Kostel Saint-Pierre de Lémenc

Kostel svatého Petra v Lémenc (francouzsky Église Saint-Pierre de Lémenc) je sakrální stavba nacházející se ve městě Chambéry v departementu Savojsko v regionu Auvergne-Rhône-Alpes. Tento chrám, vybudovaný na základech antického chrámu zasvěceného bohu Merkurovi, vznikl v průběhu 6. století. Je považován za nejstarší dochovaný kostel v Chambéry a v celém Savojsku. Jako někdejší převorský kostel v Lémenc v sobě budova spojuje dvě stavební epochy: Obsahuje část románské architektury z 11. století. Vykazuje prvky gotiky, která doprovázela stavbu chrámu na počátku 16. století. Kostel v sobě ukrývá podzemní prostory s kryptou, jejíž součástí je centrální rotunda datovaná do 9. až 11. století. Interiér zdobí renesanční nástěnné malby (fresky) a sousoší Ukládání Krista do hrobu (Boží hrob) ze 16. století. Podzemní krypta a sochařský Boží hrob byly zapsány na seznam chráněných národních kulturních památek Francie (Monument historique) 16. února 1900, přičemž zbývající nadzemní část kostela byla zapsána 16. května 1966. Geografická poloha a urbanistické zasazení Kostel svatého Petra v Lémenc se nachází ve městě Chambéry, které je správním centrem (chef-lieu) departementu Savojsko v Alpách. Stavba stojí na výšině nad historickým centrem města, na lémencském kopci. Tento masiv tvoří západní svahy horského masivu Bauges, který uzavírá aglomeraci Chambéry na východní straně. V urbanistické struktuře města je kostel začleněn do čtvrti Lémenc. Ta je v podhradí směrem k městskému jádru tvořena souborem vil z počátku 20. století ve stylu Belle Époque. Na protilehlé straně se táhne bulvár Boulevard des Monts, který tvoří osu směrem k bytové zástavbě na svazích. Před zaobleným závěrem (apsidou) kostela byly v roce 2015 založeny sdílené zahrady. Sakrální okrsek Věž a podélný korpus chrámu tvoří jádro sakrálního okrsku, v němž se nachází několik institucí a staveb: Konvent Navštívení Panny Marie: Klášterní areál vizitantek, k jehož zdivu je severní strana kostela přisazena. Klášter bosých karmelitek: Klášterní stavba situovaná východně v zahradách. Kaple Kalvárie: Poutní svatyně na hřebeni kopce nad kostelem. Hřbitov Lémenc: Farní hřbitov s přiléhající hřbitovní kaplí Panny Marie Sedmibolestné, která s kostelem sousedí. Princova věž: Obranná kamenná věž, která představuje dochovaný fragment původního středověkého benediktinského převorství. Toponymie a původ názvu V savojské topografii i lokální mluvě je tento chrám běžně označován zjednodušeným názvem kostel v Lémenc. Samotné toponymum *Lémenc* (historicky psáno též jako Lemen) pochází z názvu kopce, na kterém byl chrám postaven. Název etymologicky pramení z původního latinského označení Lemencum. Toto jméno dali výšině Římané, když na plošině založili vojenské a civilní osídlení. O tomto starověkém osídlení podává svědectví archeologický nález: Vykopávky a základy gallo-římské vily dokládají antickou přítomnost na tomto místě od 1. století našeho letopočtu. Označení Saint-Pierre de Lémenc (Svatý Petr v Lémenc) bylo komplexu uděleno v 11. století. Stalo se tak v souvislosti s příchodem benediktinských mnichů z opatství Ainay v Lyonu (Abbaye d'Ainay), kteří zde vybudovali převorství, jehož se stal tento kostel centrem. Dějiny chrámu Historie chrámu v Lémenc sahá do římské antiky. V roce 1822 objevili archeologové v blízkosti kostelních zdí fragment ruky z bronzové sochy a bronzový kaduceus (Merkurovu hůl). Tento objev, vystavený v Savojském muzeu (Musée savoisien), potvrdil, že kostel byl postaven na základech chrámu