NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Fabrica de bere Grivița

Fabrica de bere Grivița a fost o fabrică de bere din București. A fost situată în zona Gării Basarab și era limitată de Șoseaua Orhideelor și Strada Afluentului. A fost construită în anul 1869 de marele industriaș neamț Erhard Luther, la capătul Bucureștilor, pe așa-zisă șosea de centură, pe-atunci Șoseaua Basarabilor, în apropierea moșiei Grant. A fost una dintre cele dintâi întreprinderi de bere din București și din România. Berea „Luther”, produsă în halele neamțului Erhard, a devenit, în scurt timp, una dintre cele mai solicitate băuturi în hanurile, restaurantele și locantele Capitalei. În câțiva ani, fabrica „Luther” și-a câștigat statutul de furnizor al Curții Regale a României, fapt ce a sporit renumele mărcii. În anul 1905, fabrica a fost vândută fraților Czell, nemți din Brașov. Aceștia au păstrat și profilul societății, și denumirea. Frații Czell au modernizat fabrica, iar producția de bere a crescut de la peste 17.000 de hectolitri în 1905 la peste 67.000 de hectolitri în 1910. În 1916, firma devine societate pe acțiuni, avându-i ca majoritari pe nemții Czell. După Primul Război Mondial, în 1928, fabrica „Luther” deținea primul loc în industria românească de profil, ajungând să realizeze a șasea parte din producția națională de bere. După naționalizarea din 1948, fabrica „Luther” devine Întreprinderea de Bere București - Fabrica „Grivița”. În perioada anilor '70, numele a fost schimbat în Fabrica „Gambrinus”. În iulie 1998, un grup de investitori britanici și americani a preluat controlul managerial al fabricii și a introdus un program de modernizare și renovare cu o durata de 18 luni, încheiat pe 16 martie 2000. În mai 2007, fabrica „Grivița” aparținea Heineken România. Fabrica a fost inclusă pe lista clădirilor monument din patrimoniul cultural bucureștean. În anul 2007, Primăria Municipiului București a fost nevoită să ceară declasarea acesteia de pe lista monumentelor, pentru a putea realiza pasajul suprateran Basarab. În 2009 fabrica a fost declasată parțial, o parte din clădiri rămânând clasate cu cod LMI B-II-a-B-19313. Note Legături externe Povestea berii Gambrinus și a Fabricii Grivița. Pactul berarului Gambrinus cu diavolul, 24 iunie 2013, Cristina Răduță, Adevărul Vezi și Gambrinus (bere)
Genoese Lighthouse

The Genoese Lighthouse (Romanian: Farul Genovez) is a lighthouse and historic monument situated on the waterfront of the city of Constanța, Romania, behind a group of statues which has in its center the bust of Mihai Eminescu, sculpted by Oscar Han. It is located near Constanța Casino. The lighthouse stands approximately eight meters high and is rectangular at its base to a height of about three and a half meters, and is octagonal above that. The interior of the lighthouse is cylindrical, with a spiral staircase in stone. The structure itself stands upon a pedestal base consisting of two steps, and is finished at the top with brackets supporting the eaves, upon which the metal housing of the lantern room also forms the roof. The original lighthouse was built around 1300 by the Genoese who traded at the port, to guide ships at sea from a range of about two nautical miles out to the small port of Constanța. It was rebuilt between 1858 and 1860 by French-Armenian engineer Artin Aslan, by order of the British-owned Danube and Black Sea Railway Company, to honor the Genoese merchants who established a flourishing sea trade community. See also Italians in Romania References External links Location of the Genoese Lighthouse on an interactive map of Constanța (in Romanian)
Faro Genovés (Constanza)

El Faro Genovés (en rumano: Farul Genovez) es un faro y monumento histórico situado en la ciudad de Constanza, detrás de un grupo de estatuas que tiene en su centro el busto de Mihai Eminescu, esculpido por Oscar Han.​ Está localizado cerca del Casino Constanța. Tiene una altura total de 8 metros. La estructura de faro es rectangular desde su base hasta aproximadamente tres metros y medio, y es octogonal hasta la parte superior. El interior del faro es cilíndrico, con una escalera de piedra en espiral. La estructura se alza en un pedestal y la base consta de dos pasos, y está acabado en la parte superior con los paréntesis que apoyan el alero. El faro original fue construido alrededor del año 1300 por los genoveses que comerciaban en el puerto de la ciudad.La luz del faro llegaba aproximadamente dos millas náuticas mar adentro desde el puerto de Constanza.​ Fue reconstruido entre 1858-1960 por el ingeniero franco-armenio Artin Aslan, por orden de la compañía británica, para conmemorar a los mercaderes genoveses que habían establecido una comunidad de comercio marítima floreciente. Referencias Enlaces externos Ubicación del Genoese Faro en un mapa interactivo de Constanțun (rumano)
Farul Genovez din Constanța

