NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Cabo Girão

Das Cabo Girão (port. Kap der Umkehr) ist eine Steilklippe im Süden der portugiesischen Insel Madeira in der Nähe der Ortschaft Câmara de Lobos. Seine Höhe beträgt 580 m über dem Meeresspiegel des Atlantischen Ozeans. Unterhalb der Klippe sowie am unteren Teil des Hanges existieren Terrassenfelder (Fajãs). Sie waren früher nur mit dem Boot zu erreichen. Seit August 2003 besteht die Luftseilbahn Cabo Girão am Hang, die angelegt wurde, um den Bauern die Feldarbeit zu erleichtern. Die Seilbahn befindet sich einige Kilometer östlich im Ortsteil Rancho. Seit 2012 besteht auf dem höchsten Punkt von Cabo Girão eine Aussichtsplattform mit Glasboden. Der Skywalk gilt als die höchstgelegene Plattform mit Glasboden weltweit. Hinzu kommt ein Startplatz für Gleitschirmflieger (Paragliding) und Base-Jumping. Am Cabo Girão ereigneten sich in der Vergangenheit wiederholt Bergstürze, so in den Jahren 1894 und 1930. Bei dem Ereignis am 4. März 1930 lösten die abgehenden Gesteinsmassen einen lokalen Tsunami aus, der unter anderem nahe Câmara de Lobos bis zu 300 Meter weit ins Landesinnere vordrang. Etwa 20 Personen, die sich in Ufernähe aufgehalten hatten, wurden von den Wassermassen erfasst, auf das Meer hinausgezogen und ertranken. An- und Aussichten Weblinks Einzelnachweise
Cabo Girão

Cabo Girão (European Portuguese pronunciation: [ˈkaβu ʒiˈɾɐ̃w]) is a lofty sea cliff located along the southern coast of the island of Madeira, in the Portuguese archipelago of Madeira, geographically part of Africa. Cabo Girão is a tourist lookout point, with up to 1800 visitors a day. The location is also a common starting point for hikers. Skywalk The Cabo Girão Skywalk is the highest cliff skywalk in Europe, located on top of the cabo Girão Cliff in Madeira Island. The skywalk opened in late October 2012 and is similar to the Grand Canyon Skywalk—both are made of transparent glass to provide views to visitors. Geography It is situated less than two kilometres west from the centre of Câmara de Lobos, between the parishes of Quinta Grande and Câmara de Lobos. A diamond-shaped sea-cliff escarpment from 560 metres (1,840 ft) to 589 metres (1,932 ft) above sea level, Cabo Girão lies between two river valleys that flow into the Atlantic Ocean. The escarpment and cliffs extend approximately three kilometres between the urban sprawl of Câmara de Lobos to the east and the river valley of Quinta Grande in the west. There are cultivated wave-cut platforms (Fajãs de Cabo Girão) located below the sheer cliffs, which at one time were only accessible by boat. In August 2003, a cable car was installed on the slope of the cliff so farmers can reach these low-lying fields. Architecture Apart from the communications towers that are installed on Cabo Girão, the Cape is noted for the Chapel of Nossa Senhora da Fátima (English: Our Lady of Fátima), which was built in 1974 to replace a much smaller chapel built in 1931. References External links Media related to Cabo Girão at Wikimedia Commons
Cabo Girão

El cabo Girão es un elevado acantilado situado en la costa sur de la isla de Madeira, en el archipiélago portugués de Madeira. El cabo Girão es un mirador popular, especialmente después de la instalación en octubre de 2012, de una plataforma de observación con suelo de vidrio.​ El cabo se encuentra situado a menos de dos kilómetros al oeste del centro de Câmara de Lobos, entre las parroquias de Quinta Grande y Câmara de Lobos. Constituye un escarpado acantilado en forma de diamante de entre 560 y 589 metros de altura sobre el nivel del mar y constituye uno de los acantilados más altos de Europa. Se encuentra entre los valles de dos ríos que desembocan en el Océano Atlántico. Al pie del acantilado existe una pequeña zona de cultivos llamada Fajãs do Cabo Girão, a la que hasta la construcción de un teleférico en 2003, solo se podía acceder por mar. Referencias
Cap Girão

