NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Кайзерслаутенский технический университет

Кайзерслаутенский технический университет (нем. Rheinland-Pfälzische Technische Universität Kaiserslautern-Landau) — научно-исследовательский университет в Германии. История Университет был основан в 1969 году как часть двойного университета Трир-Кайзерслаутерн, чтобы придать маленькому городку новый импульс. С 1970 года поступил первый 191 студент. Университет располагался в стенах бывшей Высшей школы педагогики, однако уже в 1971 началось строительство университетского кампуса. В 1975 году двойной университет был расформирован и Университет Кайзерслаутерна стал самостоятельным учебным заведением и единственным техническим вузом в федеральной земле Рейнланд-Пфальц. Своё нынешнее название Технический университет Кайзерслаутерна получил в 2003 году. В 1992 году университет ввёл заочное обучение. В 2017 году он получил награду в категории «Самый популярный ВУЗ с заочным обучением». Рейтинги Вуз находится в топ-1200 лучших университетов мира, по версии международного рейтинга QS. Вуз входит в число самых лучших в инженерии и технологиях, естественных науках Сотрудники Некоторые учёные Кайзерслаутенского технического университета: Вольфганг Небель (нем. Wolfgang Nebel) — немецкий ученый в области информатики. Клаус Кноппер (нем. Klaus Knopper) — немецкий инженер-электрик; разработчик свободного программного обеспечения, создатель популярного дистрибутива Knoppix. Фридеманн Маттерн (нем. Friedemann Mattern) — немецкий ученый в области информатики. Примечания
Instituto Santo Domingo de Espira

El Instituto Santo Domingo (en alemán: Institut St. Dominikus), antiguamente (hasta 1969) Congregación de las Pobres Hermanas Maestras de Santo Domingo, es una congregación religiosa católica femenina, de vida apostólica y de derecho diocesano, fundada en 1852 por el obispo alemán Nikolaus von Weis, en Espira. A las religiosas de este instituto se les conoce como dominicas de Espira y posponen a sus nombres las siglas O.P.​ Historia La congregación fue fundada en 1852, con el nombre de Congregación de las Pobres Hermanas Maestras de Santo Domingo, por el obispo Nikolaus von Weis, de la diócesis de Espira, con el fin de educar a las jóvenes educadoras, influenciadas por el sistema del gobierno liberal, y así proporcionar una educación basada en los postulados y la moral de la Iglesia católica. Las primeras religiosas del instituto se formaron con las Hermanas Dominicas de la Congregación de Santa María Magdalena.​ La congregación fue agregada a la Orden de Predicadores el 7 de marzo de 1893, por el maestro general Andrea Frühwirth y aprobada como congregación de derecho diocesano el 1 de enero de 1907, por el obispo de Espira Konrad von Busch. Luego del Concilio Vaticano II, la congregación cambió el nombre por el Instituto Santo Domingo.​ De esta congregación se originaron el Instituto Santo Domingo de Montana (1985) y el Instituto Santa Rosa de Lima de Ghana (2011).​ Organización El Instituto Santo Domingo es una congregación religiosa internacional, de derecho diocesano y centralizada, cuyo gobierno es ejercido por una priora general. Su sede general se encuentra en Espira (Alemania). Las dominicas de Espira se dedican a la pastoral sanitaria y de educativa, en sus propios hospitales y colegios. Hoy son alrededor de 300 religiosas presentes en Alemania.​ Referencias Bibliografía Eszer, A. (1976). «Domenicane di Neusatzeck». Dizionario degli Istituti di Perfezzione (en italiano) III (Roma: Edizione Paoline).
Suore domenicane della Congregazione di Santa Maria Maddalena

