Katedrála Saint-Siffrein (Carpentras)

Katedrála svatého Siffreina v Carpentras (francouzsky Cathédrale Saint-Siffrein de Carpentras) je bývalá římskokatolická sídelní katedrála nalézající se ve francouzském městě Carpentras v departementu Vaucluse v regionu Provence-Alpes-Côte d'Azur. Od roku 1840 je katedrála zapsána na seznam historických památek francouzského ministerstva kultury. Od roku 2009 slouží jako sídlo titulárního biskupa z Carpentras. Historie Současný gotický chrám byl vybudován na popud avignonského vzdoropapeže Benedikta XIII. na místě původní románské katedrály, která byla v té době v havarijním stavu. Z původní stavby se dodnes dochovala románská kupole. Katedrála byla centrem někdejší diecéze Carpentras a je zasvěcena jejímu patronovi a bývalému biskupovi, svatému Siffreinovi (Siffredovi). Diecéze zanikla v roce 1801 na základě konkordátu, kdy byla začleněna pod arcibiskupství v Avignonu. Románská katedrála Podle tradice nechal první katedrálu vystavět již v 6. století biskup Siffrein, mnich z kláštera Lérins. Jednalo se o jednolodní stavbu o pěti klenebních polích zasvěcenou svatému Antonínu Poustevníkovi. V 10. století byl biskupský komplex znám pod trojím zasvěcením – Panně Marii, svatému Petru a svatému Siffreinovi. Stavba románského chrámu je připisována biskupu Geoffroyi de Garosse; jeho dnes již částečně nečitelný náhrobní nápis uvádí rok 1215. Srovnáním s jinými katedrálami v dolním údolí Rhôny však historici dobu výstavby upřesnili na období kolem roku 1180.> Ve 14. století byla tato románská katedrála ve velmi špatném stavu a roku 1399 se její klenba definitivně zřítila. Gotická katedrála Románská stavba se definitivně zřítila pravděpodobně na přelomu let 1399 a 1400. V době vrcholícího velkého západního schizmatu nařídil vzdoropapež Benedikt XIII. dne 5. května 1404 stavbu nového gotického chrámu. Základní kámen byl položen 22. února 1405. Vedením stavby byl pověřen Thomas Colin z bretaňského Dinanu, v papežských archivech uváděný jako magister operis (mistr díla). Jeho volba čtvercového půdorysu klenebních polí vtiskla lodi poněkud podsaditý a těžkopádný ráz. V září 1409 Colina vystřídal Jean Laurent, zvaný Burgunďan, po němž stavbu převzal jeho zeť, kameník Antoine Omède (v letech 1449–1467). Účetní knihy papežské komory (tehdejšího ministerstva financí) dokládají, že Omède najímal kameníky z diecézí po celé Evropě – od Lyonu a Ženevy až po Kolín nad Rýnem. Poslední velkou fázi výstavby vedl v letech 1498–1508 Blaise Lécuyer. Ten vybudoval portál Panny Marie, známý jako „Židovská brána“ (Porte juive), lemovaný fiálami s vížkami. Lomený oblouk brány vrcholí vimperkem s kytkou a kraby. Nad ním se nachází znak kapituly a rodu Rostagni spolu s ikonografickým motivem „koule s krysami“. Portál zdobí devět nik pro sochy; na středovém pilíři je umístěna litinová socha Panny Marie Sněžné z roku 1855, odkazující na římskou baziliku Santa Maria Maggiore. Katedrála byla vysvěcena v roce 1531. Na přelomu 17. a 18. století pověřil biskup Laurent Buty sochaře Jacquese Bernuse výzdobou kněžiště. Bernus je autorem hlavního oltáře, svatostánku s anděly a pozlacené dřevěné Glorie, stejně jako mramorového náhrobku samotného biskupa Butyho v