Farul Genovez din Constanța este un monument istoric aflat în centrul istoric al orașului, în spatele grupului statuar ce are în centrul său bustul lui Mihai Eminescu, sculptat de Oscar Han. Se află în apropiere de clădirea Cazinoului din Constanța. Construcție paralelipipedică de la bază până la 3,50 m și octogonală în rest, farul are o înălțime de aproximativ 8 metri. La bază se află postamentul compus din 2 trepte, peste care se ridică corpul paralelipipedic și după aceea prisma octogonală terminată la partea superioară cu o cornișă cu console care susțin carcasa metalică a lămpii farului ce formează totodată și acoperișul. Spațiul în interior este cilindric, cu scara spirală din piatră. Temelia farului genovez original, din jurul anului 1300, ce călăuzea corăbiile pe o rază de 2 mile pe mare, spre micul port Constanza, i-a fost de folos inginerului francez de origine armeană Artin Aslan, pentru a construi între anii 1858-1860 farul actual, la comanda companiei engleze „Danube and Black Sea Railway co. Limited”. Farul genovez a fost readus la viață după 107 ani. În februarie 2020 becul a fost aprins pentru prima dată după un secol. Note Legături externe Vezi plasarea Farului Genovez pe harta interactivă a Constanței Arhivat în 26 mai 2016, la Wayback Machine.
Fântâna Zodiac

Fântâna Zodiac se află în Piața Libertății, la intrarea principală în Parcul Carol I, din București, sector 4. Fântâna constă dintr-un bazin circular, de mari dimensiuni, în mijlocul căruia se înalță o cupă de piatră și a fost concepută de arhitectul Octav Doicescu, iar mozaicurile negre pe fond cenușiu, reprezentând zodiile, au fost realizate de sculptorul Mac Constantinescu în stil modernist Art Deco. Lucrările au fost executate de arh. August Schmiedigen și Dorin Pavel. Fântâna a fost inaugurată în 1935, de regele Carol al II-lea al României, cu ocazia festivităților ocazionate de Luna Bucureștilor, care au durat de la 9 mai până la 9 iunie. La vremea aceea, piața se numea Piața Mareșal Joffre. Fântâna Zodiac este înscrisă în Lista monumentelor istorice 2010 - Municipiul București - la nr. crt. 2330, cod LMI B-III-m-A-20003. În Planul de dezvoltare durabilă a Municipiului București pentru anii 2009-2012 a fost inclusă și schimbarea pompei de circulație și a instalației electrice la Fântâna Zodiac. Note Legături externe en Harta amplasării Fântânii Zodiac ro Fântâna Zodiac Arhivat în 30 mai 2010, la Wayback Machine. ro Fântâni arteziene din București Arhivat în 10 iunie 2009, la Wayback Machine. ro Zodiacurile Bucureștiului: Art Deco și modernism
Făgetul Secular Humosu

Făgetul Secular Humosu este o arie naturală protejată de interes național ce corespunde categoriei a IV-a IUCN (rezervație naturală de tip forestier) situată pe teritoriul județul Botosani la limita dintre judetele Botosani si Iasi. Localizare Aria naturală cu o suprafață de 73,30 hectare se află în extremitatea nord-estică a județului Botosani (la limita sudica a acestuia cu județul Iași), în Podișul Moldovei, la poalele Dealului Mare-Tudora, în vecinătatea sud-estică a rezervației naturale Pădurea Tudora. Descriere Rezervația naturală a fost declarată arie protejată prin Legea Nr.5 din 6 martie 2000 (privind aprobarea Planului de amenajare a teritoriului național - Secțiunea a III-a - zone protejate) și reprezintă o zonă colinară împădurită cu specii arboricole de fag (Fagus sylvatica), cu vârste de peste 150 de ani și înălțimi de peste 30 de m. Vezi și Lista rezervațiilor naturale din județul Iași Listă de rezervații naturale din România Note
Újarad vasútállomás