Le Suore domenicane della Congregazione di Santa Maria Maddalena (in tedesco Dominikanerinnen zur Hl. Maria Magdalena; sigla O.P.) sono un istituto religioso femminile di diritto pontificio. Storia Le origini della congregazione risalgono al monastero delle maddalene fondato nel 1225 a Spira da alcune religiose provenienti da St. Leon, nel Baden: accogliendo una supplica delle monache, il 12 marzo 1304 papa Benedetto XI affiliò il monastero al Second'ordine di San Domenico. Nel monastero predicarono Maestro Eccardo, Giovanni Taulero ed Enrico Suso. Danneggiato nel corso della guerra dei trent'anni, il monastero fu soppresso nel 1802 ma fu riapero nel 1828 con il permesso del re di Baviera, che impose alle religiose di aprire una scuola primaria presso il loro cenobio: in seguito furono aperti anche un liceo-educandato e una scuola per maestre di lavori domestici. Poiché gli obblighi monastici non consentivano alle religiose di dedicarsi pienamente all'insegnamento, il 25 settembre 1887 le monache passarono al Terz'ordine di San Domenico e adottarono le costituzioni delle suore di 's-Hertogenbosch. Le nuove costituzioni elaborate per la congregazione furono approvate definitivamente dalla Santa Sede il 19 giugno 1933. Il regime nazional-socialista impedì alla congregazione di accettare nuove suore e costrinse le religiose a chiudere molte scuole in Germania, per cui tra il 1937 e il 1938 alcune religiose si trasferirono in Brasile e Perù dando inizio all'espansione missionaria dell'istituto. Attività e diffusione Le suore si dedicano all'insegnamento, alla puericultura, alla catechesi, all'assistenza agli anziani, alla visita ad ammalati e carcerati. Oltre che in Germania, sono presenti in Brasile e Perù; la sede generalizia è a Spira. Alla fine del 2015 l'istituto contava 109 religiose in 13 case. Note Bibliografia Annuario Pontificio per l'anno 2017, Libreria Editrice Vaticana, Città del Vaticano 2017. ISBN 978-88-209-9975-9. Guerrino Pelliccia e Giancarlo Rocca (curr.), Dizionario degli Istituti di Perfezione (DIP), 10 voll., Edizioni paoline, Milano 1974-2003. Collegamenti esterni (DE) Il sito web ufficiale della congregazione, su kloster-st-magdalena-speyer.de.
Armee-Konservenfabrik

Die Armee-Konservenfabrik ist eine ehemalige Infrastruktureinrichtung der Festung Mainz. Die Errichtung einer Konservenfabrik zur Versorgung der Truppen mit Einsatzverpflegung wurde 1873 von Generalfeldmarschall Edwin von Manteuffel, dem Oberbefehlshaber der Okkupationsarmee in Frankreich, angeregt. Die am Mombacher Tor gegenüber der Neuen Golden-Ross-Kaserne (Dragonerkaserne) errichtete Fabrik war in fünf voneinander unabhängige Bereiche eingeteilt: Mühle, Heeresbäckerei, Gemüseverarbeitung, Fleischerei mit Küche und Kaffeebereitungsraum. Ein zentrales Kesselhaus mit sechs Dampfkesseln versorgte die Betriebsräume mit Dampf, während eine leistungsfähige Transmissionsanlage die Kraft von zwei Dampfmaschinen mit einer Leistung von 150 kW zum Betrieb der Maschinen bereitstellte. Die Fabrik verfügte über große Magazine, Kellereien und Stallungen für das Schlachtvieh. Zur Infrastruktur gehörten ein Gaswerk, eine Pumpstation zur Versorgung mit Frisch- und Kühlwasser sowie eine Kältemaschine. Das Gelände wurde am 27. August 1992 von Oberbürgermeister Herman-Hartmut Weyel unter Denkmalschutz gestellt. Literatur Karl Georg Bockenheimer: Mainz und Umgebung. J. Diemer, Mainz 1880. Weblinks Einzelnachweise
Müden (Renania-Palatinado)

Müden es un municipio situado en el distrito de Cochem-Zell, en el estado federado de Renania-Palatinado (Alemania). Su población estimada a finales de 2016 era de 650 habitantes.​ Se encuentra ubicado en la zona centro-norte del estado, cerca de la orilla del río Mosela, uno de los principales afluentes del Rin por su margen izquierda. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Müden.
Müden (Rajna-vidék-Pfalz)

Müden település Németországban, Rajna-vidék-Pfalz tartományban. Lakosainak száma 660 fő (2023. december 31.). Népesség A település népességének változása: Jegyzetek További információk Hivatalos oldal (német) Kapcsolódó szócikkek Rajna-vidék-Pfalz települései
Müden (Mosel)

Müden (Mosel) è un comune di 649 abitanti della Renania-Palatinato, in Germania. Appartiene al circondario (Landkreis) di Cochem-Zell (targa COC) ed è parte della comunità amministrativa (Verbandsgemeinde) di Cochem. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Müden Collegamenti esterni (DE) Sito ufficiale, su mueden-mosel.de.
Müden (Rijnland-Palts)