Le Cap Girão (en portugais : Cap du Retour) est une falaise sur la côte sud de l'île de Madère, située à proximité de Câmara de Lobos. Sa hauteur est indiquée entre 560 et 589 m, ce qui en fait une des plus hautes d'Europe et du monde. Il y a des cultures en terrasse à mi-hauteur ainsi qu'en bas de la falaise. Jadis, ces dernières n'étaient accessibles que par bateau. Depuis août 2003, un petit téléphérique a été installé dans le but, initialement, de faciliter l'accès aux cultivateurs. Pour les touristes, le cap Girão constitue un belvédère exceptionnel ainsi qu'un point de départ pour parapente. Liens externes Ressources relatives à la géographie : Common Database on Designated Areas European Nature Information System Natura 2000 World Database on Protected Areas Portail de Madère Portail de l’océan Atlantique
Cabo Girão

A Cabo Girão (a „Visszafordulás foka”) Madeira szigetének egyik legnevezetesebb turistalátványossága: a világ második legmagasabb, tengerbe szakadó sziklafala. Földrajzi helyzete A sziget déli partján, Campanário és Câmara de Lobos között, Funchaltól 19 kilométerrel nyugatra emelkedő domb meredek sziklafallal törik a tengerbe. A fal legmagasabb pontja 580 méterrel emelkedik a tenger színe fölé. A tetőn, egy kis eukaliptuszligetben kialakított kilátópontról ellátni egészen Funchalig. Közlekedés A fal tetejére a Funchal és Ribeira Brava között kanyargó ER 229 útról vezet egy kis, ám annál forgalmasabb bekötőút. Látnivalók A fő látványosság maga a sziklafal, amelynek tetejéről lepillantva a parton apró, művelt parcellákat (Fajã dos Asnos) láthatunk: ezek a földek csak hajón közelíthetők meg. A tetőn parkoló és turisztikai információs központ várja a látogatókat. A szerzetesek terasza A dombtetőtől mintegy két kilométerrel keletre az ott már valamicskét alacsonyabb sziklafal tövében egy másik kis terasz is kialakult; ezt sokáig a Jézus Társaság (Companhia de Jesus) tagjai művelték. Róluk nevezték el a földecskét Fajã dos Padresnek, és ez a név máig rajta maradt. A szerzetesek idején erre a teraszra is csak a tengerről lehetett eljutni, a közelmúltban azonban a tengerpart és a sziklafal teteje között látványos, üvegkabinos felvonót építettek ki. A parton magánstrandot alakítottak ki különféle járulékos létesítményekkel. A testvériség kápolnájának romjai máig láthatóak. Források Rita Henss: Madeira, Porto Santo. Marco Polo Útikönyvek, Corvina Kiadó, 2006. Susanne Lips, 2002: Madeira. Polyglott kiadó, Budapest. 108 p. ISSN 1587-6373; ISBN 963-9458-00-7 Madeira. Mapa de Estradas - Trilhos. freytag & berndt, Wien.
Cabo Girão

Cabo Girão è un promontorio portoghese situato sull'Isola di Madeira ed una delle più alte falesie europee, con 580 metri. Sebbene le guide turistiche locali lo identifichino come la seconda per altezza del continente, sono almeno quattro le scogliere che lo superano in altezza: Capo Enniberg, Slieve League, Preikestolen e Croaghaun. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Cabo Girão Collegamenti esterni (EN) Cabo Girão, su Sistema informativo europeo della natura - Common Database on Designated Areas, EEA.
Cabo Girão

