NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Gare de Saint-Joseph-le-Castellas

Gare de Saint-Joseph-le-Castellas – przystanek kolejowy w Marsylii, w departamencie Delta Rodanu, w regionie Prowansja-Alpy-Lazurowe Wybrzeże, we Francji. Jest przystankiem kolejowym Société nationale des chemins de fer français (SNCF), obsługiwanym przez pociągi TER Provence-Alpes-Côte d’Azur. Położenie Znajduje się na wysokości 109 m n.p.m., na linii Pertuis – Marsylia, pomiędzy stacjami Sainte-Marthe-en-Provence i Saint-Antoine. Przypisy Linki zewnętrzne Gares en mouvement, un site officiel de la SNCF ter-sncf.com Provence-Alpes-Côte d'Azur, un site officiel de la SNCF
Estadi de Fort Carré

L'Estadi de Fort Carré (o Stade du Fort Carré) és un estadi de futbol i atletisme de la ciutat d'Antíbol, França. Té capacitat per a 7.000 espectadors. És la seu del club FC Antibes. Fou la seu d'un dels partits de la Copa del Món de futbol de 1938. Referències
Stade du Fort Carré

Das Stade du Fort Carré ist ein Rugby- und Fußballstadion im französischen Antibes, Region Provence-Alpes-Côte d’Azur. Das Stadion wurde 1912 eingeweiht und liegt nahe dem Fort Carré. Es ist die Heimspielstätte des FC Antibes. Die Anlage bietet heute 4000 Zuschauern Platz, vor dem Zweiten Weltkrieg lag die Kapazität bei etwa 15.000 Plätzen. Während der Fußball-Weltmeisterschaft 1938 war es Austragungsort des Viertelfinales zwischen Schweden und Kuba, das vor 6.846 Zuschauern mit 8:0 (4:0) endete. Weblinks Stade du Fort Carré (französisch)
Stade du Fort Carré

Le stade du Fort Carré est un stade de football d'Antibes utilisé par le FC Antibes à proximité du Fort Carré. Histoire Cette enceinte compte actuellement 4 000 places, mais en comptait plus de 15 000 avant la Seconde Guerre mondiale. C'était alors l'un des plus grands stades du sud-est et il fut choisi pour accueillir un quart de finale de la Coupe du monde de football 1938 : Suède-Cuba (8-0) devant 6 846 spectateurs. Un imposant monument aux morts (la statue d'un poilu), inauguré en 1927, domine le stade. Durant sept saisons, entre 1932 et 1939 le stade accueille les matchs de 1re Division, ainsi que de 1939 à 1943 dans le cadre des championnats dit « de guerre ». Un terrain de football en gazon synthétique est par la suite construit au nord de la piste d'athlétisme. Notes et références Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du football Portail de l’athlétisme Portail des Alpes-Maritimes
Stade du Fort Carré

A Stade du Fort Carré többrendeltetésű stadion Franciaországban, Antibesben található. A létesítmény főleg labdarúgó mérkőzések tartanak. Nézőterének befogadó képessége 4000 fő. Az 1938-as labdarúgó-világbajnokságon egy mérkőzést, a Svédország-Kuba (8:0) találkozót rendezték itt. Források
Stadio di Fort Carré

Lo stadio di Fort Carré è un impianto sportivo polivalente ubicato nella città francese di Antibes e utilizzato per il calcio, dall'FC Antibes, e per l'atletica leggera. Tale impianto è dotato di 4 000 posti, ma era arrivato ad averne circa 15 000 prima della seconda guerra mondiale. Fu scelto per ospitare un quarto di finale del campionato mondiale di calcio 1938: Svezia-Cuba, che si concluse con un rotondo 8-0 davanti a circa 7 000 spettatori. Nello stadio è ben visibile un imponente monumento ai caduti della prima guerra mondiale. Nei pressi dell'impianto è presente un campo di allenamento in erba sintetica. Collegamenti esterni (FR) Antibes Juan-Les-Pins, su antibes-juanlespins.com. URL consultato il 27 marzo 2021 (archiviato dall'url originale il 6 febbraio 2022).
Stade du Fort Carré

O Stade du Fort Carré é um estádio multiuso em Antibes, França, sede do FC Antibes. Atualmente é usado principalmente para jogos de futebol. O estádio é capaz de acomodar 4.000 pessoas. Durante a Copa do Mundo de 1938, foi palco de um jogo entre a Suécia e Cuba. História O estádio é composto atualmente por 4.000 lugares, mas teve mais de 15.000 antes da Segunda Guerra Mundial. Foi um dos maiores estádios do sudeste de França e foi escolhido para sediar as quartas-de-final da Copa do Mundo de 1938: Suécia-Cuba (8-0) na frente de 6.846 espectadores. Referências Ligações Externas Official website(Inativo desde outubro de 2018)
Стад дю Фор Карре

