NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Igreja de Santa Maria do Castelo (Torres Vedras)

A Igreja de Santa Maria do Castelo, também referida como Igreja Paroquial de Santa Maria do Castelo e São Miguel de Torres Vedras e Igreja de Nossa Senhora da Assunção, localiza-se na freguesia de Santa Maria, São Pedro e Matacães, no município de Torres Vedras, distrito de Lisboa, em Portugal, situando-se no recinto do Castelo de Torres Vedras. A Igreja de Santa Maria do Castelo está classificada como Monumento Nacional desde 1910. História A igreja foi provavelmente edificada no século XII, no estilo Românico. No século XIV, foi instituída a confraria das ovelhas dos pobres, e no XVI o edifício recebeu sua pia batismal oitavada e alguns painéis. Em data incerta ao longo do século XVII, foram incluídos o púlpito, os azulejos da sacristia e a tábua do coro com a imagem da Ressurreição de Cristo. Em 1662, ocorreram as primeiras obras de restauração. Em nova data incerta, agora no século XVIII, recebeu altares de talha. Em 1718, foi aberto um cabouco (vala ou fosso) para alicerçar um dos muros e ao fazê-lo foi descoberto um túmulo de pedra com grande alfange mourisco, esporas e restos ósseos, mas que foi soterrado. Em 1755, duas das torres da igreja caíram, e em 1770, foi realizada a medição da torre do relógio. Até ao menos o início do século XIX, celebrava-se localmente Nossa Senhora da Assunção em 15 de agosto, e na véspera uma fogueira era acendida no adro da igreja e nas ameias do Castelo de Torres Vedras para celebrar a conquista do castelo por Afonso I (r. 1143–1185). Características A Igreja de Santa Maria do Castelo tem planta longitudinal. Apresenta nave única com dois alteres laterais e dois colaterais, dispostos em ângulo, capela-mor retangular e duas torres sineiras, adossadas no lado direito, no alinhamento do frontispício, que termina em empena. O portal principal e o lateral direito possuem trechos em estilo românico. Ambos os portais são de arco pleno com frisos ondulados. O primeiro, por sua vez, abre-se num alfiz e seu arco está apoiado em pé-direito e coluna com capitel de folhagem destacada e duas pombas.
São Paulo de Frades

São Paulo de Frades ist eine ehemalige Gemeinde in Portugal. Sie ist ein nordwestlicher Ortsteil der Stadt Coimbra. Verwaltung Die ehemalige Gemeinde (Freguesia) gehört zum Kreis (Concelho) von Coimbra. Die Gemeinde hatte eine Gesamtfläche von 9,8 km² und 12.075 Einwohner (Stand 30. Juni 2011). Im Zuge der administrativen Neuordnung in Portugal zum 29. September 2013 wurde São Paulo de Frades mit der Gemeinde Eiras zur neuen Gemeinde União das Freguesias de Eiras e São Paulo de Frades zusammengeschlossen. Hauptsitz der neuen Gemeinde wurde Eiras. Einzelnachweise
São Paulo de Frades

São Paulo de Frades era una freguesia portuguesa del municipio de Coímbra, distrito de Coímbra. Historia Fue suprimida el 28 de enero de 2013, en aplicación de una resolución de la Asamblea de la República portuguesa promulgada el 16 de enero de 2013 al unirse con la freguesia de Eiras, formando la nueva freguesia de Eiras e São Paulo de Frades.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre São Paulo de Frades.
São Paulo de Frades

São Paulo de Frades est une ancienne paroisse civile portugaise (en portugais : freguesia) de la municipalité de Coimbra dans le district du même nom. La loi no 11-A/2013 du 28 janvier 2013, portant réorganisation administrative du territoire des freguesias, fusionne São Paulo de Frades avec la paroisse voisine d'Eiras pour former l’União das freguesias de Eiras e São Paulo de Frades (dont le siège est à Eiras). Avant cette fusion, disposait d'une exclave au nord d'Erias : le quartier de Santa Apolónia. Notes et références Voir aussi Liste des freguesias du Portugal Portail du Portugal
São Paulo de Frades