zasvěceného bohu Merkurovi, který byl v antické epoše uctíván jako ochránce alpských cest a horských průsmyků. Písemné prameny zmiňující Lémenc se objevují v souvislosti s manželským sporem v karolinské dynastii. Lotrinský král Lothar II. zapudil svou manželku Theutbergu a v listině sepsané v Cáchách v letech 866 nebo 867 jí daroval državy v Lémenc, Aix-les-Bains, Montmélianu a Talloires, a to včetně přilehlých pozemků, vinic a lesů. Tento dokument dokládá, že v Lémenc v 9. století existovalo křesťanské centrum. Po Lotharově smrti (869) a rozpadu impéria na sklonku vlády císaře Karla III. Tlustého (887) byl markýz Rudolf I. Burgundský v roce 888 prohlášen králem Burgundska, do jehož svazku spadalo i Savojsko. Na burgundském trůnu se vystřídali Rudolf II. Burgundský, Konrád III. Burgundský a Rudolf III. Burgundský. Král Rudolf III. daroval v roce 1016 Lémenc své choti, královně Ermengardě, která v roce 1029 celé lémencské panství darovala benediktinskému opatství v Ainay u Lyonu. Tradice z roku 546 a status nejstaršího chrámu v Chambéry Listinná donace královny Ermengardy z roku 1029 potvrzuje převod panství Lémenc, přičemž výzkumy se shodují, že v té době na místě stál starší kamenný kostel. Podle análů Savojské akademie věd, opírajících se o církevní tradici, sahá založení první lémencské svatyně do roku 546. Opat lyonského kláštera Ainay vyslal do savojských hor dva benediktinské řeholníky, aby zde založili konvent. Z tohoto titulu je lémencký kostel svatého Petra prvním doloženým kostelem vybudovaným v Chambéry a jednou z nejstarších sakrálních budov v regionu. Přestože archeologické průzkumy a objev raně středověkého křestního baptisteria indikují náboženský život v 8. století, přímé písemné prameny pro toto období chybí. Románská bazilika a bula Inocence II. Po obdržení donace v roce 1029 zahájili benediktini z Ainay stavbu románské baziliky. Mniši převzali výkon farní správy a opírali se o církevní privilegium primátu nad ostatními bohoslužebnými místy v Chambéry. Nové benediktinské převorství v Lémenc mělo kapitulní status a jeho personální složení tvořili: Představený (prieur) Farní vikář Sakristan a kaplan Sbor šesti benediktinských mnichů Aby byl tento klášter ochráněn před nároky světských feudálů, vydal papež Inocenc II. v roce 1138 bulu. Tento dekret garantoval vlastnická práva, imunity, desátky a privilegia lémencského kláštera. Gotická novostavba, cisterciácká reforma a zničení za revoluce Románská bazilika byla poškozena v roce 1445, kdy na kopci propukl požár, který zničil zvonici. Poškození stavebního skeletu vedlo po provizorních opravách k rozhodnutí o celkové novostavbě chrámu. Stavební práce probíhaly v letech 1490 až 1513 a daly vzniknout pozdně gotické stavbě. V roce 1553 byla kamenná struktura doplněna o renesanční střešní sanktusník vyzděný z vápence, který je na hřebeni střechy dochován. Ve zdivu věže jsou patrné stopy po sklonu středověké střechy před zvýšením krovů v roce 1763. Postavení lémencského kláštera prošlo krizí v průběhu 15. století. V areálu savojského knížecího paláce byla vybudována Svatá kaple (Sainte-Chapelle du château de Chambéry), která převzala dřívější primát lémencského převorství. Úpadek vedl v roce 1583 k reformě, kdy představený (prieur) ukončil působení benediktinů a klášterní okrsek předal cisterciáckému reformnímu řádu feuillantů. V této cisterciácké éře se lémencký kostel stal místem působení církevních mystiků; k hlavnímu oltáři se přicházel modlit ženevský biskup a učitel církve svatý František Saleský. Poškození za