Katedrála Notre-Dame-des-Pommiers (Sisteron)

Katedrála Notre-Dame-des-Pommiers (nebo také katedrála Panny Marie a svatého Thyrse) je římskokatolický kostel postavený v Sisteronu ve francouzském departementu Alpes-de-Haute-Provence. Kostel je zasvěcený Panně Marii a svatému Tyrsovi. Je bývalou katedrálou diecéze sisteronské a od roku 1916 jednou ze konkatedrál diecéze Digne, Riez a Sisteron. Její název vznikl zkomolením latinského slova „pomerium“, které označovalo prostor mezi domy a hradbami, kde byla stavba vztyčena. Se svými třemi loděmi patří k největším církevním stavbám v Provence. Jde o románskou architekturu s patrnými lombardskými vlivy, které se projevují zejména na portálu a závěru kostela. Historie Tato katedrála byla součástí biskupského komplexu, k němuž patřila také jižní křížová chodba a kostel svatého Tyrse. Památka na tento zaniklý kostel se dochovala v dvojím zasvěcení současné katedrály, která je dodnes pod ochranou Panny Marie i svatého Tyrse. Původní kostel, částečně zničený během náboženských válek, získalo v roce 1570 bratrstvo bílých penitentů pro svou kapli; v roce 1860 byl pak zcela zbořen. Stavbu katedrály nechal zahájit biskup Pierre de Sabran (1145–1171). Práce pokračovaly na začátku 13. století za účasti lombardských mistrů, které povolal biskup Henri de Suse. Yann Codou a Mathias Dupuis však zpochybňují takto brzký počátek prací a přiklánějí se k datování stavby až na konec 12. století. Většina stavebních činností tak zřejmě proběhla až za episkopátu Jindřicha ze Susy. V roce 1431 byla původní šindelová střecha nahrazena taškami. V roce 1564 během náboženských válek katedrálu vyplenili protestanti. Došlo ke stržení zvonice, rozbití zvonů a převržení oltářů; archivy i mobiliář lehly popelem. Po tomto období zkázy chrám rozšířily boční kaple: na jižní straně vzniklo v místě zbořeného ambitu pět kaplí v jedné linii, zatímco na severní straně přibyly k obvodové zdi tři kaple různé hloubky. Celková obnova katedrály začala až za episkopátu Toussainta de Glandevèse (1606–1648). Tehdy došlo k opravě klenby hlavní lodi, rekonstrukci střechy a znovuvýstavbě zvonice. Od roku 1840 je katedrála zapsána na seznamu historických památek francouzského ministerstva kultury. Poté, co byla katedrála v roce 1840 zařazena na seznam historických památek, proběhly další práce na střeše, která byla v roce 1851 pokryta vápencovými deskami. Tato úprava se však ukázala jako nevhodná, neboť spárami zatékala voda, a proto byly desky v roce 1869 zakryty pálenými taškami. Kompletní renovace všech střech proběhla ještě v roce 1926, kdy byla celá krytina nahrazena prejzy. Architektura Tato katedrála, náležející k provensálskému románskému umění, vyniká svou působivou, značně temnou hlavní lodí, v jejíž dispozici chybí transept (příčná loď). Jak je u provensálských staveb obvyklé, nad vstupem do chóru se tyčí kupole na trompách. V rámci provensálského a alpského románského stavitelství představuje originální prvek sekundární portál, který stavitelé umístili na severní fasádu. Stavba je poměrně rozlehlá; tvoří ji široká hlavní loď (7,80 m) završená lomenou valenou klenbou v šestnáctimetrové výšce. Tu lemují úzké boční lodě (4,20 m) s polokruhovou valenou klenbou. Hlavní i boční lodě ústí bez transeptu přímo do centrální apsidy, kterou obklopují dvě kratší apsidy boční; všechny tři zaklenuje koncha. Hlavní loď se skládá z pěti klenebních polí propojených s bočními loděmi velkými arkádami. Ty, stejně jako klenební pasy, spočívají na mohutných čtvercových pilířích s přiloženými polosloupy (příporami). Poslední klenební pole hlavní lodi před chórem zakrývá kupole na trompách, uzavřená zvenčí v osmibokém masivu s galerií a kolonkami. Tento prvek lombardské tradice představuje v Provence naprostý unikát. Tento osmiboký masiv nese jehlancovou střechu. Kupoli ze severu podpírá impozantní věžová zvonice nad posledním polem boční lodi. Velmi tmavý interiér osvětlují tři okuly v západním průčelí a polokruhová okna v apsidách: tři v hlavní apsidě a jedno v každé z bočních apsid. Východní štít uprostřed prolamuje malé křížové okno a okulus. Hlavní vstup do katedrály vede ze západního průčelí portálem, který stavitelé vložili mezi dva opěrné pilíře pod trojúhelníkový štít, k němuž přiléhají dva další štíty. Tento polokruhový portál se třemi archivoltami na kolonkách vystupuje z fasády v podobě předsunutého rizalitu. Půdorys