Imagini din exterior Imagini din interior Vezi și Valea Lungă, Alba Legături externe Fișă de monument Monumente istorice din România Fișă și localizare de monument Note Bibliografie Hermann Fabini. Universul cetăților bisericești din Transilvania. Sibiu: Editura Monumenta, 2009, 279 p. Iambor Petre, Așezări fortificate din Transilvania (sec. IX-XIII), Cluj-Napoca, 2005. Adrian Andrei Rusu, Castelarea carpatica, Editura MEGA, Cluj-Napoca, 2005. George Oprescu, Bisericile, cetăți ale sașilor din Ardeal, Editura Academiei, București, 1956. Țiplic Ioan-Marian, Organizarea defensivă a Transilvaniei în evul mediu (secolele X-XIV), Editura Militară, București, 2006.
Biserica evanghelică din Veseuș

Biserica evanghelică din Veseuș este un ansamblu de monumente istorice aflat pe teritoriul satului Veseuș, comuna Jidvei. În Repertoriul Arheologic Național, monumentul apare cu codul 5158.01. Ansamblul este format din următoarele monumente: Biserica evanghelică (cod LMI AB-II-m-B-00388.01) Turn-clopotniță și de poartă (cod LMI AB-II-m-B-00388.02) Localitatea Veseuș (mai demult Vesăuș; în dialectul săsesc Mächelsdref, în germană Michelsdorf an der Kokel, Mechelsdorf, în maghiară Szásznagyvesszős, Szászvesszős, Vesszősmihályfalva, Vesszős) este un sat în comuna Jidvei din județul Alba, Transilvania, România. Biserica A fost construită în stil gotic, în anul 1504, pe locul unei foste bazilici romanice. Adăugirile (turnul, clopotnița și poarta) au fost realizate în anul 1825. Starea ansamblului de la Veseuș este precară, având nevoie de reparații urgente. Lucrurile de valoare au fost duse la muzee, pentru a nu fi furate. La recensământul din 1930 au fost înregistrați 1.155 locuitori, dintre care 390 germani. Germani nu mai există în prezent în Veseuș, locul lor fiind luat de o numeroasă comunitate romă. Note Bibliografie Asociația Mioritics cu suportul financiar al Deutsche Welterbe Stiftung: După texte elaborate de: Vladimir Agrigoroaei, Valentin Sălăgeanu, Luiza Zamora, Laura Jiga Iliescu, Ana Maria Gruia. După ilustrații executate de: Radu Oltean, Laurențiu Raicu, Florin Jude. Vezi și Veseuș, Alba Imagini din exterior Imagini din interior
Fosta mănăstire franciscană din Alba Iulia

Fosta mănăstire franciscană din Alba Iulia este un ansamblu de monumente istorice aflat pe teritoriul municipiului Alba Iulia. În Repertoriul Arheologic Național, monumentul apare cu codul 1026. Ansamblul este format din două monumente: Biserica franciscană (cod LMI AB-II-m-B-00113.01) Casă (cod LMI AB-II-m-B-00113.02) Note Legături externe Materiale media legate de Fosta mănăstire franciscană la Wikimedia Commons
Церковь Параскевы Пятницы (Питешти)

Церковь Параскевы Пятницы (рум. Biserica Sfânta Vineri) — православный храм в городе Питешти, южная Румыния. Расположен в центральной части города. Храм построен в позднем византийском стиле, в то же время фрески на его стенах указывают на влияние западной культуры. История Между 1817 и 1827 годами в этом месте на основании речных валунов была построена маленькая деревянная церковь, освящённая в честь Параскевы Пятницы, Святой Троицы и Усекновения главы Иоанна Крестителя. 20 июля 1904 года рядом с деревянным был заложен новый каменный храм, строительство которого завершилось 19 октября 1908 года. После этого деревянную церковь снесли. В 2013—2015 годах в церкви были проведены восстановительные работы. Они включали реставрацию самого храма, приходского дома; приведение в порядок аллей и ограды. Приходской дом стал музеем, а церковный двор был полностью переделан. Галерея Примечания Ссылки Biserica ‘Sf. Vineri’ din Pitesti isi serbeaza si ea hramul // basilica.ro.