revoluce a prodej kláštera V roce 1717 byl k věžnímu tělesu přisazen barokní objekt přezdívaný „Červená věž“. Tato stavba byla zničena v roce 1792, kdy v průběhu Francouzské revoluce došlo k anektování Savojska k revoluční Francii. Od tohoto roku postihla okrsek vlna sekularizačního vandalismu: Klášterní konvent byl zkonfiskován armádou a přeměněn na **vojenský lazaret** (hôpital militaire). Feuillantští cisterciáci byli z budov vyhnáni a nahrazeni sorem řeholníků svatého Františka. V interiéru chrámu byl rozmontován gotický letner (jubé). Z liturgického prostoru byly vytrhány varhany i vyřezávané chórové lavice (stally). Postranní kaple svatého Michaela, která přiléhala k jižní stěně kostela, byla zdemolována. V průběhu roku 1799 byl dokončen prodej církevních nemovitostí – kostel s přilehlým konventem byl v aukci prodán jako odsvěcený majetek revoluční vládě. Po uklidnění situace církevní správa budovy zachránila a klášterní trakt se stal vlastnictvím kontemplativního řádu sester vizitantek (Dames Religieuses de la Visitation). Tragickou ránu novodobých dějin zasadila celému okrsku druhá světová válka: V průběhu spojeneckého leteckého bombardování ze dne 26. května 1944 dopadla série bomb do zahrad a zničila historickou kapli vizitantek, která byla přistavěna k severní stěně konventu. Sardinská obnova a zvýšení podlahy (1828) Poté, co bylo Savojsko navráceno pod svrchovanost Sardinského království, zahájila správa obnovu zdevastovaného interiéru. V rámci těchto prací v přední části chrámu (od zápaního vchodu po předchoří) došlo k vyvýšení podlahy. Na tyto práce navazovalo vztyčení klasicistního hlavního oltáře v čele presbytáře a oprava sakristie. Popis V současné podobě představuje kostel svatého Petra v Lémenc stavební symbiózu několika slohových epoch. Stavba si uchovala konstrukční prvky románské architektury z původního chrámu z 11. století, které se propojují s gotickým systémem z doby její celkové rekonstrukce na počátku 16. století. Historik umění Raymond Oursel tento chrám z tohoto důvodu zařadil do skupiny pěti savojských svatyní, které definoval v kategorii „venkovské plaménkové gotiky“. Tento pozdně gotický korpus doplňuje kamenný střešní sanktusník v renesančním slohu z roku 1553 a řada barokních i klasicistních interiérových úprav. V důsledku těchto historických modifikací a dostaveb vykazuje vnější vzhled chrámu neobvyklý, tvarově kuriózní a až pevnostně strohý charakter. Loď a náhrobek generála de Boigne Interiér chrámu tvoří široké sálové jednolodí, které v podélné ose vyúsťuje do hlavního presbytáře (chóru) o vnitřní délce 21 metrů. Prostor chrámu vykazuje tyto specifické dispozice: Pravá jižní strana lodi: Je skrze hrotité arkády otevřena do tří samostatných bočních kaplí s gotickými křížovými klenbami, které nesou patrociniat svatého Michaela archanděla, svatého Josefa a svatého Bernarda z Clairvaux. Levá severní strana lodi: V blízkosti hlavního západního vchodu se nachází mramorový náhrobek generála Benoita de Boigne, savojského vojevůdce a mecenáše Chambéry. Tuto mramorovou tumbu s figurální sochařskou výzdobou v životní velikosti vytesal v roce 1831 italský neoklasicistní sochař Benedetto Cacciatori. Vitráže Světlo do lodi vstupuje skrze gotická okna s vitrážemi. Kompletní skleněný soubor, který pochází z konce 19. století, je dílem lyonského skláře Luciena Béguleho. Západní růžicové okno je osazeno v horní části lodi nad hlavním vstupním portálem. Sklomalba vykazuje propracovaný teologický a heraldický blason: Jedná se o štít svisle půlený; v prvním