Kostel Saint-Irénée (Lyon)

Kostel Saint-Irénée de Lyon, který se nachází na lyonských výšinách ve stejnojmenné čtvrti, patří svou spodní částí k nejstarším ve Francii. Krypta kostela totiž pochází již z 9. století, tedy z počátku karolínské éry. Samotný kostel byl po mnoha útrapách přestavěn na začátku 19. století a dokončen v roce 1830. Díky tomu je jednou z mála památek z raného středověku, jejíž nadzemní část se částečně dochovala. Od roku 1862 je kostel zapsán na seznamu historických památek francouzského ministerstva kultury. V areálu kostela, na terase za budovou, která nabízí výhled na celý Lyon, se nachází kalvárie a křížová cesta, které byly na seznam památek zapsány v roce 2021. Historie Římské pohřebiště Lokalita je postavena na místě starodávného římského pohřebiště (nekropole), které se rozkládalo západně od antického města Lugdunum. Toto pohřebiště bylo využíváno od období raného římského císařství až do středověku a pokrývalo oblast od dnešní čtvrti Trion až k bývalé bazilice svatého Justa. Archeologické výzkumy provedené v roce 2000 na náměstí Place Saint-Irénée, které tvoří prostranství před kostelem, odhalily četné hroby z římské a raně křesťanské éry. Tyto nálezy doplňují dřívější vykopávky ze 70. a 80. let 20. století jižně od baziliky sv. Justa, z let 1950–1951 v ulici Rue des Macchabées přiléhající ke kostelu, i starší průzkumy prováděné v této čtvrti již od 19. století. Sarkofágy z tohoto období lze nalézt i vně kostela u obvodové zdi; předpokládá se, že byly exhumovány v průběhu 19. století. Nejvýznamnějším objeveným kusem je sarkofág s výjevem „Triumf Bakcha“. Ten byl poprvé zachycen v roce 1824 a definitivně vyzvednut roku 1845 Ambroisem Comarmondem. Krátce po svém objevení byl převezen do Muzea výtvarných umění v Lyonu a dnes je vystaven v Muzeu Lugdunum. Další, méně významné sarkofágy pocházející z 5. století byly ponechány přímo na místě. Kostel stojí na místě starověkého mauzolea, v němž se již v poslední třetině 5. století nacházely relikvie neznámého původu. Právě ty pravděpodobně vedly k „invenci“ (nalezení a uctívání) místních mučedníků Alexandra a Epipoda. Na konci 5. století se zde praktikovala „distribuce drahocenného prachu mučedníků“, jak ji popisuje homilie č. 55 ze sbírky Eusebius Gallicanus (dnes připisovaná Faustovi z Riez). Od kostela svatého Jana Křtitele ke kostelu svatého Ireneje (6.–9. století) Při stavbě krypty mezi 10. a 11. stoletím byla položena mozaika. Ta byla v roce 1562 zničena protestanty, ale obsahovala text, který začínal slovy: „Zde pod jednou střechou jsou postaveny dva chrámy, jejichž zakladatelem byl svatý Patiens“. Podle některých názorů je text starší než krypta a pochází z doby Sidonia Apollinara (kolem 5. století), zatímco jiní tvrdí, že byl napsán až při stavbě, a nemůže tedy s jistotou potvrdit autorství biskupa Patiense. Je však pravděpodobné, že stavbu zahájil právě on mezi lety 450 a 490. Kostel byl pravděpodobně vysvěcen vienským arcibiskupem Avitem na počátku 6. století pod zasvěcením svatému Janu Křtiteli. Stavba, vybudovaná v bezprostřední blízkosti (nebo možná přímo nad kryptou obou mučedníků), mohla být původně určena k „soukromému“ uctívání Alexandra a Epipoda, a to ještě předtím, než bylo na počátku následujícího století zavedeno oficiální uctívání svatého Ireneje. Pozoruhodná stavba disponovala velkým transeptem (příčnou lodí) a rozlehlou kryptou, což jsou prvky charakteristické pro architekturu druhé poloviny 5. a počátku 6. století. Podobnost s pohřební bazilikou sv. Vavřince z Choulans naznačuje, že obě budovy mohly být dílem stejného architekta. Z této stavby se dnes dochoval pouze jeden oblouk. Řehoř z Tours, který v Lyonu