Újarad (korábban Újarad-Kisszentmiklós) vasútállomás (románul: Gara Aradu Nou) egy romániai, Arad megyei vasútállomás Arad városának újaradi és kisszentmiklósi városrésze között, melyet Románia állami vasúttársasága üzemeltet. Vasútvonalak Az állomást az alábbi vasútvonalak érintik: Temesvár–Arad-vasútvonal Kapcsolódó állomások A vasútállomáshoz az alábbi állomások vannak a legközelebb: Arad vasútállomás Valea Viilor railway station Vinga vasútállomás Zádorlak vasútállomás Forgalom További információk Sofronya vasútállomás – vasutallomasok.hu Jegyzetek
Aradul Nou (stacja kolejowa)

Aradul Nou (rum. Gara Aradul Nou) – stacja kolejowa w miejscowości Arad, w okręgu Arad, w Rumunii, w dzielnicy Aradul Nou. Znajduje się na linii Arad – Timișoara. Obok dworca znajduje się krańcówka tramwajowa. Stacja jest obsługiwana przez pociągi CFR Călători. Linie kolejowe Timișoara – Arad Przypisy
Gara Cotroceni

Gara Cotroceni este numele unei foste gări din București. A existat și o a doua stație de cale ferată numită Halta Cotroceni Prima din cele două stații a fost amplasată lângă Palatul Cotroceni, deservind servind trenurilor regale. Halta a fost desființată în anii 1960, împreună cu tronsoanele de linie care o legau de rețeaua CFR. Clădirea fostei halte servește azi drept una din intrările Palatului Cotroceni. În respectiva zonă a fost edificată o stradă, cu rolul de a fluidiza traficul. Gara propriu-zisă a fost situată la aproximativ 1,5 km de vechea gară, în spatele fabricii APACA, lângă fabrica de pâine "Lujerului" și în vecinătate complexului Plaza România, pe vechea linie internă a orașului (Centură-Militari-Cotroceni-Trafic Greu-Filaret-Giurgiului-Progresu, azi limitată la Centură-zona AFI Palace Cotroceni). Gara actual nu mai este operațională, fiind folosită din 1988 un timp ca stație terminus, exclusiv pentru marfă. Administratorul gării era CFR Infrastructură pentru CFR Marfă. Vezi și Parcul Liniei Legături externe Gările uitate ale Capitalei, Evenimentul Zilei, 1 august 2006
Suceava railway station

Suceava railway station (Romanian: Gara Suceava), also known as Burdujeni, is a railway station located in Suceava, Romania, completed in 1902. Originally part of Burdujeni village (now a suburb of Suceava), it is located at No. 7, Nicolae Iorga Street. The railway station was included on the 2004 list of historical monuments in Suceava County. Suceava railway station was built between 1892 and 1902. Between 1902 and 1918 it was a train station at the Austro-Hungarian border, on the Romanian side. The historic building of Burdujeni railway station has baroque influences and it was designed in the architectural style of Fribourg/Freiburg railway station, located in Switzerland. The train station was closed between 2000 and 2006, due to rehabilitation works carried out. Meanwhile, rail traffic was redirected to Suceava North railway station. See also Suceava North railway station References
Suceava (stacja kolejowa)

Suceava (rum. Gare Suceava, zwany również Gara Burdujeni) – stacja kolejowa w Suczawa, w Okręgu Suczawa, w Rumunii. Stacja jest obsługiwana przez pociągi CFR Călători. Znajduje się w części miasta Burdujeni (dawniej osobna miejscowość), przy Strada Nicolae Iorga. Dworzec kolejowy został wpisany na listę zabytków Okręgu Suczawa w 2004 r. Dworzec kolejowy Suceava został wybudowany w latach 1892–1902. W latach 1902–1918 była to stacja graniczna na granicy austriacko-węgierskiej. Zabytkowy budynek dworca kolejowego Burdujeni ma barokowe wpływy i został zaprojektowany w stylu architektonicznym dworca kolejowego we Fryburgu, w Szwajcarii. Stacja kolejowa była zamknięta w latach 2000-2006, w celu przeprowadzenia prac remontowych. W czasie tego okresu, ruch kolejowy został przekierowany do dworca Suceava Nord. Linie kolejowe Bukareszt – Vicșani Suceava – Ilva Mică Przypisy Linki zewnętrzne Informacje o stacji. cfrcalatori.ro. [zarchiwizowane z tego adresu (2015-12-17)]. – CFR Calatori
Сучава (станція)