São Paulo de Frades é uma localidade portuguesa do Município de Coimbra que foi sede da extinta Freguesia de São Paulo de Frades, freguesia que tinha 14,97 km² de área e 5 824 habitantes (2011), e, por isso, uma densidade populacional de 389 hab/km². Era uma das poucas freguesias portuguesas territorialmente descontínuas, consistindo em duas partes de extensão muito diferente: a parte principal, concentrando mais de 90% do território da antiga freguesia e um pequeno exclave (Bairro da Quinta de Santa Apolónia) a oeste, separado do corpo principal pela antiga freguesia de Eiras. A Freguesia de São Paulo de Frades foi extinta (agregada) pela reorganização administrativa de 2012/2013, sendo o seu território integrado na União das Freguesias de Eiras e São Paulo de Frades, territorialmente contínuo. População Património Igreja Paroquial de São Paulo de Frades Sepulturas escavadas na rocha Quinta de Santa Apolónia Notas e Referências
Сан-Паулу-де-Фрадеш

Сан-Паулу-де-Фрадеш (порт. São Paulo de Frades) — район (фрегезия) в Португалии, входит в округ Коимбра. Является составной частью муниципалитета Коимбра. Находится в составе крупной городской агломерации Большая Коимбра. По старому административному делению входил в провинцию Бейра-Литорал. Входит в экономико-статистический субрегион Байшу-Мондегу, который входит в Центральный регион. Население составляет 5912 человека на 2001 год. Занимает площадь 14,93 км².
Сан-Паулу-де-Фрадеш

Сан-Паулу-де-Фрадеш (порт. São Paulo de Frades; МФА: [ˈsɐ̃w ˈpaw.ɫu dɨ ˈfɾa.dɨʃ]) — парафія в Португалії, у муніципалітеті Коїмбра. Розташована в західній частині країни, на теренах історичної португальської провінції Бейра. Входить до складу округу Коїмбра. За адміністративним поділом, чинним до 1976 року, терени парафії були складовою провінції Берегова Бейра. Належить до Коїмбрської діоцезії Католицької церкви. Патрон — Діва Марія. Площа — 14,9721 км². Населення — 5824 ос. (2011). Сильно урбанізований регіон. Густота населення — 388,99 осіб/км² . Код — 060323. Населення Примітки Посилання Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Сан-Паулу-де-Фрадеш European Commission. Eurostat. Local Administrative Units. Correspondence table LAU 2 — NUTS 2013 /NUTS 2010, EU-28.
Castelo (Sesimbra)

Castelo ist eine Gemeinde (Freguesia) im portugiesischen Kreis (Concelho) von Sesimbra. In ihr leben 1431 Einwohner (Stand 19. April 2021). Die Gemeinde liegt am Naturschutzgebiet Serra da Arrábida/Cabo Espichel. Geschichte Megalithanlagen und andere Funde wie das Tholosgrab da Roça do Casal do Meio belegen eine Besiedlung mindestens seit der Bronzezeit. Der Ort gehörte zur römischen Provinz Lusitania. Ausgrabungen belegen hier eine Ortschaft der Römer, darunter ein Friedhof. Die Mauren errichteten hier im 9. Jahrhundert eine Festung. Im Zuge der Reconquista eroberte der erste portugiesische König D.Afonso Henriques die Festung 1165. Bei einer Rückeroberung durch die Araber zum Ende des 12. Jahrhunderts wurde die Burg zerstört. König D.Sancho I. nahm das gesamte Gebiet 1200 mit Unterstützung französischer Kreuzfahrer ein. Der nach der Burg (port. Castelo) benannte Ort erhielt 1201 Stadtrechte. Die Burg wurde 1323 ausgebaut und diente 1384 dem späteren König D.João I. als Rückzugsort während des Unabhängigkeitskrieges im Verlauf der Revolution von 1383. Die eigenständige Gemeinde Castelo wurde 1388 geschaffen. Die Burg verfiel in den folgenden Epochen. Nach verschiedenen Wiederaufbauten und folgenden Plünderungen und Zerstörungen durch Korsaren und englische Piraten wurde die Burg durch das Erdbeben von Lissabon 1755 endgültig zerstört. Der Ort hatte, insbesondere seit dem 18. Jahrhundert, als regionaler Wallfahrtsort noch Bedeutung. Natur Im Nordwesten der Gemeinde befindet sich der See (und die gleichnamige Siedlung) Lagoa de Albufeira, in dem sich Süß- und Salzwasser miteinander vermengen. Der See ist einerseits ein Vogelschutzgebiet, andererseits meeresnah ein beliebtes Wassersportrevier, vor allem zum Kite-Surfen. Weblinks Offizielle Website Die Gemeinde auf der Kreis-Website Einzelnachweise
Castelo (Sesimbra)