pobýval v letech 551 až 573, popisuje kryptu baziliky sv. Jana jako místo, kde jsou pod oltářem uloženy ostatky sv. Ireneje vedle ostatků mučedníků Alexandra a Epipoda. Existence tohoto spodního oltáře spolu s úpravami usnadňujícími přístup (dveře, schodiště) naznačuje, že se zde konaly eucharistické bohoslužby přímo „nad“ hroby mučedníků. Tato praxe byla sice zakázána druhým koncilem v Braze, ale podporovali ji Svatý Augustin i Isidor ze Sevilly a v jiných částech Západu zůstala s kultem mučedníků spojena. Během první poloviny 7. století byla budova na západní straně krypty, přístupné po schodištích, doplněna o apsidu (uvnitř obdélníkovou, zvenčí polygonální). Tato obnova se připisuje buď biskupovi Arigiovi (blízkému spojenci královny Brunhildy), nebo Ennemondovi (vychovanému na dvoře krále Dagoberta a blízkému Chlodvíku II.). Narbonský biskup Bartoloměj (cca 827–840) daroval kostelu relikvie, které byly umístěny doprostřed hlavní lodi pod oltář nacházející se nad „studnou mučedníků“. V roce 868 založil biskup Remigius společnou komunitu kanovníků pro kostely sv. Justa a sv. Ireneje. Hraběcí nekropole (10.–14. století) V druhé polovině 10. století proběhla další vlna obnovy: kostel byl tehdy zmenšen pouze na chór původní stavby. Krypta s šikmou osou byla opatřena třemi klenutými loděmi a nad přístupovým schodištěm bylo vybudováno nové průčelí. Po roce 993 se kostel díky donaci hraběte Artauda stal rodovou nekropolí (pohřebištěm) prvního rodu hrabat z Forez. Za arcibiskupa Huga z Die byl život kanovníků podřízen řeholi. Komunitu následně vedl převor, zatímco nedaleký svatý Just zůstal sekulární kolegiátní kapitulou. Papež Inocenc IV. během svého pobytu v Lyonu v letech 1244–1251 vysvětil hlavní oltář pod zasvěcením svatého Ireneje. Po vzoru hrabat z Forez a pánů z Beaujeu byli v jižní kapli pohřbíváni také kanovníci-hrabata z lyonské katedrály. Roku 1083 zde byl vnější galerii vpravo od schodiště pohřben biskup Jubin. Zkáza a rekonstrukce Během náboženských válek v roce 1562 kostel zpustošila protestantská vojska barona des Adrets: relikvie byly rozkradeny, fasáda těžce poškozena a krypta málem zničena. Opuštěný objekt se začal opravovat od roku 1584, samotná krypta pak od roku 1635. Za Velké francouzské revoluce sloužil kostel jako seník a postupně chátral. Zájem o něj oživil až rozkvět kultu svatých v 19. století. Současná budova byla postavena v roce 1824 a krypta prošla renovací roku 1863. Roku 1687 byla za chórem vztyčena první kalvárie. Po jejím zničení v roce 1793 byla v letech 1814–1817 obnovena se sochami z carrarského mramoru a v roce 1868 ji restauroval Joseph-Hugues Fabisch. V 19. století byla doplněna křížová cesta tvořená čtrnácti obrazy. Krypta i kostel jsou od roku 1862 zapsány na seznamu historických památek. Kostel a farnost Současná budova kostela pochází z 19. století, pokud jde o horní kostel, který byl postaven v neoklasicistním stylu s byzantskými prvky. Krypta pochází z 10. století, je velmi zachovalá a v 19. století prošla citlivou rekonstrukcí; obsahuje také několik prvků (minimálně jeden oblouk) z 5. století. Stavba se nachází na nároží ulic Rue des Macchabées a Place Saint-Irénée. Budova neústí přímo na náměstí ani do ulice, ale do vnitřního dvora, kde se dochovalo několik sarkofágů z římské doby. Tento prostor je uzavřen zdí se dvěma průchody a obklopuje kostel, kalvárii i farní budovu. Katolický kostel navíc sousedí s křesťanským katolickým kostelem byzantského ritu. Vitráže a sochy v horním kostele pocházejí z období mezi přestavbou v roce 1824 a samým počátkem 20. století. V roce 1828 vytvořil sochař Jean-François Legendre-Héral pro tento kostel několik děl: