NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sinaia

Sinaia é uma cidade da Romênia com 14.636 habitantes, localizada no judeţ (distrito) de Prahova. História O primeiro-ministro liberal romeno Ion G. Duca foi assassinado em 29 de dezembro de 1933 por Legionários da Guarda de Ferro em uma plataforma da estação ferroviária de Sinaia. Atrações locais O Castelo de Peleş, palácio de verão dos monarcas romenos, localiza-se em Sinaia. É considerado um dos mais belos da Europa. Também localizam-se na cidade o Palácio de Pelişor e o Monastério de Sinaia. Além disso, a cidade promove uma série de eventos artísticos e culturais. Personalidade local Mihai I, rei da Romênia Referências
Синая

Сина́я (рум. Sinaia) — город в жудеце Прахова в Румынии. Известен как горнолыжный курорт. Население 14 636 человек. Город получил своё название от монастыря Синая, вокруг которого образовался. В 1866 году господарь Соединённых княжеств Молдавии и Валахии, будущий король Румынии Кароль I решил построить себе рядом с Синайским монастырём летнюю резиденцию — замок Пелеш. С тех пор вокруг монастыря и замка постепенно развивался город-курорт Синая, который стал одним из частых мест пребывания королевской семьи. В дальнейшем, с развитием горнолыжных трасс, Синая становится и зимним горнолыжным курортом с почти двадцатью высокогорными лыжными трассами различной сложности. Здесь также находится вилла знаменитого румынского композитора Джордже Энеску. С 1912 по 1944 год в городе действовало знаменитое Казино Синая, которое было закрыто после смены власти в Румынии. Примечания Литература Сина́я // Географический энциклопедический словарь: Географические названия / Гл. ред. А. Ф. Трёшников; Ред. кол.: Э. Б. Алаев, П. М. Алампиев (зам. гл. ред.) и др. — 2-е изд., исправл. и дополн. — М.: Советская энциклопедия, 1989. — С. 436. — 592 с. — 210 000 экз. — ISBN 5-85270-057-6. Сина́я // Энциклопедический географический словарь. — М.: РИПОЛ классик, 2011. — С. 617—618. — 800 с. — (Словари нового века). — 5 000 экз. — ISBN 978-5-386-03063-6. Синая // Большая советская энциклопедия : ([в 30 т.]) / гл. ред. А. М. Прохоров. — 3-е изд.. — М. : Советская энциклопедия, 1969—1978.
Синаја

Синаја (рум. Sinaia) град је у у средишњем делу Румуније, у историјској покрајини Влашка. Синаја је насеље у округу Прахова. Синаја према последњем попису из 2011. године имала 9.975 становника. Синаја је најпознатије зимско туристичко одредиште у Румунији, чувено по веома добрим условима за скијање. Географија Град Синаја налази се у северном делу историјске покрајине Влашке, свега 10 km јужно од историјске границе са Трансилванијом. Град је удаљен око 120 km северно од престонице Букурешта, а ближи градови су Брашов (50 km северно) и Плојешти (60 km јужно). Синаја се налази у котлини реке Прахова, на надморској висини од 750 до 850 m. Око града се стрмо издижу се Карпати са врховима преко 2.000 m надморске висине. Планине су махом пошумљене, са веома густом вегетацијом. Становништво У односу на попис из 2002, број становника на попису из 2011. се смањио. Румуни чине већину становништва Синаје, а од мањина присутни су само Роми. Знаменитости града Поред бројних хотела и скијашких стаза, које овом месту омогућавају идеалне услове за развој зимског туризма, Синаја је позната и по великом градитељском значају, везаног највише за време румунске краљевине: Манастир Синаја Краљевски дворац Пелеш Краљевски дворац Пелишор Казино „Синаја“ Вила „Луминиш“, у којој је одседао Ежен Јонеско Стара железничка станица. Поред тога, у Синаји се налази и низ вила и старих пансиона грађених у првој половини 20. века, а који и данас осликавају све богатство и укус тадашње румунске буржоазије. Партнерски градови Аоста Ход Хашарон Ати Мон Цетиње Castelbuono Галерија Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
Sinaia

