Barbarine terme

Barbarine terme (nemško Barbarathermen) so velik kompleks rimskih term v Augusta Treverorum, današnji Trier, Nemčija. Razteza se na 42.000 kvadratnih metrih in so največje rimske terme severno od Alp. Skupaj z drugimi znamenitostmi v Trierju je bil kopališki kompleks leta 1986 zaradi svojega zgodovinskega pomena in obsežne arhitekture uvrščen na Unescov seznam svetovne dediščine kot del Rimski spomeniki, stolnica svetega Petra in Marijina cerkev v Trierju. Zgodovina Rimsko obdobje Barbarine terme so bile zgrajene v drugi polovici 2. stoletja n. št. skupaj z izbruhom gradbene dejavnosti, vključno z novim mostom, amfiteatrom in velikim forumom. Terme so bile zgrajene, da bi zadostilo naraščajočim potrebam po kopanju v Trierju, ko so kopališča Forum postala premajhna. Barbarine terme so po dokončanju merile 172 m x 240 m in obsegale dva mestna bloka. Njihova velikost je povečala tudi povpraševanje po vodi, ki so jo dobavljali iz Ruwerjevega akvadukta. Zdi se, da je ta izbruh dejavnosti del razkazovanja bogastva, ki ustreza sedežu rimskega prokuratorja Gallia Belgica Germania Inferior in Germania Superior. Kopalnice in bazen so bili oblikovani po kopelih iz Severne Afrike. Ogrevani prostori kopališča so znani po uporabi dvonadstropnega hipokavsta. Marmorni trup amazonskega bojevnika, ki je zdaj v Landesmuseum Mainz nakazuje, da je bil kompleks term bogato okrašen z uvoženimi kipi iz Italije. V uporabi so ostale do konca 4. stoletja. Toda kompleks je v zgodnjem 5. stoletju ostal v uporabi, saj je bil Trier med obdobjem preseljevanja ljudstev večkrat oplenjen. Kasnejša uporaba Obsežne ruševine so bile po razpadu Zahodnega rimskega cesarstva uporabljene za marsikaj. Že v 5. stoletju našega štetja so prepoznavni ostanki stanovanjskih stavb, začetki predmestja svete Barbare. Zgodnjekrščanski nagrobni napisi kažejo na možno merovinško cerkev. Kasneje v srednjem veku so bile v ruševinah nameščene utrdbe, kot je razvidno iz risb Matthäusa Meriana in Alexandra Wiltheima. Po navedbah leta 1611 n. št. so bili ostanki reciklirani kot gradbeni material za izgradnjo jezuitskega kolegija, ki je bil kasneje uničen. Trenutni ostanki Ohranili so se le temelji in podzemni servisni rovi, vendar je tehnične podrobnosti kanalizacijskih sistemov, peči, bazenov in ogrevalnega sistema mogoče preučiti bolje kot v drugih dveh kopališčih v Trierju. Najdišče je odprto za obiskovalce, ostanke pa si je mogoče ogledati z brvi, ob mostu pa so ob strani v pomoč obiskovalcem. Galerija Sklici Literatura Heinz Cüppers: Die Barbarathermen. In: H. Cüppers (Hrsg.): Die Römer in Rheinland-Pfalz. Lizenzausgabe, Nikol, Hamburg 2002, ISBN 3-933203-60-0, S. 616–620. Sabine Faust: Barbarathermen. In: Rheinisches Landesmuseum Trier (Hrsg.): Führer zu archäologischen Denkmälern des Trierer Landes (= Schriftenreihe des Rheinischen Landesmuseums Trier. Bd. 35). Trier 2008, ISBN 978-3-923319-73-2, S. 40f. Thomas Fontaine: Die Barbarathermen. In: Hans-Peter Kuhnen (Hrsg.): Das römische Trier (= Führer zu archäologischen Denkmälern in Deutschland. Bd. 40). Konrad Theiss, Stuttgart 2001, ISBN 3-8062-1517-0, S. 102–113. Klaus-Peter Goethert: Die Barbarathermen. In: Römerbauten in Trier (= Führungsheft Edition Burgen, Schlösser, Altertümer Rheinland-Pfalz. Nr. 20). Schnell & Steiner, Regensburg 2003, ISBN 3-7954-1445-8, S. 76–105. Günther Stanzl, Michael Dodt, Die Barbarathermen in Trier. Ein neues Projekt der Bauforschung – Restaurierung und Präsentation, Die Denkmalpflege, Band 63, št.1, Deutscher Kunstverlag, Berlin, 2005, str. 39–54 Winfried Weber: Trier, Barbarathermen (= Führer der Verwaltung der staatlichen Burgen, Schlösser und Altertümer Rheinland-Pfalz. Nummer 6). Landesamt für Denkmalpflege, Mainz 1976 (Neuauflage ebenda 1993). Zunanje povezave Uradna spletna stran 360°-Panoramski posnetek Podatki o zgodovini Rekonstrukcija Barbarinih term v rimskem času