presbytáři. Křížová chodba, která byla jedinou významnější dochovanou částí původní románské katedrály, byla v roce 1829 stržena. Roku 1875 došlo k demolici románské zvonice, která byla do té doby ponechána v původní podobě. Současná věž je postavena v novogotickém slohu. Hudební tradice a osobnosti S katedrálou jsou spjata jména tří významných hudebníků: Elzéar Genet (cca 1470–1548), známý pod přídomkem Il Carpentrasso, jeden z předních skladatelů vrcholné renesance. Nicolas Saboly (1614–1675), rodák z blízkého Monteux a autor provensálských koled, který zde působil jako kapelník v letech 1639–1643. Louis Archimbaud (1705–1789), který zastával úřad katedrálního organisty rekordních 62 let (1727–1789). Současná podoba chrámu Exteriér Hlavní portál katedrály z roku 1615 směřuje na náměstí Place du Palais de Justice, kde dříve stával biskupský palác. Vstupní dveře z ořechového dřeva zdobí znak biskupa Horace Capponiho. Nad nimi se nacházejí dvě niky dekorované ovocnými girlandami, v nichž až do Velké francouzské revoluce stály sochy svatého Petra a Pavla. Mramorové sloupy rámující portál pravděpodobně pocházejí ze 4. století z baptisteria ve Venasque. Původní mramorový kříž, který zdobil prostranství před chrámem, byl zničen během revoluce. Dnešní věž, vysoká 58 metrů, byla postavena v letech 1899–1902 jako náhrada za původní románskou zvonici. Její autor se nechal inspirovat architekturou kostela svatého Marciála v Avignonu. Židovská brána a „koule s krysami“ Na jižní straně chrámu se nachází boční vchod, označovaný jako „Židovská brána“ (Porte des Juifs). Svůj název získala podle tradice, kdy tímto vchodem vstupovali do lodi židé, kteří nově konvertovali ke katolicismu. Nad portálem je umístěn unikátní dekorativní prvek zvaný „koule s krysami“ (boule aux rats). Toto zpodobnění zeměkoule, kterou ohlodávají krysy, symbolizuje svět sužovaný hříchem a kacířstvím. Interiér Apsida Apsida má polokruhový půdorys a výšku 12 metrů. Její klenbu tvoří dvanáct paprsčitě uspořádaných žeber. Kněžiště (Chór) Kněžiště je 16 metrů dlouhé, 11 metrů široké a dosahuje výšky 19 metrů. Svorníky obou polí křížové žebrové klenby nesou znaky papežů Benedikta XIII. a Pia IX. Od hlavní lodi je prostor oddělen kovanou mříží se znakem biskupa Josepha-Dominika d'Inguimbert, který ji chrámu daroval. Boční stěny zdobí dvě tribuny. Na pravé straně se nacházejí vzácné varhany z roku 1455, které jsou chráněny jako historická památka. Pod levou tribunou je umístěn triptych Korunování Panny Marie se svatým Siffreinem a svatým Michaelem; autorství díla bylo v roce 2002 připsáno Enguerrandu Quartonovi. V kněžišti se nachází také náhrobek biskupa Ayrarda, někdejšího probošta z Arles, který v roce 982 založil zdejší katedrální kapitulu. Hlavní oltář z bílého mramoru pochází z roku 1845 a doplňují jej sochy dvou adorujících andělů od Jacquese Bernuse. Hlavní loď Hlavní loď chrámu je 15,30 metru široká a 42 metrů dlouhá, výška klenby dosahuje 23,25 metru. Skládá se ze šesti klenebních polí. Zdobené svorníky byly kompletně restaurovány v 19. století. Svorník nejblíže hlavnímu portálu nese znak biskupa Josepha-Dominika d'Inguimberta (známého jako Dom Malachie), který v Carpentras působil v letech 1738–1757. Kaple