modrém poli se nachází zlatý latinský kříž, ve druhém červeném poli jsou zkřížené klíče svatého Petra – jeden zlatý a jeden stříbrný, které jsou propleteny provazy (heraldický symbol Svatého stolce). Štít je v horní části zakončen šlechtickým věncem, na němž je vyveden historický latinský název „LEmenc“. Celá kompozice je obklopena dvěma zkříženými vavřínovými ratolestmi a lemována věncem heraldických erbů Savojského vévodství (bílý kříž v červeném poli) a kříži Řádu svatých Mořice a Lazara. Podzemní krypta Historický význam kostela svatého Petra v Lémenc spočívá v jeho podzemních prostorách. Zdejší podzemní krypta představuje jeden z nejstarších stavebních fragmentů raného křesťanství v celém Savojsku a pro medievisty představuje dosud nevyjasněnou otázku. Krypta dosahuje vnitřní délky 25 metrů. Z hlediska stavební archeologie se celý klenutý kamenný labyrint skládá ze tří samostatných částí: z úvodního zádveří s kruhovou rotundou, ze střední románské krypty a ze závěrečné pozdně gotické kaple. Úvodní rotunda a teorie o jejím původu Úvodní část podzemního chrámu je přístupná z hlavní nadzemní lodi prostřednictvím dvou symetrických bočních kamenných schodišť. V geometrickém středu této první komory se nachází centrální rotunda tvořená kolonádou šesti monolitických sloupů. Účel a epocha vztyčení této kruhové struktury nejsou přesně známy. Historikové v rámci výzkumů zformulovali dvě hypotézy: Karolinské baptisterium (9. století): Starší teorie předpokládá, že se jedná o křestní kapli z karolinské epochy, jejíž ústřední kamenná vana sloužila k masivním křtům ponořením. Proti této teorii však hovoří skutečnost, že v rotundě zcela absentuje odpadní či přívodní vodní potrubí a kanalizace. Monumentální relikviář (11. století): Mladší archeologická hypotéza tvrdí, že rotunda vznikla až během benediktinské stavby románského chrámu v 11. století jako architektonická schránka pro uložení ostatků. Ústřední vana by v tomto konceptu sloužila jako relikviář, přičemž v klenbě nad ním byl proražen kruhový okulus (průzor). Tím mohli věřící shora z lodi nahlížet dolů a uctívat relikvie. Ani pro tuto teorii však současná věda nemá oporu v pramenech, neboť z té doby neexistuje písemný záznam o lokálním kultu ostatků na tomto místě. Střední románská krypta a Baudichonovy fresky Na rotundu navazuje prostor střední krypty. Tato část je zastropena třemi rovnoběžnými románskými valenými klenbami, které nesou váhu nadzemního presbytáře a propojují prostor sloupové rotundy s polygonálním závěrem chrámu. Tyto tři paralelní lodě vykazují v základech zdiva anomálii – jsou k tělesu kruhové rotundy asymetricky přisazeny. Tento stavební zlom vyvolává mezi odborníky debaty o stáří obou konstrukcí: Historik umění Raymond Oursel definoval tyto tři románské valené chodby jako liturgickou přístupovou předsíň, která měla regulovat davy poutníků směřující ke karolinskému baptistériu. Jiní medievisté v nich naopak spatřují prvek zvaný „augmentum“, vybudovaný dodatečně benediktiny v 11. století pro rozšíření relikviářového prostoru. Střední románská krypta v sobě ukrývá také renesanční malířskou výzdobu. V průduhu roku 1510 pokryl stěny valených chodeb nástěnnými malbami savojský malíř Jean Baudichon. Baudichonova nástěnná malba (freska) zachycuje postavy čtyř antických Sibyl (věštkyň, které podle tehdejšího křesťanského humanismu předpověděly příchod Spasitele), jež jsou doprovázeny nápisovými stuhami s latinskými texty a církevními citáty. Pozdně gotická krypta a Boží hrob Zatímco střední valená část fungovala od 