Müden is een plaats in de Duitse deelstaat Rijnland-Palts, en maakt deel uit van de Landkreis Cochem-Zell. Müden gelegen aan de Moezel telt 655 inwoners. Bestuur De plaats is een Ortsgemeinde en maakt deel uit van de Verbandsgemeinde Cochem.
Müden (Mosel)

Müden (Mosel) – miejscowość i gmina w Niemczech, w kraju związkowym Nadrenia-Palatynat, w powiecie Cochem-Zell, wchodzi w skład gminy związkowej Cochem. Do 30 czerwca 2014 wchodziła w skład gminy związkowej Treis-Karden. Zobacz też Müden Bibliografia Statistisches Landesamt Rheinland-Pfalz, Bad Ems
Мюден (Мозель)

Мюден (нем. Müden) — община в Германии, в земле Рейнланд-Пфальц. Входит в состав района Кохем-Целль. Подчиняется управлению Трайс-Карден. Население составляет 649 человек (на 31 декабря 2010 года). Занимает площадь 7,50 км². Примечания Ссылки Официальная страница
Миден (Мозел)

Миден (њем. Müden) општина је у њемачкој савезној држави Рајна-Палатинат. Једно је од 92 општинска средишта округа Кохем-Цел. Према процјени из 2010. у општини је живјело 664 становника. Посједује регионалну шифру (AGS) 7135066. Географски и демографски подаци Миден се налази у савезној држави Рајна-Палатинат у округу Кохем-Цел. Општина се налази на надморској висини од 90 метара. Површина општине износи 7,5 km². У самом мјесту је, према процјени из 2010. године, живјело 664 становника. Просјечна густина становништва износи 89 становника/km². Референце Спољашње везе Званични сајт општине (језик: немачки) Њем. Савезни завод за статистику (језик: немачки) Стална конференција градова и општина (језик: немачки) KommOn Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (29. април 2014) - Информациони систем градова, општина и округа. (језик: немачки) План насеља на мапи (Mapquest)
Мюден (Мозель)

Мюден (нім. Müden) — громада в Німеччині, розташована в землі Рейнланд-Пфальц. Входить до складу району Кохем-Целль. Складова частина об'єднання громад Кохем. Площа — 7,50 км2. Населення становить 655 ос. (станом на 31 грудня 2020). Галерея Примітки Посилання Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Мюден (Мозель) Офіційний сайт [Архівовано 25 вересня 2016 у Wayback Machine.] (нім.)
Aula Palatina

Aula Palatina je starořímská palácová bazilika a raně křesťanská stavba postavená mezi lety 300 a 310 za vlády císaře Constantia Chloruse a Konstantina Velikého v Trevíru, v dnešním Německu. Bazilika je největším vnitřním prostorem, který se dochoval z antického období. Je postavena z pevných pálených cihel. Loď baziliky má délku 67 metrů, šířku 26,05 metru a výšku 33 metrů. Celá loď baziliky je bez podpěrných sloupů s podlahou z černobílého mramoru, která byla vybavena podlahovým a stěnovým topným systémem (hypokaustem). Martin z Tours se zde v roce 384 setkal s císařem Magnusem Maximem. Během středověku sloužila Aula jako rezidence biskupa z Trevíru. Za tímto účelem byla apsida přestavěna na obytné místnosti. V 17. století ji arcibiskup Lothar von Metternich začlenil do svého paláce. V 19. století ji pruský král Fridrich Vilém IV. nechal obnovit do původního stavu, pod dohledem architekta Carla Schnitzlera. V roce 1856 se z ní stala protestantská svatyně. V roce 1944 Aula Palatina vyhořela během spojeneckého náletu. Po válce byla opravena, ale bez vnitřních dekorací a omítky z 19. století, takže i zevnitř je vidět cihlovou strukturu. Dnes je Aula využívána jako kostel Evangelické církve v Porýní. V roce 2014 byly do baziliky instalovány nové varhany s více než 6 000 píšťalami. V roce 1986 byla Aula Palatina zapsána na seznam Světového dědictví UNESCO jako součást položky: Římské památky, katedrála svatého Petra a kostel Panny Marie v Trevíru. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Aula Palatina na Wikimedia Commons
Konstantinova bazilika u Trieru