sv. Jana, sv. Pavla, sv. Justa, sv. Ireneje a Umučení svatého Ireneje. Vitráže v hlavní lodi zachycují počátky křesťanské historie Lyonu a ty postranní zobrazují portréty významných lyonských mučedníků: sv. Ireneje, sv. Blandinu, Epipoda a Alexandra Lyonského. V roce 1901 vytvořil lyonský umělec Lucien Bégule pro boční stěny lodi sérii osmi vitráží s motivy lyonských mučedníků (sv. Potin, sv. Irenej, sv. Blandina atd.). Varhany pocházejí z roku 1855, mají dva manuály po 54 tónech, pedál s 30 tóny a 17 rejstříků. Tento nástroj s mechanickou trakturou je dílem alsaského varhanáře Claude-Ignace Callineta. V roce 1885 jej upravili Carlen a Abbey (Brigue, Švýcarsko). Při té příležitosti byly varhany přemístěny z kruchty nad vchodem (která byla mezitím zbourána) na své současné místo v chóru na severní straně. Pravidelně byla prováděna údržba, naposledy v roce 1987 varhanářem Jean-Françoisem Dupontem z Pont-l'Évêque. Na počátku 30. let 20. století byl jedním z hlavních varhaníků Adrien Rougier. V roce 2018 nástroj restauroval lyonský varhanář Michel Jurine. Současná farnost zahrnuje kostely svatého Justa a svatého Ireneje, přičemž bohoslužby se obvykle konají v druhém jmenovaném. Krypta Nejstarší stěny krypty pocházejí z 5. století, její celkové uspořádání z karolínské doby a dekorace z renovace provedené v roce 1863. Právě zde od konce 6. století odpočíval svatý Irenej po boku Alexandra a Epipoda z Lyonu. Chodby pocházejí z raného středověku. Kostel byl v té době mimořádně navštěvovaný a bylo nutné zajistit, aby věřící mohli sestupovat do krypty, aniž by si překáželi. Proto bylo rozhodnuto vyhloubit dva tunely – jeden pro vstup a druhý pro výstup. V roce 1562, během náboženských válek, baron des Adrets znesvětil hrobky a rozházel kosti, než se pokusil celou kryptu zničit. Ostatky byly později shromážděny v kostnici přiléhající ke kryptě, která jich obsahuje celkem 22 metrů krychlových. V roce 2022 odhalily archeologické vykopávky zdivo chóru, u kterého se zjistilo, že pochází přibližně ze 7. století. V roce 2024 probíhaly archeologické práce pod oltářem, kde se pátrá především po ostatcích svatého Ireneje. Kromě nálezu chóru odkryli archeologové na stěnách a stropě fresky v raně křesťanském stylu. Ty zřejmě pocházejí z doby renovace krypty v 18. století. Zahrada Kalvárie Kalvárie pochází z 18. století. Tyčí se za chórem na úbočí kopce nad řekou Saônou a nabízí panoramatický výhled na celý Lyon. Jde o jednu z mála dochovaných kalvárií v rámci velkého města. Skládá se z oltáře, nad nímž se tyčí tři kříže (odpovídající 12. zastavení křížové cesty), obklopeného adorujícími anděly a náhrobními stélami (cippy). Pod ním se nachází podzemní kaple, v níž pohřební krypta a socha ležícího Krista představují 14. zastavení. Tato pohřební komora byla původně kaplí, která byla později přestavěna. Křížová cesta Křížová cesta z 19. století se skládá ze čtrnácti obrazů, z nichž dva (lemující kalvárii) jsou zasazeny do kamenných schránek. Cesta obklopuje vnější část chóru kostela. Původně tvořila závěr městské křížové cesty, která začínala u již zaniklého kostela svatého Kříže (Sainte-Croix) v Lyonu. Byzantinská farnost svatého Ireneje Vedle hlavního kostela se nachází bývalá kaple útočiště sv. Michala sester Dobrého pastýře, kterou od roku 1991 využívá katolická komunita ruské tradice. Liturgie se zde proto slouží podle byzantského ritu (ve francouzštině a církevní slovanštině). Tato kaple byla po dvou letech rekonstrukčních prací vysvěcena v červnu roku 2016. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Église Saint-Irénée de Lyon na francouzské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Saint-Irénée de Lyon na Wikimedia Commons