11. století jako substrukční podloží pod románským chrámem benediktinů z Ainay, závěrečná pozdně gotická krypta v čele podzemí je mladšího data. Tento polygonální prostor vznikl jako důsledek gotické novostavby celého nadzemního trojlodí v časovém rozmezí let 1490 až 1513. V útrobách této polygonální apsidy se nachází sochařské sousoší Ukládání Krista do hrobu (Boží hrob). Toto rozměrné figurální sousoší bylo vytesáno z lokálního vápence a opatřeno polychromií na sklonku 15. století. Do lémencského podzemí bylo přeneseno z nedalekého starého klášterního kostela antonitů, který byl během urbanistických úprav v polovině 19. století zdemolován. Přestože byl tento gotický Boží hrob během Francouzské revoluce v roce 1793 poškozen, vytesané biblické postavy zůstaly rozpoznatelné. Kompozici dominují postavy mrtvého Ježíše Krista, Josefa z Arimatie a Nikodéma, které autoři v souladu s hierarchickým kánonem vytesali ve větší velikosti než doprovodný sbor plačících žen. Farní a převorský hřbitov v Lémenc V sousedství kostela se rozkládá lémencský hřbitov, který představuje nejstarší souvislé pohřební místo v Chambéry. Jeho historie sahá do antiky, kdy prostor sloužil jako gallo-římská nekropole; archeologické výkopy zde odkryly římské žárové urny a kamenné sarkofágy. Po zániku římské správy byla nekropole transformována na křesťanský farní hřbitov. Nejstarším nálezem z tohoto období je kamenné víko sarkofágu z merovejské epochy, na jehož štítu je vytesán reliéf kříže doprovázený starokřesťanskými symboly Alfa a Omega. Až do 14. století disponoval hřbitov v Lémenc monopolem na pohřbívání na území města Chambéry. Přestože od 17. století sloužilo venkovní hrobové pole prioritně pro obyvatele přilehlých předměstských čtvrtí Nézin, Pugnet a Croix-Rouge, příslušníci předních aristokratických a šlechtických rodů Savojska, měšťané a církevní hodnostáři se nechávali pohřbívat v útrobách chrámu uvnitř soukromých kaplí a krypt, což trvalo až do sklonku 18. století. Mezi osobnostmi, které nalezly odpočinek pod kostelní dlažbou, vynikají: Svatý Kornélius (Concord / Saint-Concord): Irský arcibiskup (z Armaghu), který v Lémenc v roce 1107 onemocněl a zemřel během návratu ze své diplomatické a poutní cesty do Říma. Filip II. Savojský: Savojský vévoda, otec francouzské regentky Luisy Savojské a dědeček francouzského krále Františka I., který zemřel v sousední věži Tour du Prince v roce 1497. Vývoj ve 20. století a hrob Madame de Warens Celková rozloha historického hřbitova činila 1 200 m², což se v průběhu 19. století ukázalo jako prostorově nedostačující. Pohřební správa omezila příjem těl; k uložení do země byl napříště připuštěn pouze obyvatel přilehlých farních čtvrtí, a to po předložení písemného schválení od arcibiskupa. Poté, co bylo Savojsko anektováno k Francii, vydal vládní prefekt v rozmezí let 1861 až 1870 nařízení o zákazu přidělování nových hrobových míst v Lémenc. Pohřebiště mělo být zakonzervováno a zbývající koncese byly státem zrušeny v červnu roku 1900. Většina historických hrobů a stél setrvala na svých místech až do sklonku 50. let 20. století, kdy postihla nekropoli vlna asanace. Městská rada část historického hřbitova nechala zdemolovat, aby zde zřídila veřejný městský park a parkoviště. Během této operace zanikly desítky hrobek savojských osobností. Navzdory této destrukci se na vnějším lémencském hřbitově dochovalo několik historických monumentů: Novogotická pohřební kaple šlechtického rodu Brascorens de Savoiroux, vybudovaná v letech 1858 až 1863. Kamenný obelisk Clauda Melchiora