Konstantinova bazilika (njemački: Konstantinbasilika) ili Aula Palatina u Trieru, je bazilika rimske palače, koja je izgrađena za cara Konstantina (306. – 337.) na početku 4. stoljeća. Danas je UNESCO-ova svjetska baština i njena je najveća antička dvorana koja još stoji; ima dužinu od 67 metara, širinu 26,05 m i visinu od 33 m. Aula Palatina je izgrađena oko 310. god. u sklopu kompleksa palače. Izvorno nije bila samostojeća zgrada, već je imala mnoge manje pripojene zgrade poput trijema, predvorja, vestibula i nekih uslužnih prostorija, a imala je i podno i zidno grijanje (hipokaust). Tijekom srednjeg vijeka je korištena kao rezidencija trierskih biskupa. Za to je apsida preoblikovana u stambeni prostor, a na vrhu zidova apside dodani su šiljasti tornjići. U 17. stoljeću, nadbiskup Lothar von Metternich dao je napraviti svoju palaču odmah do bazilike, koju je uvelike obnovio i spojio s palačom. Kasnije, u 19. stoljeću, pruski kralj Fridrik Vilim IV. je naredio da se građevina vrati u svoj prvobitni rimski oblik, što je i učinjeno pod nadzorom vojnog arhitekta Carla Schnitzlera. God. 1856., Aula Palatina je postala protestantskom crkvom. God. 1944., izgorjela je u požaru izazvanom zračnim napadom savezničkih snaga u Drugom svjetskom ratu. Kada je sanirana, nakon rata, nisu obnovljene povijesne unutarnje dekoracije iz 19. stoljeća, tako da su iznutra dobro vidljivi izvorni zidovi od opeke. Vanjske poveznice Panoramski pogled na baziliku
Aula Palatina (Trier)

A trieri Aula Palatina, mai nevén Konstantin-bazilika római kori aulaépület, benne található a legnagyobb fennmaradt ókori terem: az építmény belseje 67 méter hosszú, 27,2 méter széles és 33 méter magas. 1986 óta a város több más római kori műemlékével együtt a világörökség része lett. Története A 4. század elején épített aula I. Constantinus császár trónterméül szolgált. A belsejét márvány borította, a feli fülkékben márványszobrok álltak. A padlókat és a falakat fűtötték. A hajdani nagyság és csillogás a rómaiak hatalmát volt hivatott bemutatni. Az aula építéséről nem maradtak fenn adatok, biztos azonban, hogy régebbi épületekre épült és nem egyedül állt, hanem a császári palotanegyed része volt. A többi épület maradványait az 1980-as években tárták fel és jelenleg azok is megtekinthetők. A bazilika mai képe nem hasonlít az eredeti állapotra, mivel korábban a téglaépület be volt vakolva. A régi vakolat részei és a stukkódíszítések az ablakok környékén megmaradtak. A hatalmas tér fűtése a következőképpen történt: a kettős padlózat alatt öt kályha helyezkedett el, amelyekből a forró levegő a két padló között illetve egy külön falburkolaton át áramlott. A burkolaton át kilépő melegített levegő hatására még a külső falak is felmelegedtek és kvázi fűtőtestként szolgáltak. A 12.–13. században az épület adományozás útján a trieri érsek birtokába került. A 17. század elején Lothar von Metternich közvetlenül a bazilika mellett építette fel a választófejedelmi palotát. Erre a célra az épület keleti és déli falát lebontották, a maradékot az újonnan épült palotába integrálták. IV. Frigyes Vilmos porosz király megbízásából a bazilikát a Metternich-féle átépítési előtti állapotra építették vissza, Carl Schnitzler tervei alapján. 1856 óta a bazilikát az evangélikus egyház használja, de a Rajna–Pfalz tartomány tulajdona. A 19. század végén Gustav Kaupert frankfurti szobrász öt márványszobrot készített a bazilika számára. A szobroknak mára csak a feje maradt meg. A második világháború alatt az épület teljesen kiégett. A háború utáni helyreállítás során az építők tudatosan visszafogottan jártak el: a 19. század során historizáló módon kialakított belső teret kizárólag a téglafalakra egyszerűsítették. Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Konstantinsbasilika (Trier) című német Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. Irodalom Eberhard Zahn: Die Basilika in Trier. Rheinisches Landesmuseum, Trier 1991. ISBN 3-923319-18-5 További információk 360 fokos panorámakép A bazilika orgonája A trieri Bach-kórus
Bazylika Konstantyna