O Cabo Girão é um promontório quase vertical situado na costa sul da Ilha da Madeira, concelho de Câmara de Lobos, a oeste do Funchal. O cabo tem uma altitude de 580m. O seu nome deriva do facto de ter sido utilizado como ponto de referencia para o retorno no primeiro dia de reconhecimento da costa madeirense. No topo do seu declive vertical situa-se o geossítio do Miradouro do Cabo Girão, uma atração bastante popular por quem visita a ilha. Este miradouro foi mandado construir a 1 de Setembro de 1938 pela Delegação de Turismo da Madeira aquando da construção da estrada de acesso a este promontório. Em 2012, o miradouro sofreu uma requalificação e foi neste instalado um chão de vidro permitindo apreciar o acentuado declive em segurança. Além do seu papel turístico, o Cabo Girão desempenhou um papel importante no desenvolvimento da ilha, tendo sido explorado durante séculos a extração de pedra na sua base para a construção de importantes monumentos na ilha como a Sé do Funchal, Convento de Santa Clara, Forte de São Tiago, edifício da Câmara Municipal do Funchal, Quinta das Cruzes, Palácio de São Lourenço, capela do Parque de Santa Catarina, entre outros. Na sua base encontram-se três Fajãs resultantes de múltiplos desabamentos deste cabo: Fajã do Cabo Girão; a dos Asnos; e a das Beberas. Esta última tendo resultado de um desabamento ocorrido a 4 Março de 1930, que originando uma onda com cerca de 30 metros de altura vitimou cerca de 24 pessoas na Praia do Vigário (Câmara de Lobos). Até 2003, data em que foi construido um teleférico de acesso à Fajã das Beberas, o acesso a estas Fajãs era exclusivamente realizado pelo mar. Referências
Cabo Girão

Cabo Girão este o arie protejată (sit de importanță comunitară — SCI) din Portugalia întinsă pe o suprafață de 83,69 ha, integral pe uscat. Localizare Centrul sitului Cabo Girão este situat la coordonatele 32.6544°N 17.0199°V﻿ ()32.6544; -17.0199. Înființare Situl Cabo Girão a fost declarat sit de importanță comunitară în decembrie 2015 pentru a proteja 6 specii de plante și 10 specii de animale. Biodiversitate Situată în ecoregiunea , aria protejată conține 3 habitate naturale: Faleze cu floră endemică de pe coastele macaroneziene, Tufărișuri termo-mediteraneene și de pre-deșert, Păduri de Olea și Ceratonia. La baza desemnării sitului se află mai multe specii protejate: plante (6): Andryala crithmifolia, Cheirolophus massonianus, Maytenus umbellata, Monizia edulis, Musschia aurea, Phagnalon saxatile păsări (10): Calonectris diomedea, cânepar (Carduelis cannabina), porumbel (Columba livia), măcăleandru (Erithacus rubecula), vânturel roșu (Falco tinnunculus), Oceanodroma castro, Puffinus puffinus, Serinus canaria, silvie cu cap negru (Sylvia atricapilla), mierlă (Turdus merula) Pe lângă speciile protejate, pe teritoriul sitului au mai fost identificate 29 de specii de plante, 9 specii de păsări, 3 specii de mamifere, 15 specii de nevertebrate, 1 specie de reptile. Note Vezi și Natura 2000 Lista siturilor Natura 2000 din Portugalia
Кабу-Жиран

Кабу-Жиран — высокая морская скала, пролегающая вдоль южного побережья острова Мадейра. На Кабу-Жиран находится популярная смотровая площадка, которую ежедневно посещают до 1800 человек. Скала является отправной точкой в туристических маршрутах. Навесной мост Навесной мост у обзорной площадки из прозрачного стекла является самым высоким навесным мостом в Европе. Сам мост открылся в 2012 году и похож на тот, который располагается в Гранд-Каньоне. Однако стекло не полностью прозрачно, а решётчато, что делает его менее устрашающим. География Скала расположена менее чем в двух километрах к западу от центра Камара-ди-Лобуш. Кабу-Жиран находится между двумя долинами рек, впадающих в Атлантический океан. Представляет собой ромбовидный обрыв морского утеса на высоте от 560 до 589 метров над уровнем моря. Под отвесными скалами расположены культивированные абразионные платформы, до которых раньше можно было добраться только на лодке. С августа 2003 года по утёсу проложили канатную дорогу, которая позволила фермерам напрямую добираться до платформ. Архитектура Помимо коммуникационных башен, на мысе находится часовня порт. Nossa Senhora da Fátima, которая была построена в 1974 году и пришла на замену старой маленькой часовни, построенной ещё в 1931 году. Примечания
Caniço

Caniço je město a farnost v okresu Santa Cruz na portugalském ostrově Madeira. V roce 2005 byla farnost povýšena na město. V roce 2021 zde žilo 24 046 stálých obyvatel. Geografie a ekonomika Osídlení je rozptýleno v několika místních částech a samostatných osadách v nadmořské výšce od 0 do 400 m n. m (město samotné ve výšce 230 m n. m). Obyvatelé města jsou zaměstnaní převážně v zemědělství. Na západě Caniço téměř sousedí s Funchalem (dělí je asi 6 km po dálnici), na severu se Santo António da Serra. Na jihu sahá k pobřeží Atlantského oceánu. Pobřežní část s hotely se nazývá Caniço de Baixo. Z hor správní oblastí města protékají dva potoky. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Caniço (Santa Cruz) na portugalské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Caniço na Wikimedia Commons
Caniço