Castelo es una freguesia portuguesa del municipio de Sesimbra, con 178,77 km² de área y 15 207 habitantes (2001). Densidad: 85,1 hab/km². Patrimonio Estación arqueológica de Lapa do Fumo Castillo de Sesimbra, Iglesia de Nossa Senhora do Castelo (Sesimbra) Conjunto del Santuario de Nossa Senhora da Pedra Mua - Iglesia de Nossa Senhora do Cabo, Ermita da Memória, Casa dos Círios, Terreiro no Cabo Espichel, Cruzeiro, Casa da Água e Aqueduto no Cabo Espichel. Monumento megalítico da Roça do Casal do Meio Forte do Cavalo o Forte de São Teodósio da Ponta do Cavalo
Castelo (Sesimbra)

Castelo, officiellement Sesimbra (Castelo), est une paroisse civile portugaise (en portugais : freguesia) de la municipalité de Sesimbra dans le district de Setúbal. Géographie Castelo est située à l'extrémité sud-ouest de la péninsule de Setúbal et accueille le cap Espichel. Avec une superficie de 178,77 km2, c'est la paroisse la plus étendue de la municipalité de Sesimbra (194,98 km2). Histoire La paroisse de Castelo est créée le 27 mai 1388, autour de l'église Santa Maria do Castelo et du château de Sesimbra, fondés au XIIe siècle. Le château de Sesimbra Démographie Lors du recensement de 2021, Sesimbra (Castelo) compte 20 212 habitants, contre 52 384 habitants pour la municipalité de Sesimbra dans son ensemble. Notes et références Voir aussi Liste des freguesias du Portugal Portail du Portugal
Каштелу (Сезимбра)

Каштелу (порт. Castelo) — район (фрегезия) в Португалии, входит в округ Сетубал. Является составной частью муниципалитета Сезимбра. Находится в составе крупной городской агломерации Большой Лиссабон. По старому административному делению входил в провинцию Эштремадура. Входит в экономико-статистический субрегион Полуостров Сетубал, который входит в Лиссабонский регион. Население составляет 15 207 человек на 2001 год. Занимает площадь 178,77 км². Ссылки Официальная страница Архивная копия от 12 марта 2022 на Wayback Machine
Quinta da Bacalhoa

Die Quinta da Bacalhoa ist eine Quinta (Weingut) in Azeitão im Landkreis Setúbal in der portugiesischen Região de Lisboa. Das Anwesen stammt aus dem 15. Jahrhundert und wurde von Johann von Portugal angelegt. Es war ursprünglich eine Sommerresidenz der portugiesischen Königsfamilie. Geschichte Das erste Gebäude entstand um 1480. Dom Brás de Albuquerque, ältester Sohn von Afonso de Albuquerque erwarb das Anwesen 1528. Es entstand ein Palast im Stil der Renaissance mit maurischen Kuppeltürmen. Die beiden Gebäudeflügel umschließen einen formalen Garten im italienischen Stil. In der Zeit der Ersten Portugiesischen Republik verfiel der Palast. 1936 wurde er mit den umliegenden Weinbergen von Orlena Scoville, einer wohlhabenden Nordamerikanerin, erworben und restauriert. In den 1970er Jahren wurde das Anwesen von ihrem Enkel zu einem der größten Weinproduzenten Portugals ausgebaut. Im Jahr 1996 wurde die Quinta vom Instituto Português do Património Arquitectónico als Monumento Nacional (Nationaldenkmal) eingestuft, der Palast ist bereits seit 1910 geschützt. Seit 2000 gehört das Gut zur Fundação Berardo unter Leitung von José Manuel Rodrigues „Joe“ Berardo, der auch Haupteigentümer eines weiteren großen Weinguts ist, das zwei Kilometer entfernt vom Palast liegt. Hauptgebäude Das Innere des Palastes schmücken polychrome Kachelbilder (Azulejos), darunter das älteste erhaltene Azulejo Portugals von 1565 (es zeigt „Susanna im Bade“). Garten Der rechteckige Garten besteht aus Buchshecken in Formschnitt. Die labyrinthartigen Ornamente bilden vier Felder um ein Brunnenbecken. Weiterhin gibt es ein großes, quadratisches Wasserbecken (Agdal) mit der Casa do Tanque an der Südseite, deren drei Pavillons symmetrisch mit Arkadengängen verbunden sind. Sie sind ebenfalls mit Azulejos ausgekleidet und begrenzen eine lange Terrasse. Der historische Obstgarten mit Zitrusfrüchten hinter dem Parterre wurde Ende des 20. Jahrhunderts zugunsten weiteren Weinanbaus zerstört. Literatur Helder Carita, Homem Cardoso: Portuguese gardens. Antique Collectors’ Club, 1990, ISBN 1-85149-101-5, S. 57 ff. Barbara Levinge: Bacalhoa. In: The Oxford companion to gardens. Hrsg. von Patrick Goode und Michael Lancaster. Oxford, New York 2001, ISBN 0-19-860440-8, S. 32–33. Héléna Attlee, John Ferro Sims: The gardens of Portugal. London, Frances Lincoln Ltd, 2008, ISBN 0-7112-2693-8, S. 115 ff. Weblinks Quinta da Bacalhoa auf Azeitao.net Der Palast von Gold-Joe. von Merian Quinta da Bacalhôa auf historiadeportugal.info Quinta da Bacalhôa auf gardenvisit.com Palacio e Quinta, Fotoalbum auf flickr.com Einzelnachweise
Quinta da Bacalhoa