Bazylika Konstantyna (łac. Aula Palatina, niem. Konstantinbasilika) – dawna sala tronowa pałacu cesarza Konstantyna I w Trewirze. Zbudowana w IV wieku jest największą salą rzymską zachowaną do dziś (67 m długości, 27,2 szerokości i 33 wysokości). Budowla służy obecnie jako ewangelicki kościół Odkupiciela (niem. Erlöserkirche). Wraz z innymi zabytkami rzymskiego Trewiru została wpisana w 1986 na listę dziedzictwa kulturowego UNESCO. Historia Zbudowana na początku IV w. bazylika służyła jako sala tronowa cesarzowi Konstantynowi. Jej konstrukcja obywała się bez przypór i wsporników. Wnętrze sali zdobiły marmury, mozaiki i liczne rzeźby. Podłogi i ściany auli były ogrzewane powietrzem podgrzewanym przez pięć pieców umieszczonych pod podwójną podłogą. W średniowieczu bazylika przeszła w posiadanie arcybiskupa Trewiru. Apsyda została przebudowana w wieżę mieszkalną, na przeciwległych krańcach wzniesiono mniejsze wieżyczki a mury uzbrojono w blanki. W takim stanie aula dotrwała do 1600. Na początku XVII w. w bezpośrednim sąsiedztwie bazyliki, Lothar von Metternich wybudował pałac książąt elektorów (niem. Kurfürstliche Palais). Z tej okazji aulę częściowo rozebrano, eliminując jej ścianę południową i wschodnią. Pozostałe fragmenty budynku zintegrowano z nowo budowanym pałacem. Dopiero król Fryderyk Wilhelm IV nakazał przywrócenie budowli do stanu pierwotnego (sprzed przebudowy Metternicha). Przebudowę zaplanował i nadzorował Carl Schnitzler. Od 1856 bazylika służy jako kościół ewangelicki Odkupiciela, pozostając własnością landu Nadrenii-Palatynatu. Pod koniec XIX w. rzeźbiarz Gustav Kaupert stworzył dla kościoła pięć marmurowych rzeźb przedstawiających Jezusa i ewangelistów. Do czasów obecnych zachowały się tylko głowy posągów. W 1944 aula doszczętnie spłonęła. Po II wojnie światowej bazylikę wprawdzie odbudowano, ale jej wnętrza nie zostały zrekonstruowane. Galeria Przypisy
Aula Palatina

Aula Palatina (saguão palatino), do ano 310, é uma construção de tijolos com forma alongada e retangular na cidade de Trier, Alemanha. Mede 67 m de comprimento, 27,5 m de largura e 30 m de altura e exibe uma grande abside semicircular, que abrigava o trono do imperador romano. Depois de saques perpetrados por tribos germânicas, o edifício ficou quase destruído. No século XII a abside foi transformada em torre para acomodar o arcebispo. No século XVII o Aula Palatina passou a fazer parte do recém-construído Kurfürstliches Palais (Palácio Eleitoral) e a parede leste foi parcialmente demolida. Nos períodos napoleónico e prussiano o local serviu de alojamento militar. O rei Frederico Guilherme IV da Prússia ordenou a reconstrução da Aula Palatina, que desde 1856 abriga a igreja protestante de São Salvador. Reerguida após o bombardeio de 1944 na Segunda Guerra Mundial, seu tamanho ainda transparece extraordinário. Bibliografia Weitzmann, Kurt, ed., Age of spirituality: late antique and early Christian art, third to seventh century, no. 102, 1979, Metropolitan Museum of Art, Nova York, ISBN 9780870991790 Ligações externas Die Konstantinsbasilika (em alemão)
Базилика Константина (Трир)

Базилика Константина — римская базилика в Трире, служившая первоначально залом для собраний. Возведена Константином Великим предположительно в 310 году в качестве тронного зала. Внутри зал был украшен мрамором, в нишах располагались статуи, кирпичная кладка оштукатурена, помещение отапливалось. В Средние века базилика служила резиденцией архиепископа. В XVII веке зал был встроен в замок курфюрста. В 1856 году базилика была передана евангелической церкви и с тех пор в ней проходят службы. Во время Второй мировой войны здание сильно пострадало при пожаре, и было позднее реконструировано. Внутреннее помещение 67 метров длиной, 27,2 шириной и 33 в высоту, толщина стен до 2,7 метров. Базилика Константина находится в списке ЮНЕСКО. Примечания Ссылки На Викискладе есть медиафайлы по теме Базилика Константина
Aula Palatina