Стад дю Фор Карре (фр. Stade du Fort Carré) — многофункциональный стадион в городе Антиб, Франция. Являлся одной из арен чемпионата мира по футболу 1938 года. С 1912 года по настоящее время является домашним стадионом для клуба Антиб. Расположен на территории прилегающей к Форту Карре. Имеет 2 каменные трибуны, вместимость — 4000 мест. На момент проведения чемпионата мира стадион вмещал 24 000 зрителей, и являлся самым большим на юго-востоке Франции. В рамках чемпионата мира 1938 года принимал один матч на стадии 1/4 финала между сборными Швеции и Кубы, который состоялся 12 июня, в присутствии 7 000 зрителей, завершился со счетом 8:0 в пользу шведов. Примечания Ссылки Описание стадиона на сайте ФК Антиб
Стад дю Фор Карре

Стад дю Фор Карре (фр. Stade du Fort Carré) — багатофункціональний стадіон у місті Антіб, Франція. Був однією з арен чемпіонату світу з футболу 1938 року. З 1912 року по теперішній час є домашнім стадіоном для клубу «Антіб». Розташований на території прилеглій до Форту Карре. Має 2 кам'яні трибуни, місткість — 4000 місць. На момент проведення чемпіонату світу стадіон вміщував 24 000 глядачів, і був найбільшим на південному сході Франції. В рамках чемпіонату світу 1938 року приймав один матч на стадії 1/4 фіналу між збірними Швеції та Куби, який відбувся 12 червня, в присутності 7 000 глядачів, завершився з рахунком 8:0 на користь шведів. Примітки Посилання Опис стадіону на сайті ФК Антіб
Estación de Saint-Louis-les Aygalades

La estación de Saint-Louis-les Aygalades es una estación ferroviaria francesa de la línea París - Marsella, situada en la aglomeración de Marsella, a 6 kilómetros de la estación principal de Marsella-Saint-Charles. Por ella transitan únicamente trenes regionales. Situación ferroviaria La estación se sitúa en el PK 855,435 de la línea férrea París-Marsella. Historia Si bien el tramo de la línea en el que se sitúa la estación fue abierto el 15 de enero de 1848, no existe fecha exacta de la inauguración de la misma. La estación La estación se compone de dos andenes laterales y de dos vías. Aunque conserva su edificio para viajeros, se configura como un apeadero dado que no hay personal de la SNCF atendiendo la parada. Sí dispone de máquinas expendedoras de billetes. Servicios ferroviarios Regionales Un gran número de TER PACA transitan por la estación cubriendo los siguientes trazados: Línea Miramas - Marsella. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Estación de Saint-Louis-les Aygalades.
Gare de Saint-Louis-les Aygalades

Gare de Saint-Louis-les Aygalades vasútállomás Franciaországban, Marseille településen. Vasútvonalak Az állomást az alábbi vasútvonalak érintik: Párizs–Marseille-vasútvonal Kapcsolódó állomások A vasútállomáshoz az alábbi állomások vannak a legközelebb: Gare de Marseille-Saint-Charles Gare de Séon-Saint-Henri Kapcsolódó szócikkek Franciaország vasútállomásainak listája Jegyzetek További információk
Gare de Saint-Louis-les Aygalades

Gare de Saint-Louis-les Aygalades – przystanek kolejowy w Marsylii, w departamencie Delta Rodanu, w regionie Prowansja-Alpy-Lazurowe Wybrzeże, we Francji. Jest przystankiem kolejowym Société nationale des chemins de fer français (SNCF), obsługiwanym przez pociągi TER Provence-Alpes-Côte d’Azur. Linki zewnętrzne Site SNCF TER PACA : Halte ferroviaire de Saint-Louis-les Aygalades. ter-sncf.com. [zarchiwizowane z tego adresu (2014-01-12)].
St-Blaise (Les Baux-de-Provence)