La quinta da Bacalhoa est une propriété agricole portugaise située à Vila Fresca de Azeitão, dans la municipalité de Setúbal. Ancienne propriété de la famille royale du Portugal, remontant au XVe siècle, elle est aujourd'hui connue comme un important domaine viticole. Historique En 1427, Jean, fils du roi Jean Ier, fit construire des maisons dans un domaine à Azeitão. En 1528, le domaine passa à Brás de Albuquerque, ministre des Finances et président du Sénat de Lisbonne, qui y fit construire un palais dans le style Renaissance, probablement par Francisco de Arruda. Dans les années 1960, la Quinta da Bacalhoa fut achetée et restaurée par une Américaine, Ornella Scoville. Elle appartient depuis 1998 à la fondation créée par l'un des hommes les plus riches du Portugal, José Berardo. En 1996, le domaine a été désigné comme Monument national par l'Instituto Português do Património Arquitetónico. Toponymie Le nom de Bacalhoa serait une déformation de «Bacalhau» («morue» en portugais), surnom de l'un de ses propriétaires de la fin du XVIe siècle, Jerónimo Manuel. Viticulture L'activité viticole du domaine remonte à 1922, sous le nom de João Pires & Filhos. Dans les années 1970, un important investissement dans des procédés modernes de production lui a permis de devenir l'un des principaux producteurs de vin de la région. Le domaine produit des vins rouges, rosés, blancs et du moscatel. Références Voir aussi Articles connexes Liste des monuments nationaux du district de Setúbal Liens externes Site officiel Ressource relative à l'architecture : Directorate General of Cultural Heritage Portail de la vigne et du vin Portail des monuments nationaux du Portugal
Quinta da Bacalhoa

La Quinta da Bacalhoa è una storica tenuta di campagna situata nella località di Vila Fresca de Azeitão, freguesia di Azeitão, Setúbal, in Portogallo. Sul terreno della tenuta è presente il Palácio da Bacalhoa, anche noto con il nome di Palácio dos Albuquerques. La costruzione dei primi edifici della tenuta risale al 1427 su ordine di Giovanni d'Aviz, nono figlio del sovrano Giovanni I. Ereditò la tenuta la figlia Beatrice d'Aviz, madre del futuro sovrano Manuele I detto l'avventuroso, che iniziò un'opera di ammodernamento degli edifici. Nel 1528 la tenuta venne venduta a Brás de Albuquerque, primogenito di Alfonso de Albuquerque. A Brás si deve l'aspetto attuale dell'edificio, dai suoi viaggi in Italia (1521/22) riportò in patria il gusto per l'architettura rinascimentale, lo testimoniano la simmetria della pianta, delle aperture, delle scale e numerosi elementi riconducibili allo stile come i colonnati e i medaglioni decorativi, alcuno opera di Luca della Robbia. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Quinta da Bacalhoa Collegamenti esterni (PT) Paula Simões e Luísa Estadão, Quinta da Bacalhoa / Ville Fraiche / Quinta da Condestablesa / Quinta do Paraíso, su monumentos.gov.pt, 1998, 2005. (PT) Isabel Mendonça e Paula Correia, Palácio da Quinta da Bacalhoa em Vila Fresca de Azeitão, su monumentos.gov.pt, 1999, 2001. Sito ufficiale, su bacalhoa.pt.
Alcáçova

Alcáçova ist ein Ort und eine ehemalige Gemeinde (Freguesia) im portugiesischen Kreis Elvas. Die Gemeinde hatte 2127 Einwohner (Stand 30. Juni 2011). Am 29. September 2013 wurden die Gemeinden Alcáçova und Caia e São Pedro zur neuen Gemeinde Caia, São Pedro e Alcáçova zusammengeschlossen. Einzelnachweise
Alcáçova