katedrály Legenda A – Kaple bratrstva Utrpení Páně (Pašijí) B – Kaple vzpomínek (Pamětní kaple) C – Kaple Ducha svatého D – Kaple Panny Marie Růžencové E – Kaple svaté Anny F – Apsida (hlavní) G – Jižní boční apsida H – Severní boční apsida I – Základna věžové zvonice J – Křestní kaple (křtitelnice) K – Kaple svatého Šebestiána L – Vedlejší vchod M – Kaple svaté Lucie Výzdoba interiéru Chór V chóru (bod F) se původně nacházel hlavní oltář, instalovaný k zadní části apsidy v roce 1645. Dnes je k vidění v kaple kapli svatého Marcela ve čtvrti La Baume v severní části Sisteronu. Ten doplňoval pozlacený dřevěný retábl, který v roce 1644 zhotovil Étienne Lalozière, sochař z Aix-en-Provence, a katedrále jej daroval biskup Toussaint de Glandevès. Střed tohoto retáblu zdobí dva obrazy nad sebou připisované Nicolasi Mignardovi; spodní, větší obraz představuje Svatou rodinu obklopenou anděly, nad ním je menší obraz znázorňující Boha Otce. Po obou stranách jsou v nikách umístěny pozlacené dřevěné sochy. Představují svatého Donáta a svatého Thyrse, jak uvádí notářský zápis o darování z 12. května 1643. Současný hlavní oltář v chóru z polychromovaného mramoru pochází z 18. století. U levé stěny apsidy se nachází kenotaf biskupa Glandevèse, zatímco na pravé stěně je zavěšen pozlacený dřevěný panel ze 16. století zobrazující svatou Barboru a svatého Ignáce z Loyoly. Boční apsidy V konchách obou bočních apsid jsou umístěny obří barokní mušle ze 17. století. Původně měly obě dřevěné mušle stejný vzhled. Ta v jižní apsidě (bod G), pravděpodobně poškozená žárem pochodně, byla nově vyrobena ze sádry, což jí dodává hladký povrch. Za těmito mušlemi lze spatřit střídání tmavých a světlých kamenů, stejné jako v hlavní apsidě. Boční kaple Jižní boční loď Kaple bratrstva Utrpení Páně (bod A); Kaple vzpomínek (bod B); Kaple Ducha svatého (bod C): V této kapli je umístěna sakristie, kde jsou vystaveny tři obrazy znázorňující svatého Bruna, svatého Františka Saleského a Příbuzenstvo Panny Marie; Kaple Panny Marie Růžencové (bod D); Kaple svaté Anny (bod E). Severní boční loď Křestní kaple (bod J): Za křtitelnicí visí moderní plátno znázorňující Zmrtvýchvstání od Zany Chanko; Kaple svatého Šebestiána (bod K): V této kapli se nachází nádherný pozlacený dřevěný oltář pocházející z kaple svatého Domnina, která se nacházela na náhorní plošině Le Thor v Sisteronu. Uprostřed si lze všimnout desky uzavírající hrobku. Nad oltářem je umístěn obraz ze 17. století zobrazující svatého Šebestiána s tělem probodaným šípy. Na bočních stěnách jsou vystaveny dvě malby na dřevě ze 16. století. První z nich, pod vlámským vlivem (na západní stěně), představuje Ukřižování Krista s omdlévající Pannou Marií, kterou podpírá žena, a stojícím svatým Janem v červeném rouchu. Druhá, pod italským vlivem (na východní stěně), zobrazuje Ukládání Krista do hrobu. Na obou těchto obrazech je v pozadí vidět velké město: Pozemský Jeruzalém u ukřižování a Nebeský Jeruzalém u ukládání do hrobu; Kaple svaté Lucie (bod M): Na plátně je zde vyobrazen svatý Tyrsus. Hlavice sloupů Sochařská výzdoba katedrály je poměrně strohá; omezuje se na několik hlavic sloupů v hlavní a bočních lodích a na hlavice kolonek v galerii pod kupolí. Výzdoba většiny těchto hlavic vychází z korintského řádu nebo využívá jednoduché geometrické a rostlinné motivy, občas doplněné maskarony. Stejné motivy nesou i hlavice zakončující kolonky galerie u kupole (zčásti nahrazené během restaurování v roce 1851). Události V katedrále se konají koncerty v rámci festivalu Nuits de la Citadelle (Noci v Citadele). Tento festival patří k nejvýznamnějším kulturním akcím v regionu. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Cathédrale Notre-Dame-des-Pommiers de Sisteron na francouzské Wikipedii. Literatura Jacques Thirion, Alpes romanes, Zodiaque, coll. La nuit des temps, 1980, 434 s. Noël Didier, Les Églises de Sisteron et de Forcalquier du XIe siècle à la Révolution. Le problème de la concathédralité, Dalloz, Paris, 1954, 240 s. Yann Codou (dir.), Thierry Pécout (dir.), Mathias Dupuis, Mariacristina Varano a kol., Cathédrales de Provence, Strasbourg, La Nuée Bleue, coll. La grâce d'une cathédrale, 2015, 612 s. (ISBN 978-2-8099-1275-3, OCLC 930024604) Externí odkazy huba a hudebníci v kostelech départementu Alpes-de-Haute-Provence kolem roku 1790, base de données Muséfrem fotografie katedrály de Sisteron, dignois.fr