Die ehemalige katholische Kapelle Saint-Blaise in Les Baux, einer französischen Gemeinde im Département Bouches-du-Rhône in der Region Provence-Alpes-Côte d’Azur, wurde im 12. Jahrhundert errichtet. Die Kirche ist seit 1904 ein geschütztes Kulturdenkmal (Monument historique). Geschichte Die Kapelle wurde von der Zunft der Weber errichtet und ihrem Schutzpatron, dem heiligen Blasius, geweiht. Im 18. Jahrhundert wurde das inzwischen profanierte Gebäude zum Zunfthaus der Weberzunft umgewandelt. Architektur Die kleine Kapelle ist aus Hausteinen gemauert und von einem Satteldach mit Tonziegeln gedeckt. An der Westfassade befindet sich das Portal mit hohen Bogensteinen und darüber ein Okulus. Auf dem Giebel sitzt ein Dachreiter mit einer Glocke. Literatur Guy Barruol und Jean-Maurice Rouquette: Reisewege durch die romanische Provence. Echter Verlag, Würzburg 1993, ISBN 3-429-01506-5, S. 29. Weblinks St-Blaise (Les Baux-de-Provence) Beschreibung als Monument historique in der Base Mérimée des französischen Kulturministeriums (französischer Text)
Chapelle Saint-Blaise des Baux-de-Provence

La chapelle Saint-Blaise est une ancienne chapelle romane située dans le village des Baux-de-Provence, dans le département français des Bouches-du-Rhône en région Provence-Alpes-Côte d'Azur. Localisation La chapelle est située à la limite du village des Baux-de-Provence et du château des Baux, au-delà du pavillon d'entrée au château. Historique du site À proximité de la chapelle, des silex taillés ainsi que des monnaies de l'Antiquité et de la céramique ont été trouvés dès la fin du XIXe siècle. Ainsi, en 1897, Isidore Gilles évoque des tessons qu'il qualifie de « celtiques », mais aussi d'époque romaine et grecque. Des sondages effectués en 1988 à la chapelle ont mis au jour un mobilier important : des clous, du verre, de la céramique protohistorique et campanienne, d'époque tant antique que médiévale. Le remblai découvert pour l'occasion a accueilli des sépultures modernes. Historique de la chapelle La chapelle date du XIIe siècle : elle fut élevée par la corporation des tisserands et des cardeurs de laine en l'honneur de leur patron et devint le siège de leur confrérie au XVIIe siècle. Elle fait l'objet d'un classement au titre des monuments historiques depuis le 9 juin 1904. Elle est actuellement désacralisée et abrite la projection permanente du film La Provence vue du ciel. Architecture La chapelle, de très petites dimensions, est édifiée en pierre de taille assemblée en grand appareil et est couverte de tuiles romaines. La façade occidentale est percée d'un oculus traité en entonnoir et d'une porte dont l'arc en plein cintre est composé de claveaux de grandes dimensions. Elle est surmontée d'un clocheton à baie campanaire unique. La façade latérale n'est percée que d'une minuscule fenêtre rectangulaire. Références Annexes Articles connexes Église Saint-Vincent des Baux Liens externes Ressource relative à la religion : Clochers de France Ressource relative à l'architecture : Mérimée Portail de l’architecture chrétienne Portail du catholicisme Portail des Bouches-du-Rhône Portail des monuments historiques français Portail des Alpilles
Place des Lices (Saint-Tropez)

Place des Lices also known as Place Carnot is a nineteenth century public square in the city of Saint-Tropez, France. Location Place des Lices is located south of the Saint-Tropez's Vieux Port at the convergence of Avenue Foch and Boulevard Vasserot. History The area of Place des Lices dates back to the ninth and tenth century when the field was likely used as a jousting ground as the original meaning of Lices was "jousting ground". By the early 1800s, the field was converted into a city square when twelve plane trees were planted. Between 1890 and 1940, Places des Lices became a popular gathering space for French artists particularly at the square's Café des Arts. Description Place des Lices is lined with rows of hundred year old plane trees on the square's white sandy ground. The edges of the square is lined with rows of cafés. The square also houses an eighteen century fountain. Activities Each Tuesday and Saturday, Place des Lices hosts a Provençal market. Locals at Place des Lices often play the boules game pétanque. The square also hosts pétanque tournaments during summer. Cultural depictions Art Several artists including Paul Signac, Joseph Kutter, Henri Matisse, and Charles Camoin have painted works depicting Places des Lices. Television Place des Lices appeared on the fourth episode of The Amazing Race 30 (2018) as the site of a Head-to-Head competition of pétanque and the leg's Pit Stop. Gallery References
Place des Lices (Saint-Tropez)