Na jižní straně chrámu se nachází pět kaplí: Kaple křtitelnice Křtitelnice, původně umístěná v narthexu (předsíni), se dnes nachází v samostatné kapli. Tvoří ji mramorová nádoba na podstavci, nad níž je umístěn fronton se znakem města Carpentras. Celý soubor od roku 1835 završuje mramorová kupole. Kamenná balustráda pochází ze 17. století a původně oddělovala kněžiště od lodi. Kaple svaté Anny Tato kaple byla původně zasvěcena svatému Janu Křtiteli. Zdobí ji několik obrazů, mimo jiné Svatá Helena s křížem a Útěk do Egypta (1840). Součástí vybavení je dřevěný retábl ze 17. století (původně polychromovaný) a oltář z 18. století. Kaple svatého Josefa Zasvěcení (patrocinium) této kaple se v minulosti několikrát změnilo: původně byla dedikována svatému Zachariáši a svatému Jakubovi, později svátku Božího těla (Corpus Domini), až získala své současné jméno. Nachází se zde oltář a retábl z polychromovaného mramoru ze 17. století. Vitráž i oltářní obraz zobrazují Skonání svatého Josefa. Kaple dušiček (duší v očistci) Kaple s janovským oltářem ze žlutého mramoru je vyzdobena pozlacenými dřevěnými sochami ze 17. století. Ty zobrazují svatého Šebestiána a svatého Rocha, kterým byla kaple původně zasvěcena. Na jedné ze stěn je umístěna pamětní deska připomínající padlé v první světové válce („Morts pour la France“). Kaple Zvěstování Panny Marie Tato kaple, nazývaná také kaplí Nejsvětějšího Srdce Ježíšova, byla původně zasvěcena svatému Markovi. Nachází se zde vitráž z 15. století (dar biskupa Michela Angliciho) zobrazující svatého Siffreina mezi svatým Michaelem a svatou Kateřinou. Kaple je osazena varhanami se šestnácti rejstříky od varhanáře Pascala Quoirina z roku 1974. Severní kaple Na severní straně lodi se nachází šest kaplí: Kaple Svatého hřebu Kaple je známá také pod zasvěcením svatému Klaudiovi nebo Andělu Strážnému. Dominantou je šedý mramorový oltář ve stylu Ludvíka XV., dílo bratří Mazzettiů z Avignonu. Kaple sloužila jako pohřebiště biskupů z Carpentras (je zde pohřben např. Jacques Sacrati, biskup od r. 1572) předtím, než byly jejich náhrobky umisťovány přímo v kněžišti. Na východní straně vede mříží uzavřený průchod do oratoře zasvěcené Svatému udidlu (Saint Mors). Kaple svatého Siffreina Dříve byla zasvěcena svatému Ludvíkovi a svatému Kryšpínovi, dnes nese jméno patrona katedrály. Siffrein, původně mnich z opatství Lérins, se stal biskupem v Carpentras v roce 555. Oltář i retábl z pozlaceného a malovaného dřeva pocházejí ze 17. století a byly restaurovány ve století devatenáctém. Kaple Kříže (nebo Božího těla) Původně byla zasvěcena Panně Marii Bolestné. Touto kaplí se dříve vcházelo do dnes již zaniklé křížové chodby; původní chodba je však částečně zbořena a zazděna. V kapli se nachází hrobka biskupů z vlivné rodiny Sadoletů. Kaple Panny Marie Tato kaple, dříve zasvěcená svatému Blažejovi a svatému Eligiovi, vyniká nejbohatší výzdobou. Oltář a retábl z polychromovaného mramoru byly přeneseny z místního karmelitánského kláštera. Zdobí je sochy proroka Eliáše a svaté Terezie z Ávily. Kaple svatého Antonína Oltář pochází z 18. století, retábl je o století starší. Kapli zdobí dřevěné sochy svatého Kryšpína (18. století), svatého Blažeje a svatého Jana Křtitele (19. století). Kaple svaté Terezie z Lisieux a zářijových mučedníků Tato kaple (původně zasvěcená svatému Kříži) připomíná tři kněze z Carpentras, kteří byli zavražděni 2. září 1792 během masakru v pařížském klášteře karmelitánů. Nad vstupní klenbou kaple se nachází malá prosklená lodžie (oratoř). Tu nechal vybudovat biskup d'Inguimbert, aby mohl sledovat bohoslužby přímo z přilehlého biskupského paláce (dnešní Justiční palác), aniž by musel vycházet ven. Rozdíl v počtu kaplí na severní a jižní straně lodi je dán přítomností vedlejšího (jižního) portálu. Oratoř Svatého udidla Tento emblém města Carpentras je podle tradice relikvií zhotovenou z hřebů z Kristova kříže. Legenda praví, že svatá Helena, matka císaře Konstantina, po dlouhém hledání nalezla na Kalvárii kříž i hřeby z umučení Páně. Z jednoho z nich nechala pro svého syna vykovat koňské udidlo. Stopa po něm končí v 12. století v Konstantinopoli; v Carpentras se objevuje po roce 1204, kdy město vyplenili křižáci. Svaté udidlo se stalo symbolem zdejších biskupů a v roce 1260 jej přijalo za svůj znak i město. Původní relikviář z pozlaceného stříbra z roku 1330 byl zničen během revoluce. Současnou schránku zhotovil v roce 1872 lyonský zlatník Armand-Calliat. Vnitřní vybavení Kromě výše zmíněných památek se v katedrále nacházejí: Dvoje varhany umístěné v úrovni hlavního oltáře, z nichž jedny jsou zapsány na seznamu historických památek. Zvony V horní části věže je zavěšeno pět zvonů: Galerie Literatura E. Andréoli, B.S. Lambert, Monographie de l'église cathédrale Saint-Siffrein de Carpentras, 1862, 257 s. Hyacinthe Chobaut, Les maîtres d'œuvre de l'église Saint-Siffrein de Carpentras, in: Mémoires de l'Académie de Vaucluse, 1923, s. 1-14 Jean-Maurice Rouquette, Provence romane 1, sv. 1, Zodiaque, coll. « La Nuit des Temps », 1974 André Reyne et Daniel Bréhier, Cathédrale Saint-Siffrein de Carpentras, sv. 1, Lescuyer, Lyon, 1975 Alain Girard, La Représentation de la Cour céleste dans les portails de Blaise Lécuyer, in: Le Peuple des Saints, Académie de Vaucluse, 1987 (ISBN 2-906908-00-2) Alain Girard, L'Aventure gothique entre Pont-Saint-Esprit et Avignon du XIIIe au XVe siècle, Aix-en-Provence, Édisud, 1996, 189 s. (ISBN 2-85744-888-0) Françoise Robin, Carpentras : Cathédrale Saint-Siffrein, in: Midi gothique : de Béziers à Avignon, Paris, Picard éditeur, coll. « Les monuments de la France gothique », 1999, 389 s. (ISBN 2-7084-0549-7), s. 187-194 Luc Ta-Van-Thinh, Enguerrand Quarton, peintre de l'Unité, (préface Marie-Claude Léonelli), (ISBN 2-9518024-0-4), Malaucène 2002 Jacques Biarne, Les origines de la cathédrale Saint-Siffrein de Carpentras, Provence Historique, sv. 29, č. 118,‎ 1979). Yves Esquieu, Carpentras : Cathédrale Saint-Siffrein », dans Congrès archéologique de France. 175e session. Monuments d'Avignon et du Comtat Venaissin. 2016 : Empreinte et influence de la papauté (XIVe – XVIIe siècle), Paris, Société française d'archéologie, 2017, 336 s. (ISBN 978-2-901837-76-3), s. 279-292 Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Cathédrale Saint-Siffrein de Carpentras na francouzské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Katedrála Saint-Siffrein de Carpentras na Wikimedia Commons