Aula Palatina, imenovana tudi Konstantinova bazilika (nemško Konstantinbasilika), v Trierju, Nemčija, je rimska palača bazilika in zgodnjekrščanska stavba, zgrajena med letoma 300 in 310 našega štetja v času vladavine Konstancija Klora in Konstantina I. Velikega. Danes se uporablja kot Cerkev Odrešenika in je v lasti kongregacije znotraj Evangeličanske cerkve v Porenju. V baziliki je največja ohranjena dvorana iz antike. Dvorana je dolga 67 m, široka 26,05 m in visoka 33 m. Zaradi svojega pričevanja o imperialnem pomenu Trierja v času Rimskega cesarstva in njegove arhitekture je bila Aula Palatina leta 1986 uvrščena na Unescov seznam svetovne dediščine kot del Rimski spomeniki, stolnica svetega Petra in Marijina cerkev v Trierju. Opis in zgodovina Čeprav Aula Palatina na splošno sledi standardnemu arhitekturnemu načrtu prejšnjih bazilik, s pomanjkanjem stebrov v notranjosti in odprto, škatlasto obliko, je edinstvena po dodatku prečnega preddverja, ki spominja na narteks. Bazilika je bila izdelana iz polne opeke, s črno-belim marmornim podom in je bila opremljena s talnim in stenskim ogrevanjem (hipokavst). Bazilika je bila prvotno del kompleksa palače in ni bila samostoječa stavba, ampak so ji bile prizidane druge manjše stavbe (kot so preddverje in nekaj servisnih stavb). Zunanje dvorišče in ograje v prvem in drugem nadstropju bazilike ne obstajajo več, vendar je na splošno izjemno dobro ohranjeno. V srednjem veku so jo uporabljali kot rezidenco trierskega škofa. V ta namen so apsido preoblikovali v bivalne prostore in na vrhu njenih sten dodali fiale. V 17. stoletju je nadškof Lothar von Metternich zgradil svojo palačo tik ob Auli Palatini in jo vanjo vključil z večjo prenovo. Kasneje, v 19. stoletju, je Friderik Viljem IV. Pruski ukazal obnoviti stavbo v prvotno rimsko stanje, kar je bilo opravljeno pod nadzorom vojaškega arhitekta Carla Schnitzlerja. Leta 1856 je Aula Palatina postala protestantska cerkev. Leta 1944 je stavba pogorela zaradi zračnega napada zavezniških sil med drugo svetovno vojno. Ko so jo po vojni popravljali, zgodovinske notranje dekoracije iz 19. stoletja niso bile rekonstruirane, tako da so opečne stene vidne tudi od znotraj. Nove orgle so bile nameščene leta 2014. Imajo več kot 6000 orgelskih cevi. Galerija Sklici Viri Zunanje povezave Uradno spletno mesto (nemško) History and visiting information Panorama View of the Basilica of Constantine Site of the Constantine Basilica in Google Maps
Řád klarisek-kapucínek

Řád klarisek-kapucínek (zkratka OSCCap/OSClCap, lat. Ordo Santae Clarae Capuccinarum) je římskokatolický ženský řád, jedna z větví řádu františkánů a řádu klarisek. Jeptišky žijí podle regulí sv. Kláry a mají stejný řádový oděv jako řád kapucínů. Žijí v přísné klauzuře a kontemplaci v naprostém mlčení a osobní chudobě. Historie V 16. století se oddělil kapucínský řád od františkánského. V této době došlo k reformnímu hnutí též u řádu klarisek. V roce 1538 založila Neapoli bl. Maria Lorenza Longo (1463–1542) reformní klášter, který se řídil původní regulí sv. Kláry a regulí jako řád kapucínů. Během následujících dvou století se klarisky-kapucínky rozšířily i do dalších zemí. Ve Francii založily svůj první klášter v Paříži roku 1603 (který dal název Boulevardu des Capucines) a druhý roku 1626 v Marseille. V roce 1860 se od řádu oddělila další větev – Řád klarisek-kapucínek věčného Zbožňování. Reference V tomto článku byly použity překlady textů z článků Clarisses capucines na francouzské Wikipedii a Kapuzinerinnen von der Ewigen Anbetung na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Řád klarisek-kapucínek na Wikimedia Commons