Сучава (рум. Gara Suceava) — вузлова залізнична електрифікована вантажно-пасажирська станція в Румунії, розташована в однойменному місті. Адреса: Сучава, вул. Ніколае Йорги, 7. Історія 28 жовтня 1869 року була завершено другий етап Львівсько-Чернівецько-Ясської залізниці — відтинок Чернівці — Іцкань (1963 року станція Іцкань отримала назву Сучава-Північна (рум. Suceava Nord)). Залізничний вокзал був зведений 1871 року в неоготичному стилі. Впродовж 1871—1918 років була прикордонною станцією Австро-Угорщини. Після 1918 року село Іцкань стало частиною Королівства Румунії, тож прикордонна служба була скасована. Пасажирське сполучення У червні 2017 року було оголошено про намір запустити потяг сполученням Чернівці — Сучава, він стане другим потягом, який сполучить станцію з Чернівцями (перший — «Київ — Бухарест»). Хоча керівництво Чернівецькою області не було впевнене в необхідності такого маршруту, у травні 2018 досягнуто домовленостей про запуск потягів з 1 січня 2019 року: Україна та Румунія домовилися про запуск потяга Чернівці — Сучава з пересадкою на станції Вадул-Сірет. На початку квітня 2019 року представник керівництва «Укрзалізниці» розповів, що потяга до Сучави з Чернівців поки не буде через «відсутність рухомого складу»: «Це не Польща і не Угорщина, де ми відчуваємо хороший пасажиропотік. До Румунії він на порядок менше». Примітки Посилання Подорожі залізницею. Сучава [Архівовано 16 листопада 2019 у Wayback Machine.] (рос.) Orașul Suceava în imagini și cuvinte - Gara CFR Suceava (Burdujeni) [Архівовано 1 січня 2017 у Wayback Machine.] Mersul Trenurilor de Călători [Архівовано 2 листопада 2018 у Wayback Machine.]
Vatra Dornei Băi

Vatra Dornei Băi (rum. Gara Vatra Dornei Băi) – stacja kolejowa w miejscowości Vatra Dornei, w Okręgu Suczawa, w Rumunii. Stacja jest obsługiwana przez pociągi CFR Călători. Znajduje się na linii kolejowej Suczawa – Ilva Mică. Budynek dworca widnieje na liście obiektów zabytkowych okręgu Suczawa. Linie kolejowe Linia Suczawa – Ilva Mică Przypisy
Gara Vatra Dornei Băi

Gara Vatra Dornei Băi este o gară de cale ferată construită în anul 1910 în orașul Vatra Dornei (azi în județul Suceava al României). Ea se află pe strada Dornelor nr. 7. Gara Vatra Dornei Băi a fost inclusă în Lista monumentelor istorice din județul Suceava, elaborată în anul 2004, având codul SV-II-m-B-05659. Istoric În anul 1888 a fost pusă în funcțiune Calea ferată secundară Hatna–Kimpolung (azi Dărmănești–Câmpulung Moldovenesc), care a fost administrată de compania Bukowinaer Lokalbahnen. Ea a avut un rol important în dezvoltarea regiunilor montane îndepărtate ale Bucovinei și a sprijinit silvicultura și industria de prelucrare a lemnului. La 23 octombrie 1899 împăratul Franz Joseph I al Austro-Ungariei a acordat companiei Bukowinaer Lokalbahnen concesiunea pentru prelungirea traseului de cale ferată de la Câmpulung Moldovenesc în orașul balnear Vatra Dornei. Termenul de construcție a fost estimat la un an și jumătate pentru tronsonul până la Valea Putnei (anterior Valeputna) și trei ani și jumătate până la Vatra Dornei. Această concesiune prevedea construirea unei ramificații de la Pojorâta (anterior Pożoritta) spre Fundu Moldovei (anterior Louisenthal), care trebuia să realizeze o legătură cu minele locale de acolo. Concesiunea trebuia să se aplice până la 4 iunie 1973. Ambele tronsoane au fost deschise traficului înainte de termen: tronsonul de la Câmpulung Moldovenesc la Valea Putnei la 9 ianuarie 1901 și cel de la Valea Putnei la Vatra Dornei la 29 octombrie 1902 (în acest ultim caz, trebuia să fie construit un tunel lung de 1647 m). Odată cu linia ferată s-a construit și Gara Vatra Dornei, care a fost inaugurată în anul 1902. Pentru turiștii care soseau în stațiune, la băi, pe malul stâng al râului Dorna s-a construit în anul 1910 și Gara Vatra Dornei Băi, aceasta fiind mai aproape de stabilimentele balneare ale stațiunii. După primul război mondial Bucovina a devenit parte componentă a României; calea ferată a fost preluată de către compania românească CFR. Imagini Vezi și Gara Vatra Dornei Note
Girocului