La place des Lices ou place Carnot est une place-square-boulodrome centrale de Saint-Tropez, dans le Var en Provence. Histoire Cette vaste place centrale de Saint-Tropez est aménagée dans sa forme actuelle au début des années 1800, à proximité des port de Saint-Tropez et citadelle de Saint-Tropez, en forme de vaste boulodrome rectangulaire de sable de blanc, à l'ombre de ses rangées de platanes, avec ses bancs publics, sa fontaine centrale du XVIIIe siècle, ses cigales, et ses nombreuses terrasses de cafés-restaurants et hôtels (dont le Byblos...). Pétanque Elle est célèbre pour ses parties et nombreux concours de pétanques, de la population locale, des touristes, et des célébrités des lieux du monde du spectacle (en concurrence avec Saint-Paul-de-Vence) avec entre autres Brigitte Bardot, Eddie Barclay, Stéphane Collaro, Johnny Hallyday, Karl Lagerfeld, Vanessa Paradis, Patrick Bruel... Quelques événements Bravade de Saint-Tropez Nombreux concours de pétanque Marché de Provence de Saint Tropez (les mardi et samedi) Peinture Le peintre Paul Signac a représenté la place en 1893 dans sa toile Place des Lices, Saint-Tropez, désormais au Carnegie Museum of Art de Pittsburgh, aux États-Unis. Musique 2014 : Place des Lices au soleil, de Tonya Kinzinger, Adeline Blondieau et Bénédicte Delmas, extrait de l'épisode Jessica's song de la série télévisée Sous le soleil (1996-2008). Au cinéma Dans le film Le Gendarme de Saint-Tropez de 1964, Louis de Funès, Michel Galabru, Jean Lefebvre, et Christian Marin ne jouent pas leur célèbre partie de pétanque sur la place des Lices, mais dans une pinède voisine de Saint Tropez. Dans le film La Cage aux folles 2, une partie de l’intrigue se déroule dans un hôtel situé sur cette place, anecdote reprise le lendemain dans le journal que lit Albin, et qui cite l’adresse. Notes et références Voir aussi Liste des monuments historiques du Var Liens externes « Le marché de Saint-Tropez (place des lices) », sur www.ot-lelavandou.fr (consulté en juin 2021) Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail des espaces verts Portail de la pétanque Portail du tourisme Portail du Var Portail de la Provence
Museu Granet

El Museu Granet (en francès, Musée Granet) és un museu d'art i arqueologia que es troba a Ais de Provença, França. És el museu més important de la localitat i està reconegut com a «museu de França». Destaca sobretot per les seves notables col·leccions de pintura i escultura dels segles xix i xx. Història Des de 1949 porta el nom de Granet en homenatge al pintor François Marius Granet, nascut a Ais i amic d'Ingres, ja que va ser un dels seus principals impulsors. Es va inaugurar l'any 1838. Té la seu principal en un edifici del segle xvii que va acollir el priorat de l'orde de Malta i que va ser seu de l'escola d'art de la localitat. Les donacions de Philippe Meyer (2000) i el dipòsit de Jean Planque (2011) han donat un gruix considerable a la representació de l'art del segle xx en les col·leccions del Museu Granet. Aquesta darrera, la col·lecció Planque, s'exposa en una extensió del museu a la capella dels Penitents Blancs, inaugurada l'any 2013, Col·leccions Té una secció d'arqueologia on es mostren les escultures de guerrers i altres materials procedents de l'excavació de l'oppidum d'Entremont. La col·lecció de pintura dels segles xiv a xviii conté diverses obres d'interès, com ara un díptic atribuïble a l'entorn de Giotto, La Mare de Déu amb sant Pere, sant Agustí i un donant, de Robert Campin, un autoretrat de Rembrandt o dos bons retrats de Gaspar de Gueidan deguts a Jacint Rigau. La col·lecció de pintura del segle xix inclou obres de François Marius Granet, Jean Auguste Dominique Ingres (Retrat de Granet, Júpiter i Tetis) i de diversos artistes que es van centrar en el paisatge de la Provença com Émile Loubon o Marius Engalière. La galeria d'escultures presenta una selecció de peces d'artistes acadèmics francesos del segle xix. Té una sala dedicada a Cézanne on destaquen el retrat de l'esposa de l'artista (Marie Hortense Fiquet) i una versió de Les banyistes. Entre la representació dels artistes del segle xx sobresurten les sales dedicades a Alberto Giacometti i Pierre Jacob (Tal Coat). L'extensió del Museu a la capella dels Penitents Blancs on s'exposa la col·lecció Jean Planque completa la representació de l'art del segle xx amb obres de Picasso, Léger, Nicolas de Staël, Antoni Tàpies, o Jean Dubufet, entre d'altres. Galeria d'imatges Referències Enllaços externs Web oficial del Museu Granet (en francès)
Музей Гране