Raymonda (zemřel 1854), savojského spisovatele a šéfredaktora deníku „Le Courrier des Alpes“. Klasicistní tumba kanovníka Benoîta Bouviera (zemřel 1885), který sloužil jako duchovní a kaplan sousedního konventu vizitantek. Hrob Madame de Warens (Françoise-Louise de Warens, 1699–1762), šlechtičny, mecenášky a přítelkyně filozofa Jeana-Jacquesa Rousseaua, která zemřela ve svém domě na předměstí Faubourg Nézin. Náhrobek a hrobka rodiny de Boigne V interiéru kostela se u levého pilíře nachází mramorový neoklasicistní náhrobek hraběte Benoîta de Boigne z roku 1831 od sochaře Benedetta Cacciatoriho. Hrabě de Boigne městu Chambéry daroval své jmění a na jeho počest byla v centru města vztyčena Sloní fontána (Fontaine des Éléphants). Vnější prostor hřbitova byl v průběhu 70. let 20. století doplněn o rodovou hrobku rodiny de Boigne. Toto mauzoleum z žuly se sedlovou střechou navrhl architkt Edmond Brocard. Do této nové hrobky byly přeneseny ostatky členů generálovy rodiny, které byly do té doby uloženy na různých hřbitovech v Savojsku. Klášterní konvent Podélný korpus kostela svatého Petra je na své severní straně staticky i tesařsky natěsno stavebně propojen s rozsáhlým komplexem budov, které původně tvořily autonomní církevní konvent Navštívení Panny Marie (vizitantek). Současná klášterní struktura byla církevně nově stabilizována v roce 1807, kdy navázala na tradici starších monastických domů téhož řádu. V hlubokém středověku, od 11. století, však tento areál tvořil monumentální jádro benediktinského převorství svatého Petra v Lémenc, které zde společně s chrámem vybudovali mniši z vlivného mateřského lyonského opatství Ainay. Až v průběhu 16. století přešel zchátralý komplex pod správu cisterciácké reformní komunity přísných Feuillantů. Cisterciácká huť byla následně v průběhu 17. století církevně-právně vystřídána ženským kontemplativním řádem Navštívení Panny Marie. Tento řád v savojském prostředí osobně založili v roce 1618 slavný ženevský biskup svatý František Saleský a mystička svatá Jana Františka de Chantal. Když v roce 1792 francouzské revoluční armády poprvé násilně pronikly do savojských Alp a anektovaly Chambéry k Francii, většina sester vizitantek již před blížícím se terorem uprchla do bezpečí exilu v horách. Jakobínské radikální hordy napáchaly na celém staveništi v Lémenc těžké materiální škody a samotný klášter byl v roce 1793 vládním dekretem kompletně zrušen a zkonfiskován. Povalečné zbídačení, dívčí penzionát a spoušť sestry Marie-Marthe K částečné vládní restauraci okrsku došlo v roce 1806, kdy byl vybydlený konvent nově definován jako státem uznávaný circlesní zaopatřovací a vzdělávací dům pro mládež. To dalo bezprostředně vzniknout prestižnímu dívčímu církevnímu penzionátu), jehož školní učebny a tesařské internáty byly definitivně uzavřeny až zákonem v roce 1896. Sestry vizitantky získaly legální právo vrátit se do svých zdevastovaných klášterních cel v průběhu roku 1814. Návrat po revolučním drancování však probíhal v podmínkách nepředstavitelné materiální spouště a totálního zbídačení zádušního fondu: „Nenašly jsme zde vůbec nic, nezůstal nám ani kousek nábytku, ani jediná postel, dokonce ani základní kuchyňské náčiní a hrnce na vaření,“ zapsala si do svých deníků slavná lémencská vizitandka, mystička a circlesní vizionářka stigmatička sestra Marie-Marthe Chambon. Spojenecký nálet z 26. května 1944 a zánik klášterní knihovny Během druhé světové války postihla klášter katastrofální zkáza. Dne 26. května 1944 provedlo spojenecké letectvo (masivní