Girocului, also known as Martirilor, is a district in southern Timișoara. It was built between 1970 and 1985, as a consequence of the urban systematization carried out by the Communist Party, which aimed at increasing the population of Timișoara. Its name comes from the village (Giroc) to which the road that crosses it is heading. In fact, as a result of the urban development over the past two decades, Giroc has virtually become a suburb of Timișoara. Transport Public transport consists of permanent connections with the city center (lines 15, E2 and E3) and other neighboring districts (lines 7 and 9). References
Girocului

Girocului este un ansamblu rezidențial amplasat în partea de sud a Timișoarei. Acesta a fost construit între anii 1970-1985, ca o consecință a planului de sistematizare a regimului comunist, Parcul Păduricea, este unul dintre cele mai frumoase parcuri din oraș. In ansamblu exista Sali de sport , cafenele,centre de cultura, Cabinete medicale , supermarket. Girocului este una dintre cele mai căutate și sigure zone din Timișoara. Obiective și instituții situate în Cartier sunt: Spitalul Județean nr. 1 Timișoara, Școala Generală nr. 25, Biserica Martirilor, Secția de Poliție nr.2. Transportul în comun constă în legături permanente cu centrul orașului (linia 15, E2, E3) și cu alte cartiere vecine (liniile 7, 9).
Grantmetal

Grantmetal București este o companie producătoare de tuburi metalice din România. Compania produce o gamă largă de: bare, sârme, țevi, racorduri, bare din inox, produse din fier și oțel. Produsele și serviciile oferite de societate se adresează în principal pieței din România. A fost înființată în anul 1991 prin desprinderea de Institutul de Cercetări Metalurgice București, în cadrul căruia a funcționat începând din anul 1976. Principalul acționar al companiei Grantmetal București este Metal Inox Industrial Grup, care deține 29,50 % din acțiunile societății. Printre acționarii companiei se numără și firmele Metal Inox Import Export, Prod Rusiana și Del Com Exim. Titlurile Grantmetal se tranzacționează la categoria de bază a pieței Rasdaq, secțiunea XMBS, sub simbolul GRET. Număr de angajați în 2005: 140 Cifra de afaceri în 2005: 3,5 milioane lei (0,9 milioane euro) Note Legături externe www.grantmetal.ro - Site web oficial
Halele Centrale din Ploiești

Halele Centrale din Ploiești sunt unul dintre simbolurile Ploieștiului, monument istoric cu codul PH-II-m-A-16306. Necesitatea vânzării centralizate a alimentelor, tot mai mult resimțită de un oraș în plină dezvoltare, a determinat, în anul 1925, inițiativa construirii unor mari hale. Primăria a încredințat lucrarea arhitectului Toma T. Socolescu, după ce îi înlesnise o călătorie de documentare în străinătate și alesese un loc în mijlocul orașului, lângă fostul Obor. Săparea temeliilor a început în 1929, iar lucrările propriu-zise în 1930, desfășurându-se cu intensitate mai ales în 1934—1935, când Halele au început să funcționeze, deși finisajele și dotările au continuat și în anul următor. Hala propriu-zisă este așezată în centrul complexului și are un plan pătrat, cu latura la parter de 50 metri. Legătura acestui parter cu subsolul (depozite, instalații frigorifice și de pasteurizare a laptelui) și cu etajul-balcon (destinat standurilor de brânzeturi, mezeluri și lăptărie) o făceau patru scări și patru lifturi pentru mărfuri. Parterul era destinat standurilor de cărnuri și zarzavaturi, în mijloc se găsea o tonetă circulară, etajată și ornamentată, pentru vânzarea florilor, iar deasupra se ridica o mare cupolă de beton și sticlă. Alături se găsește o altă construcție, de 50 x 10 m, concepută pe un singur nivel, ca o încăpere de trecere, numită „hala țărănească", pentru că era destinată vânzării produselor sătenilor. O a treia construcție, și aceasta având supantă, era „hala de pește", având deasupra un luminator de sticlă, iar în mijloc o fântână cu bazin de ciment. În exterior se află, de jur împrejur, magazine, iar la etaj încăperi pentru birouri (în trecut a existat și un laborator), în colțul de sud-est se ridică un corp cu mai multe etaje, din care pornește un turn cu plan-pătrat, încununat cu un orologiu și terminat cu o terasă. Halele Centrale au fost reparate radical în anii 1982-1983. Clădirea Halelor, monumentală și unitară, cu fațadele de cărămidă roșcate și beton, dominată de marea cupolă și de turn, a devenit unul dintre simbolurile orașului. Note
Hanul de la Șerbești