Denna artikeln handlar om staden i Rumänien, för tvåvingearten se sinaia kneuckeri. Sinaia är en stad (rumänska: oraș) i den nordvästra delen av länet Prahova i det historiska landskapet Muntenien, den östliga delen av landskapet Valakiet i södra Rumänien. Staden ligger cirka 60 kilometer nordväst om länets centralort Ploiești och cirka 50 kilometer söder om staden Brașov. Den är belägen i floden Prahovas dalgång, öster om Bucegibergen, en del av Karpaterna. Sinaias har genom sitt läge bland bergen blivit en populär vintersportort. I staden finns även klostret Sinaia, som har gett staden sitt namn. Utanför staden finns det kungliga slottet Peleș och i dess närhet det mindre slotttet Pelișor. Kommunikationer Sinaia ligger längs rumänska riksväg 1, som här utgör en del av Europaväg 60, där denna möter riksväg 71, samt längs järnvägslinjen Ploiești–Brașov och både regional- och intercitytåg stannar i staden. Vänorter Aosta, Italien Cetinje, Montenegro Hod HaSharon, Israel Bilder Källor Externa länkar Officiell webbplats Wikimedia Commons har media som rör Sinaia.﻿
Сіная

Сіная (рум. Sinaia) — місто у повіті Прахова в Румунії. Місто розташоване на відстані 110 км на північний захід від Бухареста, 59 км на північний захід від Плоєшті, 34 км на південь від Брашова. Відомий гірськолижний курорт. Король Кароль I збудував в Сінаї літню королівську резиденцію — замок Пелеш, звідтоді Сіная стала одним із місць найчастішого перебування королівської родини. Тут також є вілла відомого румунського композитора Джордже Енеску. Населення За даними перепису населення 2002 року у місті проживали 12 512 осіб. Національний склад населення міста: Рідною мовою назвали: Склад населення міста за віросповіданням: Зовнішні посилання Дані про місто Сіная на сайті Ghidul Primăriilor [Архівовано 9 березня 2012 у Wayback Machine.] Примітки
Biserica romano-catolică din Giurgiu

Biserica Romano-Catolică din Giurgiu, cu hramul Vizita Fecioarei Maria, este un monument istoric și de arhitectură situat în strada Hristo Botev nr. 12. Istoria Biserica Romano-Catolică din Giurgiu a fost construită între anii 1930-1933 cu sprijinul comunităților belgiene, italiene, franceze, germane, maghiare și austriece care au ajuns ca să lucreze în portul Giurgiului. Inițial în anul 1875 arhiepiscopul Paolo Giuseppe Palma a înființat la Giurgiu parohia romano-catolică și l-a trimis ca paroh pe pr. Josif Miranda. S-a luat o casă cu chirie în care s-a instalat o capelă și locuința preotului. Tot în această casă era o școală. Dar parohia nu era bine închegată și de asemenea a izbucnit Războiul Ruso-Turc din 1877. Orașul a suferit mari pagube și mulți locuitori s-au refugiat în alte părți, inclusiv parohul. Credincioșii care au rămas erau deserviți în caz de nevoie și la zile de sărbătoare de un preot venit sau din Rusciuc, sau din București. În anul 1880 doi membri din comitetul parohial au cumpărat un teren pe Strada Școalei (terenul de azi), unde se va construi în anul 1886 o clădire pentru capelă, școală și casa parohială. Totodată, se obține de la Ministerul Cultelor permisiunea ca în Giurgiu să se facă biserica catolică. Credincioșii împreună cu parohul pr. Anton Hrusa aleg un comitet de construcție, care strânge fondurile necesare pentru clădirea proiectată. Se zidește o casă cu o sală mare (9 m x 5 m) pentru capelă cu o mică sacristie, pentru școală și alte două odăi cu dependințe pentru locuința preotului. Capela are hramul în cinstea Sfintei Marie Imaculată. Parohia avea grija spirituală și pastorală a credincioșilor catolici din oraș și din satul Petroșani de pe lângă Dunăre, Zimnicea, Oltenița, Călărași și Alexandria. Apoi s-au adăugat mai multe încăperi la această clădire. În anul 1905 Societatea Sfântul Ladislau⁠(hu)[traduceți] a construit o școală catolică maghiară, care este casa parohială actuală. Biserica actuală a început să se construiască în anul 1930, după ce a fost demolată clădirea cu capela și casa parohială inițială. La 11 mai 1933 arhiepiscopul Alexandru Theodor Cisar a sfințit noul lăcaș de cult. Stilul construcției este neoromanic. Biserica are 3 corpuri: un atriu, o navă centrală cu un turn pătrat și un prezbiteriu pentagonal. Altarul și retablul sunt din lemn. Hramul parohiei este celebrat în ziua de 31 mai, sărbătoarea Vizitei Sfintei Fecioare Maria la Elizabeta. Printre alți preoți a slujit la Biserica Romano-Catolică din Giurgiu Fer. Anton Durcovici. La ora actuală parohul este pr. Marius Antăluțe. Note Bibliografie Ștefan Lupu (coord.), Emanuel Cosmovici, Alois Moraru, Dănuț Doboș, Fabian Doboș, Cornel Cadar, Isidor Iacovici: Episcopul martir Anton Durcovici, de la leăgan până la mormânt”, Sapientia, Iași, 2014. ISBN 978-606-578-147-4 Hering, Julius: Parohia Giurgiu, în Pro memoria: Revistă de istorie ecleziastică, Editura Arhiepiscopiei Romano-Catolice, București, nr. 8 (2009). ISSN 1583-1213. Legături externe Lăcașuri de cult din România Biserici din România Galerie
Piața Sfatului Orthodox Church