Музей Гране (фр. Musée Granet) — музей искусства и археологии во Франции, в городе Экс-ан-Прованс, созданный в 1849 году уроженцем города живописцем Франсуа Мариусом Гране. С 1949 года музей носит его имя. В 2011 году музей посетило 177 598 человек. История Первый музей был основан в 1838 году в зданиях, ранее принадлежавших монастырю и церкви Сен-Жан-де-Мальт (Святого Иоанна Мальтийского). Коллекция в основном состояла из древностей, собранных Форисом де Сен-Венсаном в конце XVIII века. В 1849 году Франсуа Мариус Гране завещал родному городу все имевшиеся у него картины и рисунки. Из числа рисунков, согласно условиям завещания, двести были отобраны для Лувра. «Крыло Гране» строилось с 1860 года. Второе здание было пристроено после 1870 года, затем третье в 1900 году, а весь музей был значительно расширен около 1940 года. Музей по-прежнему имеет общий сад с церковью. Перед международной выставкой 2006 года, посвящённой столетию со дня смерти живописца Поля Сезанна, уроженца города, музей был реорганизован, а здания отреставрированы. Коллекции пополнялись за счёт различных пожертвований. Из-за нехватки места большая археологическая коллекция, включающая множество недавно открытых артефактов античного искусства, будет представлена в новом музее, который все ещё находится на стадии планирования. Картинная галерея Музея Фабра содержит картины Жана Огюста Доминика Энгра (среди которых монументальная «Юпитер и Фетида»), подлинный автопортрет Рембрандта и работы Антониса Ван Дейка, Поля Сезанна, Альберто Джакометти и Николя де Сталя. В июне 2011 года в Музее Гране открылась первая часть коллекции Фонда Жана и Сюзанны Планк, содержащая более 180 произведений искусства. Это наследие швейцарского художника и коллекционера произведений искусства Жана Планка, личного друга Пабло Пикассо, было передано в дар городу на пятнадцать лет. Коллекция содержит более трёхсот произведений искусства, включая картины и рисунки Дега, Ренуара, Гогена, Моне, Сезанна, Ван Гога, Пикассо, Пьера Боннара, Пауля Клее, Фернана Леже, Джакометти и Дюбюффе. Открытие коллекции состоялось в 2013 году. Примечания
Muzej Granet

