Palais idéal

Palais idéal (tj. Ideální palác), též nazývaný Palais idéal du facteur Cheval (Ideální palác pošťáka Chevala) je stavba ve francouzské obci Hauterives v departementu Drôme, kterou v letech 1879–1912 vybudoval poštovní doručovatel Ferdinand Cheval. Ukázka naivní architektury a naivního umění je od roku 1969 na seznamu historických památek. Poloha a popis Palác, který se nachází nedaleko centra obce Hauterives, je směsicí různých architektonických stylů inspirovaných Biblí (jeskyně Saint-Amédée a Panny Marie, Kalvárie, evangelisté atd.), ale i hinduistickou a egyptskou mytologií. Tento monument, postavený výhradně jediným mužem, měří 12 metrů na výšku a 26 metrů na délku. Jednotlivé díly (většinou kameny nasbírané na cestách) byly spojeny vápnem, maltou, cementem a kovovými výztuhami (jako předchůdce železobetonu). Tvůrce Autorem návrhu a stavitelem celého objektu byl poštovní doručovatel Ferdinand Cheval, zaměstnanec poštovní správy v Hauterives. Období vzniku stavby odpovídá rozvoji turismu a pohlednic, které se ve Francii objevily v roce 1873, pět let před zahájením stavby Ideálního paláce. Ty se mohly stát jeho inspirací. Ferdinand Cheval dokončil výstavbu Palais idéal v roce 1912 ve věku 76 let. Stejnou stavební metodou vytvořil také svou hrobku na hřbitově Hauterives a rovněž vilu, která se nachází poblíž paláce, a je zařazena mezi historické památky. Historie Podle svých vlastních vzpomínek, během jedné ze svých cest v měsíci dubnu 1879 zakopl o kámen a málem upadl na cestu. Jeho pohled upoutal zvláštní tvar kamene, který pojmenoval „la pierre d'achoppement" (kámen zakopnutí) a odnesl si ho. Následujících třiatřicet let Ferdinand Cheval pokračoval ve sbírání kamenů během svých každodenních obchůzek. Doma trávil dlouhé hodiny plněním svého snu prací v noci při světle olejové lampy. Místní obyvatelé ho považovali za excentrika. Na počátku 30. let 20. století se dílu dostalo morální podpory od několika umělců, jako byli Pablo Picasso a André Breton. Max Ernst, který během okupace pobýval v Ardèche, byl dílem fascinován a věnoval mu jeden ze svých obrazů. V roce 2022 Jean-Michel Othoniel přidal k dílu skleněné prvky, které představují fontánu. Architektura Východní fasáda Ferdinand Cheval strávil prvních dvacet let torbou východní fasády stavby, kterou nazýval Temple de la Nature (Chrám přírody), termín Ideální palác použil Cheval až po setkání s Émilem Rouxem Parassacem v roce 1904. Zde lze sledovat celý intuitivní vývoj naivního architekta, který směřuje od organického pojetí, jako bujná vegetace rozprostírající se kolem jeskyní a výklenků, k symetrické organizaci majestátní fasády. Ferdinand Cheval nejprve začal vykopáním nádrže a vytvořením vodopádu kolem ní: Source de Vie (Zdroj života) (1879–1881). Pokračoval na sever a do výšky, kde postavil druhý vodopád, Source de la Sagesse (Zdroj moudrosti) (1881–1884). Poté následoval velký chrám se symetrickou fasádou a vyvýšenými sloupy, Monument égyptien (Egyptský monument) (1884–1891), chrám se čtyřmi sloupy zdobenými pískovcovými koulemi, který se stal Chrámem přírody. V roce 1891 se Cheval pustil do výstavby jižní části nazvané Temple Hindou (Hinduistický chrám) (1891–1895) s exotickou faunou a flórou, který nakonec střeží tři impozantní sochy (1895–1899) představující Caesara, Vercingetorixe a Archiméda. Západní fasáda Západní průčelí, mnohem méně organické, důslednější a vymezenější ve svých formách, je zdobeno miniaturními stavbami z celého světa umístěnými ve výklencích: mešita, hinduistický chrám, švýcarská chata, Maison Carrée v Alžíru, středověký hrad. Odtud se také vchází do dvacet metrů dlouhé galerie, která zasahuje do paláce a je zdobena sochami. Nad ní se nachází velká terasa dlouhá 23 metrů (téměř po celé délce paláce), na kterou vede schodiště. Severní a jižní fasáda Na severní fasádě se nachází jeskyně a nejrůznější zvířata (jeleni, pelikáni, krokodýli atd.). Jižní fasáda je spíše holá a odkazuje na starověk prostřednictvím musée antédiluvien (předpotopní muzeum). Je zde také volný přístup na terasu se schodištěm a balkonem. Původně bylo místo určeno hlavně k uložení kamenů, které si přivezl pro svůj projekt. Ferdinand Cheval je autorem více než 150 nápisů, včetně dlouhých textů poetické povahy nebo prezentujících jeho dílo. Všechny tyto fráze jsou viditelné pro návštěvníky na různých fasádách. Dne 23. září 1969 byl palác po dlouhém šetření označen jako historická památka. Ministr kultury André Malraux před odchodem z vlády podpořil klasifikační postup, a to navzdory nepříznivému stanovisku většiny úředníků ministerstva kultury. Palác po smrti Chevala převzaly jeho dvě vnučky, první (Alice), která neměla žádné potomky, se v roce 1984 rozhodla odkázat svůj podíl obci Hauterives. O deset let později prodala jeho druhá vnučka (Eugénie) svůj podíl obci Hauterives, která je tak od roku 1994 vlastníkem paláce. Stavba ve filmu Histoire du Palais idéal, režie Jacques Baratier z roku 1954 Ideální palác – životopisný film z roku 2018 Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Palais idéal na francouzské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Palais idéal na Wikimedia Commons Oficiální stránky Záznam v evidenci historických památek Palác v databázi Structurae