The Piața Sfatului Orthodox Church is a Romanian Orthodox church located at 3 Piața Sfatului, Brașov, Romania. It is dedicated to the Dormition of the Theotokos. A small one-room chapel opened inside the Brașov Citadel in 1829. In 1866, due to deterioration, it was closed down, its congregants assigned to the Greek Church. In 1895, Archbishop Miron Romanul laid the cornerstone of the present church, which was dedicated by his successor Ioan Mețianu in 1899. The church represented a symbolic advance for the city's Romanians, from the peripheral St. Nicholas into the main square, traditionally a Saxon space. The style is neo-Byzantine, with a central dome and bell tower. It measures 26.6 by 12.3 meters. A spire facing Piața Sfatului was added later. This collapsed during the 1940 Vrancea earthquake and was rebuilt in 1973. The iconostasis is carved and gilt, and was painted in 1898. The interior painting, dating to 1937, was restored in 1965–1966, 1985 and 2005. The church is listed as a historic monument by Romania's Ministry of Culture and Religious Affairs. References
Biserica „Adormirea Maicii Domnului (Cetate)” din Brașov

Biserica „Adormirea Maicii Domnului” - Cetate din Brașov (cunoscută și sub numele de „Sfânta Adormire a Maicii Domnului”) este o biserică ortodoxă din municipiul Brașov. Biserica este parte a unui ansamblu de monumente istorice aflat în Piața Sfatului din centrul istoric al Brașovului, sub numele de Ansamblul bisericii „Adormirea Maicii Domnului” (cod LMI BV-II-a-B-11562). Ansamblul este format din două monumente: Biserica „Adormirea Maicii Domnului” (cod LMI BV-II-m-B-11562.01) Casa parohială (cod LMI BV-II-m-B-11562.02) Istoric Biserica a fost construită la sfârșitul secolului al XIX-lea, între anii 1895 - 1896 în Piața Sfatului din Cetate, centrul istoric al Brașovului. Inițiativa înființării unei biserici ortodoxe a apărut datorită conflictului dintre greci și români pentru Biserica „Sfânta Treime” de pe acuala stradă George Barițiu. Pierzând această biserică, românii au înaintat în anul 1828 un memoriu către Guvern prin care cereau dreptul de a construi o biserică ortodoxă în cetatea Brașovului. Inițial a fost construită doar o capelă, în anul 1833, pe locul caselor negustorului Constantin Boghici, care nu aveau ieșire la stradă (Piața Sfatului), aceasta fiind una din condițiile impuse de autorități. În anul 1894 a fost demarată o campanie publică pentru adunarea de fonduri. Arhitectul G. Brus a realizat planurile atât pentru biserică, cât și pentru casa parohială, folosind modelul bisericii grecești ortodoxe din Viena. Biserica a fost construită între anii 1895-1896 și a fost sfințită în data de 18 iunie 1899 de mitropolitul Ioan Mețianu. La stradă a fost amplasată casa parohială, iar accesul în biserica ascunsă în curte se făcea prin intermediul unui coridor. Fațada, care era casa parohială, a fost construită din cărămizi cu dungi roșii, ceea ce l-a făcut pe Nicolae Iorga să o compare cu biserica Domnița Bălașa din București. În perioada 1909-1916 în casele bisericii a funcționat Casina română. Arhitectura Biserica a fost construită în stil neobizantin, cu o cupolă centrală și un turn clopotniță. Lungimea bisericii este de 26,6 m și lățimea de 12,3 m. La fațada dinspre piață a fost adăugat ulterior un turn tot în stil neobizantin, care s-a dărâmat la cutremurul din 1940, fiind refăcut în anul 1973, când s-a refăcut și fațada caselor parohiale. Tâmpla bisericii, sculptată și aurită, este opera artistului János Kupcsay (1840-1910), directorul școlii de sculptură din Brașov, care a realizat amvonul, scaunul arhieresc, iconostasul și galeriile de la podișorul corului. Pictura Pictura interioară a fost realizată de A. Demian în 1937, iar iconostasul a fost pictat de Hans Bulhardi în anul 1898. Prima restaurare a picturii a fost făcută de către pictorul Iosif Vasu între anii 1965 – 1966. Alte restaurări au avut loc în anii 1985 și apoi în 2005. Ultima restaurare a fost executată de pictorul restaurator Mihai Stinghie. Galerie de imagini Referințe Legături externe Materiale media legate de Biserica Adormirea Maicii Domnului din Brașov - Cetate la Wikimedia Commons
Colentina (Bucarest)