Caniço ist mit 24.046 Einwohnern (Stand 19. April 2021) die am schnellsten wachsende Gemeinde auf Madeira und gehört zum Kreis Santa Cruz. Die in mehreren Ortsteilen und separaten Siedlungen weit verstreute Gemeinde liegt an der Ostküste der Insel auf einer Höhe von 0 bis 400 Metern (Hauptort 230 Meter), rund acht Kilometer östlich von der Inselhauptstadt Funchal entfernt. Geschichte des Ortes Der Ort war bis in die späten 1960er Jahre ein Hangdorf mit zahlreichen kleinen verstreuten Einzelgehöften und winzigem Fischerhafen, das rund 1200 Einwohner hatte. Viele der Bauernkinder mussten aus Armut auf das Festland abwandern oder nach Südamerika – vorrangig Venezuela – auswandern. Ab 1967 haben Investoren die etwa 30–40 Meter hohe Steilküste für touristische Ansiedlungen entdeckt und auf küstennahen Parzellen in der „Contracta-Urbanisation“ die Besiedlung begonnen. Im neuen Unterort Caniço de Baixo haben sich anfangs überwiegend deutsche Ferienhauskäufer als Residenten und Langzeittouristen in etwa 120 Bungalows, Villen und drei Apartmenthäusern angesiedelt. Bald kamen ein bewirtschaftetes Felsenbad mit Restaurant und ein Ladengeschäft dazu, etwas später setzte die Bebauung mit kleineren Hotels ein. Nach Eröffnung der verlängerten Start- und Landebahn des Flughafens Madeira (September 2000), der nur neun Kilometer östlich liegt, begann eine neue Investitionswelle internationaler Gruppen in größere Hotelanlagen in Richtung der flacheren Küste im Osten. Nun können auch Großraumflugzeuge aus Übersee die Insel erreichen und die Großhotels besser auslasten. Die im Zuge der touristischen Expansion ab 1995 angelegte gute öffentliche Infrastruktur (Schnellstraßenanschluss, Straßennetzausbau, Hangerschließungen) und das Arbeitsplatzangebot im Dienstleistungsbereich haben vermehrt jüngere Menschen aus Funchal und dem Inselinneren angelockt. Sogar zahlreiche Rückwanderer aus Venezuela und Brasilien sind unter den Neubürgern anzutreffen. Das EU- und Festland-gestützte Madeira kann ihnen nun mehr Chancen bieten als die südamerikanischen Auswanderungsgebiete. Die Neubürger wohnen vorrangig in Mietshäusern und Eigenheimen in z. T. ausgesetzten Hanglagen, die sich wie ein Kranz um den Dorfkern gruppieren. Caniço hat zwölf mittlere und größere Hotels und einige kleinere Vermieter mit insgesamt ca. 3000 Betten. Zusammen mit dem unmittelbar westlich angrenzenden Garajau bildet es nach Funchal den zweitgrößten Touristenstandort der Insel. Die früher blühende, aber sehr kleinteilige Landwirtschaft (Anbau von Zwiebeln, Bananen und Zuckerrohr, Einzelkuhhaltung im Verschlag, Fischhaltung im Süßwasserbecken am Haus) ist bis auf den Eigenverbrauchsanbau praktisch verschwunden. Söhne und Töchter der Stadt José Alfredo Caires de Nobrega (* 1951), Bischof im Bistum Mananjary auf Madagaskar Weblinks Offizielle Website Einzelnachweise
Caniço (Santa Cruz)

Caniço (Portuguese pronunciation: [kɐˈnisu]) is a parish in the municipality of Santa Cruz in the Madeira Islands. It was elevated to city status in 2005. The population in 2011 was 23,368, in an area of 11.99 km2. Caniço is connected to the urban sprawl of Funchal and is larger than the seat of the municipality. It is located 6 km east of Funchal. On 17 April 2019, a tour bus crashed on a road near Caniço, killing 29 people. See also The "sacred heart" statue in Caniço is by Pierre Charles Lenoir References
Caniço (Santa Cruz)