strategický nálet, jehož inženýrským cílem bylo vyřadit z provozu železniční uzel a nádraží v Chambéry, situované v nížině přesně sto metrů pod hřbitovní stěnou. Tři zbloudilé vysoce výbušné letecké bomby dopadly přímo do vnitřního klášterního rajského dvora. Detonace způsobila tragédii – na místě v troskách podlehly zraněním dvě řeholní sestry vizitantky a dravá tlaková a ohňová vlna totálně zdemolovala a srovnala se zemí kompletní křídlo kláštera. Výbuch zničil barokní kapli vizitantek, klenotnici, drahocennou klášterní památkovou knihovnu plnou medievistických rukopisů i historickou velkou kapitulní sakristii. Sekularizace a rezidenční využití konventu Po opravě krovů se komunita sester vizitantek v roce 1956 rozhodla z Lémenc odejít do kláštera v Saint-Pierre-d'Albigny. V uvolněných budovách je nahradil Institut sester svatého Josefa (Institut des sœurs de Saint-Joseph), který v konventu zřídil a provozoval dva internáty pro studenty gymnázia Notre-Dame du Rocher a lycea Saint-Ambroise. Sestry této kongregace v roce 2010 z Lémenc odešly a konvent zůstal bez využití. Zvrat přinesl rok 2015, kdy byl schválen projekt na konverzi a sanaci objektu: Budovy kláštera byly upraveny na rezidenční bydlení, které obsahuje 43 bytových jednotek. Komplex pod názvem Domaine Sainte-Marie des Monts byl dokončen a předán k užívání na sklonku roku 2017. Odkazy Literatura Académie des sciences, belles-lettres et arts de Savoie, Notice historique sur l'église de Lémenc, près de Chambéry, Mémoires, 1830 (lire en ligne [archive]), p. 236-255 Académie des sciences, belles-lettres et arts de Savoie, « Un dernier mot sur le baptistère de Lémenc », Mémoires de l'Académie impériale de Savoie, Chambéry, t. IX, seconde série, 1868, p. 327-400 Abbé D. Micalod, L'Église de Saint-Pierre de Lémenc à Chambéry, quelques notes historiques à l'occasion de la loi de séparation, Imprimerie générale savoisienne, 1906, 16 p. André Perret, « La crypte de Lémenc », L'Histoire en Savoie, Société savoisienne d'histoire et d'archéologie, no I, 11e année, 1958, p. 3-24 (ISSN 0046-7510) André Perret, « L'église et la crypte de Lémenc », dans Congrès archéologique de France. 123e session. Savoie. 1965, Paris, Société française d'archéologie, 1965, p. 21-30. Souraya Noujaim-Le Garrec et Madama Prache (dir.), L'Église Saint Pierre de Lemenc (mémoire de Maîtrise), Paris IV, Sorbonne, 1990 André Perret (ill. Renée Dumont-Mollard), L'église prieurale de Lémenc, Impr. Arc-Isère, 1996, 38 p. Nicolas Carrier, « Saint-Pierre de Lémenc : étude historique et guide archéologique », Histoire en Savoie, Société savoisienne d'histoire et d'archéologie, vol. 130, 1998, p. 70 François Juttet (dir.) et Guides-conférenciers de Chambéry, Chambéry : Lecture d'une ville, Chambéry, Comp'Act (Association des Guides-Conférenciers), 2005, 448 p. (ISBN 2-87661-374-3), p. 124-136 Raymond Oursel, Les chemins du sacré : L'art sacré en Savoie, Montmélian, La Fontaine de Siloé, coll. « Les Savoisiennes », 2007, 393 p. (ISBN 978-2-84206-350-4), p. 48-51. Société des Amis du Vieux Chambéry et Ville de Chambéry, « Le cimetière de Lémenc », Les cimetières de Chambéry, no 4, octobre 2012 Document utilisé pour la rédaction de l’article Monique Dacquin, La crypte de Lémenc, un trésor chambérien en péril, Société des Amis du Vieux Chambéry, 2016, 80 p. (ISBN 978-2-901829-03-4) Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Église Saint-Pierre de Lémenc na francouzské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Saint-Pierre de Lémenc na Wikimedia Commons