Hanul de la Șerbești este un fost han turistic construit în secolele XVII - XVIII în satul Șerbești (azi satul Ștefan cel Mare din județul Neamț). Clădirea se află în prezent în ruine. Hanul de la Șerbești a fost inclus pe Lista Monumentelor Istorice din județul Neamț din anul 2004, având codul NT-II-m-B-10705. Istoric Conform tradiției, Hanul de la Șerbești a fost construit în secolul al XVII-lea, în perioada domniei lui Vasile Lupu (1634-1653). Prin căsătoria cu Doamna Tudosca, fiica marelui boier Costea Bucioc, Vasile Lupu devenise proprietarul unei jumătăți din satul Șerbești. În anul 1637 el a construit acolo o biserică. Hanul a fost construit în centrul satului, la jumătatea distanței dintre Tupilați (unde se află Hanul Ancuței) și Piatra Neamț, pe partea dreaptă a drumului județean. El a servit ca loc de popas pentru harabalele negustorilor și pentru olăcari. Clădirea hanului avea pereți groși din piatră nefasonată și două intrări monumentale cu porți grele, ghintuite. În scopul de apăra hanul de atacurile nocturne ale tâlharilor, ferestrele au fost micșorate până la dimensiunile unei simple metereze, iar porțile erau ferecate din interior cu drugi sau bârne. Interiorul era format dintr-o curte interioară ("șandramaua"), aflată sub un acoperiș sprijinit pe grinzi groase de stejar și prevăzută cu două porți mari. Aici erau adăpostiți călătorii și căruțele cu mărfuri ale negustorilor, care intrau seara pe una din porți și plecau a doua zi pe cealaltă. De o parte și de alta a curții interioare se aflau câteva încăperi rezervate cârciumii, bucătăriei și locuinței călătorilor de vază. Pe jumătate din latura estică se aflau trei încăperi, iar pe jumătatea corepondentă a laturii vestice alte două camere și intrarea boltită a unui beci; astfel, pe jumătatea nordică a interiorului hanului era organizat un spațiu pentru adăpostirea cailor. Ulterior, poarta de nord a fost astupată cu piatră de râu. În timpul Primului Război Mondial, acoperișul hanului a ars, fiind ulterior reconstruit. Hanul de la Șerbești a funcționat până la instaurarea regimului comunist și naționalizarea proprietăților. După naționalizare, hanul a fost transformat în magazie a C.A.P.-ului, el fiind ulterior abandonat și lăsat să se ruineze. La 24 februarie 2006, cu acordul Direcției pentru Cultură, Culte și Patrimoniu Cultural Neamț, Consiliul local Ștefan cel Mare a organizat o licitație pentru concesionarea ruinelor Hanului de la Șerbești și a terenului aferent construcției pentru o perioadă de 49 de ani. La licitație au participat trei investitori: Dănuț Stolniceanu din Girov, SC Ciomeică Andreea SRL din Dumbrava Roșie și Sorin Ouatu din Ștefan cel Mare. Prețul de pornire a fost de 26.500.000 lei, Hanul de la Șerbești fiind adjudecat în final pentru suma de 147.337.800 lei, un preț de 5,55 ori mai mare decât prețul de pornire, de către omul de afaceri local Sorin Ouatu. Noul proprietar are obligația de a respecta destinația inițială a clădirii și de a reda aspectul inițial al edificiului, pornind de la fotografiile de epocă. Galerie de imagini Note