Caniço es una ciudad ubicada en el archipiélago de Madeira, con 12,00 km² y 11 586 habitantes (2001). Densidad: 965,5 hab. /km ². Se encuentra a una latitud de 32°38'N y una longitud de 16°51'O. Está limitado por océano Atlántico en el sur. Las montañas del norte. Fue elevada a villa el 18 de abril de 2000 y a ciudad el 9 de junio de 2005. Referencias Enlaces externos
Caniço

Caniço est une freguesia portugaise située dans la ville de Santa Cruz, dans la région autonome de Madère. Avec une superficie de 12,00 km2 et une population de 11 586 habitants (2001), la paroisse possède une densité de 965,5 hab/km2. Les habitants vivent du produit de la pêche, des cultures de bananes et de canne à sucre. Liens externes Site officiel de la freguesia Portail de Madère
Caniço

Caniço egy mintegy 1200 lakosú kisváros Madeira szigetének Santa Cruz járásában. Nyugat felé jóformán egybeépült Funchallal és São Gonçalóval, délnyugat felé teljesen összeolvad Garajauval. Története Caniço a középkorban Funchal és Machico hűbérbirtokainak határán feküdt. Jelentőségét az adta, hogy amikor mindkét város temploma a használhatatlanságig lerobbant, a birtokosok összevonták a két egyházközséget, és itt építették fel az új plébániatemplomot. Gazdasága A város környéke Madeira hagyományos hagymatermesztő területe. A turizmus a 20. század végén vált húzó ágazattá. Látnivalói A város jóformán egyetlen nevezetessége a főtéren álló, a Szentléleknek és Páduai Szent Antalnak szentelt, 18. századi templom. Belseje ma dísztelen: a barokk oltárokat fehérre festették; csak egy kevés aranyozás ékíti őket. A templom előtt, a városka főterén áll a sziget legnagyobb tarajos korallfája (Erythrina crista-galli). Tengerparti üdülőnegyede Caniço de Baixo; itt van a keleti vége a Garajaunál kialakított Garajau Nemzeti Parknak (Reserva Natural Parcial do Garajau). Források Rita Henss: Madeira, Porto Santo. Marco Polo Útikönyvek, Corvina Kiadó, 2006. Susanne Lips, 2002: Madeira. Polyglott kiadó, Budapest. 108 p. ISSN 1587-6373; ISBN 963-9458-00-7
Канису (Санта-Круш)

Канису́ (порт. Caniço) — город в Португалии, на южном побережье острова Мадейра. Входит в состав муниципалитета Санта-Круш. Население — 24 046 человек (2021), площадь — 12 км². География Город расположен в 7 км к востоку от Фуншала на берегу Атлантического океана. Рельеф местности характеризуется крутыми склонами на севере и более пологими участками у побережья. Высота над уровнем моря варьируется от 0 до 300 м. Климат Климат субтропический океанический: Среднегодовая температура: +19°C Средняя температура января: +16°C Средняя температура августа: +23°C Годовое количество осадков: 500-600 мм История Название города происходит от слова "caniço" (тростник), который в изобилии рос в этой местности во времена открытия острова. Канису был одним из первых поселений на Мадейре, основанных в XV веке. Важные исторические вехи: 1438-1440 — основание прихода 1676 — отделение прихода Камаша 1835 — включение в муниципалитет Санта-Круш 19 апреля 2000 — получение статуса виллы 10 июня 2005 — получение статуса города Достопримечательности Статуя Христа-Царя (1927) — 14-метровая скульптура на мысе Гаражау Форт Сан-Себастьян (XVII век) — бывшее оборонительное сооружение Форт Трёх Королей (XVIII век) Церковь Святого Антония (1783) с колокольней 1874 года Канатная дорога Гаражау (2007) — соединяет город с пляжем Экономика и инфраструктура Канису является важным туристическим центром Мадейры с развитой инфраструктурой: Отели и курортные комплексы Рестораны традиционной мадейрийской кухни Торговые центры Современная система общественного транспорта Население Динамика численности населения: Транспорт Автодорога ER-101 (Фуншал — Машику) Автобусное сообщение с Фуншалом Ближайший аэропорт — Международный аэропорт Мадейры (15 км) Галерея Примечания Ссылки Официальный туристический сайт Мадейры
Канісу