Colentina és un barri de Bucarest dins del Sector 2 al nord-est de la capital de Romania. Està situat al voltant del Bulevard del mateix nom. Segons l'etimologia local el mot Colentina és un derivat del romanès "colea-n-tină" (en català allà, al fang), en ser aquesta la resposta donada per Matei Basarab, quan algú li va preguntar pel lloc on havia derrotat a l'exèrcit turc otomà. Originàriament poble, fou integrat a la ciutat com a barri el 1939. Fins la segona meitat del segle xviii, l'àrea estava formada per boscos. Per aquest barri transcorre el riu del mateix nom i es poden trobar uns quants llacs. El Bulevard Colentina que passa pel mig del barri és una de les principals vies de comunicació de Bucarest, ja que connecta la part centrals de la capital amb les zones del seu extraradi. Referències Bibliografia Nicolae Ghinea, "Așezări sătești din sec. XV-XIX pe teritoriul orașului București", in București – Materiale de istorie și muzeografie, VII, 1969.
Colentina (Bucarest)

Colentina es un barrio de Bucarest, situado dentro del Sector 2, al noreste de la capital de Rumanía. Se extiende alrededor del bulevar del mismo nombre. Según la etimología popular, la palabra "Colentina" deriva del rumano "colea-n-tină" (allá, en el fango), al ser ésta la respuesta dada por un soldado a Matei Basarab cuando éste le preguntó por el lugar donde había sido derrotado el ejército otomano. En realidad se trata de una palabra de origen eslavo. Por este barrio discurre el río del mismo nombre y se pueden encontrar unos cuantos lagos. El Bulevar Colentina, que pasa por el medio del barrio, es una de las principales vías de comunicación de Bucarest, puesto que conecta las partes centrales de la capital con su extrarradio.
Colentina (Bucarest)

Colentina est un quartier de Bucarest situé dans le secteur 2. Son nom provient de celui de la rivière Colentina passant par ledit quartier. Limites Description Étymologie La légende populaire attribue le nom à la suite d'une dérivation de l'expression « colea-n-tină » (là-bas, dans la boue), qui serait la réponse d'un spătar lorsque Matthieu Basarab a demandé à ce dernier où ce dernier a battu l'armée Ottomane. Cependant, son origine serait plutôt slave, comme pour d'autres rivières à Bucarest et dans l'Ilfov. Histoire Jusqu'à la deuxième moitié du XVIIIe siècle, la zone de l'actuel Colentina était recouverte par la forêt, comme cela a été visible sur la carte du stolnic Constantin Cantacuzino. Cependant, des archéologues ont trouvé des traces de petites bases à cet endroit, datées du VIe ou du VIIe siècle. Il a notamment été trouvé une pièce de bronze byzantine de l'époque Justinienne datée de 539. Lieux particuliers le Palais Ghica Références Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la Roumanie Portail de Bucarest
Colentina