Musée Granet je muzej v četrti Mazarin v Aix-en-Provence v Franciji. Posvečen je slikarstvu, kiparstvu in arheologiji. Leta 2014 je muzej obiskalo 199.353 obiskovalcev. Zgodovina Muzej je bil ustanovljen leta 1765 . Osnova za to je bila zbirka starin Faurisa de Saint-Vincenta. Od 19. stoletja je muzej nameščen v prostorih Malteškega viteškega reda, ki so bili zgrajeni leta 1671 na mestu cerkve Saint-Jean-de-Malte v četrti Mazarin. Ustanovitev leta 1838 je bila pod imenom Musée d'Aix. Leta 1849 je zbirko starin dopolnila zapuščina slikarja Françoisa Mariusa Graneta (1775–1849), Ingresovega prijatelja, ki je vse umetnine, ki jih ima v lasti, podaril svojemu rojstnemu kraju Aix. Po njegovi volji je bilo Louvru dano 200 del. Zbirko je dopolnilo več ustanov: Jean-Baptiste de Bourguignon de Fabregoules je na primer muzeju podaril 800 umetniških del. Granetovo krilo je bilo zgrajeno leta 1860. Leta 1870 je sledila druga zgradba, tretja leta 1900, kompleks pa je bil dokončan okoli leta 1940. Leta 1949, ob Granetovi 100-letnici smrti, se je muzej preimenoval in od takrat nosi njegovo ime. Leta 1984 je osem primerov Cézannovih slik trajno posojenih iz Pariza v Musée Granet. Do takrat mesto ni imelo niti ene slike tega pomembnega umetnika iz Aixa. Pomembna sodobna umetniška dela izvirajo iz anonimne fundacije leta 2000, ki je razstavljena pod imenom De Cézanne à Giacometti. Začasna razstava Picasso - Cézanne je bila na ogled do 27. septembra 2009. Stalna zbirka Pred mednarodno razstavo leta 2006, ki je obeležila stoletnico Cézannove smrti, je muzej doživela pomembno obnovo in reorganizacijo . Zaradi pomanjkanja prostora bo velika arheološka zbirka, vključno z mnogimi nedavnimi odkritji, razstavljena v novem muzeju, še v fazi načrtovanja. V muzeju so glavne slike Jean-Dominique Ingresa (med njimi monumentalna Jupiter in Tetis), avtentični Rembrandtov Avtoportret in dela Anthonyja van Dycka, Paula Cézanna, Alberta Giacomettija in Nicolasa de Staëla. Planque zbirka Junija 2011 se je na Musée Granetu odprl prvi del zbirke Fondacije Jean et Suzanne Planque, ki vsebuje več kot 180 umetnin. Ta zapuščina švicarskega slikarja, prodajalca in zbiralca umetnin, Jeana Planqua, osebnega prijatelja Pabla Picassa, je mestu podarjena v začetnem obdobju 15 let. Zbirka vsebuje več kot 300 umetniških del, vključno s slikami in risbami Degasa, Renoirja. Gauguina, Monet, Cézanna, Van Gogha, Picassa, Pierra Bonnarda, Paula Kleeja, Fernanda Légerja, Giacomettija in Dubuffeta. Celotna zbirka je shranjena v posebej zgrajenem prizidku v Chapelle des Pénitents Blancs, ki je v bližini. Chapelle des Pénitents Blancs des Carmes je sicer od leta 1992 zgodovinski spomenik. Galerija Sklici Reference Bouyala d'Arnaud, André (1964), Évocation du vieil Aix-en-Provence, éditions de Minuit, ISBN 978-2-7073-0271-7 : ISBN / Date nekompatibilen (pomoč) Castaldo, Inès (2011), Le Quartier Mazarin. Habiter noblement à Aix-en-Provence, Le Temps de l'Histoire, Presses universitaires de Provence, ISBN 978-2-85399-789-8 Roux, Jean-Marie (1987), Saint-Jean-de-Malte. Une église de l'ordre de Malte à Aix-en-Provence, Édisud Zunanje povezave Homepage of Musée Granet
Музей Гране

Музей Гране (фр. Musée Granet) — музей у кварталі Мазаріні, Екс-ан-Прованс, Франція, присвячений картинам, скульптурам та археології. Історія та постійна колекція Музей, що примикає до Собору Святого Жана Мальтійського, вперше відкрився в 1838 році у будівлях, які раніше належали монастирю Святого Жана Мальтійського. Музей і досі має спільний із собором сад. Основа колекції музею була сформована колекцією Франсуа Моріса Гране, чиїм іменем він і названий. В музеї зберігаються основні картини Жана Енгра (серед яких монументальне полотно «Юпітер та Тетіс»), автентичний автопортрет Рембрандта та роботи ван Дейка, Сезанна, Альберто Джакометті та Нікола де Сталь. Перед міжнародною виставкою 2006 року до сторіччя смерті Сезанна, музей було суттєво реконструйовано і реорганізовано. Через відсутність місця велика археологічна колекція, включно з нещодавніми знахідками, буде перенесена до нового музею, будівництво якого планується. Колекція Планк У червні 2011 року перша частина колекції Фундації Жана та Сюзан Планк, що містила понад 180 робіт, відкрилася експозицією в Музеї Гране. Цей спадок швейцарського художника, дилера та колекціонера виробів мистецтва Жана Планка, особистого друга Пабло Пікассо, була передана місту на початковий період 15 років. У цілому колекція містить понад 300 предметів, включаючи картини та малюнки таких митців як Едґар Деґа, П'єр-Огюст Ренуар, Поль Ґоґен, Клод Моне, Сезанна, Вінсент ван Гог, Пікассо, П'єр Боннар, Пауль Клее, Фернан Леже, Джакометті та Жан Дюбюффе. Повна колекція буде розміщена в спеціальній прибудові до Каплиці білих каянників, розташованій поруч: відкриття очікувалось 2013 року. Галерея Примітки Посилання Bouyala d'Arnaud, André (1964), Évocation du vieil Aix-en-Provence, éditions de Minuit, ISBN 978-2-7073-0271-7 Castaldo, Inès (2011), Le Quartier Mazarin. Habiter noblement à Aix-en-Provence, Le Temps de l'Histoire, Presses universitaires de Provence, ISBN 978-2-85399-789-8 Roux, Jean-Marie (1987), Saint-Jean-de-Malte. Une église de l'ordre de Malte à Aix-en-Provence, Édisud