Кані́су (порт. Caniço, МФА: [kɐ'nisu]) — туристичне місто та муніципальна громада на південному узбережжі португальського острова Мадейра, у муніципалітеті Санта-Круж. Населення — 23 368 осіб (2011), площа — 12,00 км². Відстань до міста Фуншала — 6 км по сучасній автомагістралі і 12 по національній автомобільній дорозі, до міста Санта-Круж — 5 і 8 км відповідно. Канісу є наймолодшим містом Португалії — цей статус воно отримало 9 червня 2005 року. За колишнім адміністративним поділом (до набуття Мадейрою статуту автономії у 1976 році) Канісу входило до складу Фуншальського адміністративного округу. Визначною пам'яткою міста є Статуя Святого Серця Христового (порт. Sagrado Coração de Jesus), що знаходиться в місцевості Гаражау на узбережжі Атлантичного океану і являє собою фігуру Спасителя з відкритими для обіймів руками. Цю статую було зведено у 1927 році ще задовго до її аналогів — статуй Спасителя в Ріо-де-Жанейро та Короля в Алмаді. В Гаражау також знаходиться однойменний частковий природний заповідник (порт. Reserva Natural Parcial do Garajau), який було утворено у 1986 році. Площа його становить 376 га і він є єдиним в Португалії морським заповідником. В акваторії заповідника «Гаражау» можна спостерігати за екзотичними рибами великих розмірів, як, наприклад Epinephalus guaza. Це заняття дуже популярне серед любителів підводного фотографування. Для отримання безплатної туристичної інформації у місті діє туристично-інформаційний центр, у якому також можна отримати мапи та брошури: Галерея Джерела інтернету Офіційна вебсторінка муніципальної громади Канісу [Архівовано 19 травня 2009 у Wayback Machine.] (порт.) Посилання й примітки
Fort of Carvalha

The Fort of Carvalha is located in the parish of São Tiago dos Velhos, at the highest point of the municipality of Arruda dos Vinhos, in the Lisbon District of Portugal. It was built in 1809-10 as part of the first of the three Lines of Torres Vedras, which were defensive lines to protect the Portuguese capital Lisbon from invasion by the French during the Peninsular War (1807–14) or, in the event of defeat, to safely embark a retreating British Army. Background Following the Treaty of Fontainebleau signed between France and Spain in October 1807, which agreed on the invasion of Portugal, French troops under the command of General Junot entered the country, which requested support from the British. In July 1808 troops commanded by Arthur Wellesley, 1st Duke of Wellington landed in Portugal and defeated French troops at the Battles of Roliça and Vimeiro. This forced Junot to negotiate the Convention of Cintra, which led to the evacuation of the French army from Portugal. In March 1809, Marshal Soult led a new French expedition that advanced south to the city of Porto before being repulsed by Portuguese-British troops and forced to withdraw. However, the threat of further invasions by the French led Wellington, on October 20, 1809, to order the construction of defensive lines to the north of the capital, between the Atlantic Ocean and the River Tagus. The Lines of Torres Vedras, consisting of 152 forts, redoubts and other military installations, were built rapidly and in conditions of great secrecy, under the overall supervision of Colonel Richard Fletcher who was commander of the Royal Engineers. The fort The Fort of Carvalha was designated Military Work No. 10 of the 152 works. It was on the first, or most northerly, of the three lines, exchanging crossfire with the nearby Fort of Cego, and had the responsibility of protecting the Arruda Valley against French incursion. Constructed with an irregular star shape, it is situated at an altitude of 394 metres and was named “Carvalha” by the Portuguese Major Brandão de Sousa, after the hill of the same name. It was garrisoned with 400 men and had four cannon. Restoration With resources from EEA and Norway Grants, the Fort of Carvalha was one of the military works of the Lines of Torres Vedras that was restored in 2010 to mark the 200th anniversary of the construction of the Lines. Restoration work began on 19 April 2010. The fort can now be visited. See also List of forts of the Lines of Torres Vedras References External links Media related to Forte da Carvalha at Wikimedia Commons Lines of Torres Vedras Information Centre at the Centro Cultural do Morgado, Arruda dos Vinhos Friends of the Lines of Torres Vedras