Colentina is een wijk in sector 2, in het noordoosten van de Roemeense hoofdstad Boekarest. De wijk ligt tegen het gelijknamige boulevard aan. Lokale volksetymologie zegt dat Colentina komt van "colea-n-tină" (daar, in de modder). Dit was ook het antwoord dat een kapitein gaf aan Matei Basarab die vroeg waar de kapitein het Turkse leger had verslagen. Men is bang dat er vogelgriep zal uitbreken aan de meren waar Colentina aan ligt.
Colentina

Colentina este un cartier situat în sectorul 2 al Bucureștiului, fiind străbătut de râul Colentina. Cartierul este mărginit la Sud de Piața Obor, cea mai mare din București, lângă care s-a deschis în anul 1975 magazinul universal Bucur Obor, la vest de cartierul Tei, la est de cartierul Baicului iar la Nord de cartierele Andronache și Ion Creangă. Acest cartier este în mare parte dominat de blocuri cu 8-10 etaje, construite între 1973-1989. Cel mai vechi bloc din Colentina este unul cu 4 etaje, construit la finalul aniilor 1950. Pe șoseaua Colentina se regăsesc în prezent importante spații comerciale ale Capitalei: Centrul Comercial Europa și Dragonul Roșu Carrefour Colentina Kaufland Bucur Obor Centrul Comercial Bucur Obor Etimologie Numele Colentina este de originea slavă, ca multe alte toponime din Câmpia Română. Istoric Teritoriul actual al cartierului Colentina a constituit o comună de sine stătătoare, inclusă la 1901 în județul Ilfov și formată din satele Colentina, Fundeni și Plumbuita. Referințe Legături externe Materiale media legate de Colentina la Wikimedia Commons Localizare pe hartă Arhivat în 4 martie 2016, la Wayback Machine. Colentina micilor afaceri, 6 noiembrie 2006, Lucian Florea, Jurnalul Național
Castell Martinuzzi

El Castell Martinuzzi, també conegut com Castell Alvinc, és un castell medieval a Vințu de Jos, a Transsilvània (Romania). La fortalesa va ser una de les obres més antigues i influents de l'estil renaixentista italià a Transsilvània. Les seves ruïnes es classifiquen com a patrimoni nacional, identificat com a AB-II-mB-00394 al Registre nacional de monuments històrics de Romania. Història Esdeveniments destacats La nit del 16 al 17 de desembre de 1551 George Martinuzzi va ser assassinat dins les muralles del castell pel general Giovanni Battista Castaldo. El 9 de maig de 1595 Aaron el Tirà va ser empresonat i posteriorment enverinat aquí. El 1601, els arquitectes italians Simone i Fulvio Genga van ser acusats d'intriga política i assassinats a les masmorres del castell pel general Basta. El 1680, el metropolità Sava Brancović va ser empresonat per Miquel I Apafi als calabossos del castell. Entre 1658 i 1661 la fortalesa fou danyada pels atacs otomans i tàtars. El 1715 el castell era propietat de l'església catòlica romana de Transsilvània, que funcionava com a residència d'estiu episcopal. El 1792, ocupada per Ignác Batthyány, la propietat es va incendiar i posteriorment es va reparar. Durant el govern comunista de Romania, el castell va continuar deteriorant-se, ja que es va utilitzar com a magatzem industrial, graner i com a planta de processament de carn. Les parts del nord de l'estructura es van esfondrar el 1981. Després de la Revolució romanesa de 1989, el castell va ser abandonat i les ruïnes s'enfronten a un col·lapse imminent. Mitologia La tradició oral suggereix que Castaldo va assassinar Martinuzzi en un intent de recuperar un estoc de monedes antigues, que es rumorejava que el cardenal havia adquirit al pescador local i que es trobava amagat al castell. Referències Enllaços externs Fotografies d'arxiu del castell de Martinuzzi. Arxivat 2016-06-03 a Wayback Machine.
Martinuzzi Castle

Martinuzzi Castle, also known as Alvinc Castle, is a medieval castle in Vințu de Jos, in the Transylvania region of Romania. The fortress was one of the earliest and most influential works of the Italian Renaissance style in Transylvania. Its ruins are classed as a national heritage site, identified as AB-II-m-B-00394 in Romania's National Register of Historic Monuments. History Notable events In the night of 16–17 December 1551 George Martinuzzi was assassinated within the castle walls by General Giovanni Battista Castaldo. On 9 May 1595 Aaron the Tyrant was imprisoned and later poisoned here. In 1601 the Italian architects Simone and Fulvio Genga were accused of political intrigue and assassinated in the castle's dungeons by General Basta. In 1680, Metropolitan Sava Brancović was imprisoned by Michael I Apafi in the castle's dungeons. Between 1658 and 1661 the fortress was damaged by Ottoman and Tatar attacks. In 1715 the castle was owned by Transylvania's Roman Catholic Church, functioning as episcopal summer residence. In 1792, while occupied by Ignác Batthyány, the property caught fire and was later repaired. During Romania's communist rule, the castle continued to deteriorate, having been used as industrial storage, granary and as a meat processing plant. Northern parts of the structure collapsed in 1981. After the Romanian Revolution, the castle was abandoned and the ruins are facing imminent collapse. Mythology Oral tradition suggests that Castaldo assassinated Martinuzzi in an attempt to recover a stash of ancient coins, which the cardinal was rumoured to have acquired from local fisherman and hidden in the castle. Notes External links Archival Photographs of Martinuzzi Castle. Archived 2016-06-03 at the Wayback Machine
Castillo de Martinuzzi

El castillo de Martinuzzi, también conocido como castillo de Alvinc,​ es un castillo medieval en Vințu de Jos, en la región de Transilvania en Rumania. La fortaleza fue una de las obras más antiguas e influyentes del estilo renacentista italiano en Transilvania.​​ Sus ruinas están clasificadas como patrimonio nacional, identificadas bajo el código AB-II-mB-00394 en el Registro Nacional de Monumentos Históricos de Rumania. Historia En 1546, el arzobispo Jorge Martinuzzi recibió las tierras de la región del Alvinc, en las cuales se encontraba un monasterio del siglo XIV de la orden dominicana. El arzobispo ordenó su demolición y la construcción de un castillo.​ En la noche del 16 al 17 de diciembre de 1551, Jorge Martinuzzi fue asesinado dentro de los muros del castillo por el general Giovanni Battista Castaldo.​ En 1601 los arquitectos italianos Simone y Fulvio Genga fueron acusados de intrigas políticas y asesinados en las mazmorras del castillo por el general Basta.​ Entre 1658 y 1661 la fortaleza fue dañada por ataques otomanos y tártaros.​ En 1680, el metropolitano Sava Brancović fue encarcelado por Miguel Apafi I en las mazmorras del castillo.​ En 1715, el castillo pasó a ser propiedad de la Iglesia católica en Transilvania y funcionó como residencia episcopal de verano. En 1792, mientras estaba ocupada por Ignác Batthyány, la propiedad se incendió y luego fue reparada. Durante el régimen comunista de Rumanía, el castillo siguió deteriorándose y se utilizó como almacén industrial, granero y planta procesadora de carne. Las partes del norte de la estructura se derrumbaron en 1981.​ Después de la revolución rumana de 1989, el castillo fue abandonado y las ruinas se enfrentan a un colapso inminente.​ Mitología La tradición oral sugiere que Castaldo asesinó a Martinuzzi en un intento de recuperar un alijo de monedas antiguas, que se rumoreaba que el cardenal había adquirido de un pescador local y escondido en el castillo.​ Referencias
Rumänisch-Amerikanische Universität

Die Rumänisch-Amerikanische Universität (rumänisch: Universitatea Romano-Americana; englisch: Romanian-American University) ist eine Privatuniversität in Bukarest mit insgesamt sechs Fakultäten. Die Gründung erfolgte 2004 durch den rumänischen Industriellen Ion Smedescu in Bukarest in der Absicht, einen Lehr- und Kulturaustausch mit US-amerikanischen Universitäten aufzubauen. Für die Namensgebung erhielt er hierzu Zustimmung von der Botschaft der Vereinigten Staaten. Rektor der Universität war Ovidiu Folcut, der 2020 von Negricea Costel abgelöst wurde. Weblinks Homepage (rumänisch / englisch) Einzelnachweise