Alcáçova era una freguesia portuguesa del municipio de Elvas, distrito de Portalegre. Historia Fue suprimida el 28 de enero de 2013, en aplicación de una resolución de la Asamblea de la República portuguesa promulgada el 16 de enero de 2013 al unirse con la freguesia de Caia e São Pedro, formando la nueva freguesia de Caia, São Pedro e Alcáçova.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Alcáçova.
Alcáçova (Elvas)

A Alcáçova é um bairro português da cidade e do Município de Elvas que foi sede da extinta Freguesia de Alcáçova, freguesia que tinha 9,88 km² de área e 2 147 habitantes (2011), tendo, por isso, uma densidade populacional de 217,3 hab/km² A Freguesia de Alcáçova foi extinta em 2013, no âmbito de uma reforma administrativa nacional, tendo sido agregada à Freguesia de Caia e São Pedro, para formar uma nova freguesia denominada Freguesia de Caia, São Pedro e Alcáçova, territorialmente contínua. População Nos censos de 1890 a 1900 tinha anexada a freguesia de São Lourenço HistóriaEra uma das poucas freguesias portuguesas territorialmente descontínuas, consistindo em duas partes de extensão muito diferente: uma parte principal a norte (mais de 99% do território da antiga freguesia) e um muito pequeno exclave (menos de 1% da área da freguesia) a sul, separado do resto da freguesia pela extinta freguesia da Assunção, correspondendo a parte da antiga cidade muralhada, em volta das ruas de Olivença e Alcamim. PatrimónioForte de Nossa Senhora da Graça ou de Lippe Muralhas e obras anexas da Praça de Elvas Padrão de Elvas Castelo de Elvas Passos da Via Sacra (cinco) Passos da Via Sacra e Igreja do Salvador (Alcáçova) Pelourinho de Elvas Igreja do Salvador (Alcáçova) Igreja de Santa Maria de Alcáçova PersonalidadesAdelaide Cabete, feminista Notas e Referências
Алкасова

Алкасова (порт. Alcáçova) — район (фрегезия) в Португалии, входит в округ Порталегре. Является составной частью муниципалитета Элваш. По старому административному делению входил в провинцию Алту-Алентежу. Входит в экономико-статистический субрегион Алту-Алентежу, который входит в Алентежу. Население составляет 3865 человек на 2005 год. Занимает площадь 9,22 км². Покровителем района считается Дева Мария (порт. Santa Maria de Alcáçova).
Национален музей за древно изкуство (Лисабон)

Националният музей за древно изкуство (на португалски: Museu Nacional de Arte Antiga) в Лисабон притежава една от най-големите и значителни художествени колекции в Португалия и Европа. Тя отразява развитието на португалското изкуство от древността до началото на XIX век. Отделът за европейска живопис при музея, впечатлява със своите размери и количество на представените автори: Йеронимус Бош, Ян Брьогел Младия, Жерард Давид, Албрехт Дюрер, Лукас Кранах Стари, Пиеро дела Франческа, Ян Хосарт, Ханс Холбайн Стария, Питер де Хоох, Куентин Масейс, Ханс Мемлинг, Йоахим Патинир, Ян Провост, Рафаел, Хосе де Рибера, Андреа дел Сарто, Давид Тенирс Младши, Тинторето, Антонис ван Дайк, Диего Веласкес, Франсиско де Сурбаран и др. История Решение да се премести колекцията в дворец Помбал е взето през 1882 година. Оттогава тя непрекъснато се попълва, в началото от богати дарители, една от които става португалската кралица Карлота-Хоакина Бурбон-Испанска, а друг известен дарител е арменският нефтен магнат Калуст Гулбенкян, направил много за културния живот на Португалия. Скоро избраната сграда се оказва малка за колекцията. Затова е решено, че част от експонатите следва да се преместят в нови помещения, а доколкото подходящи постройки не се намерили, решили такава да се построи, което реално става през 1994 г. Колекция В музея се пазят 2200 произведения на живописта за период от XIV век до 1820 година. Всички фондове условно са поделени на седем раздели: живопис, скулптура, рисунки и графика, изделия от злато и сребро, керамика, текстил, мебели. Има колекции на изкуство от Африка и Далечния Изток – свидетелство за предишното колониално господство. В колекцията от живопис има няколко изискани експонати: изображение на Св. Йероним, изпълнено от Албрехт Дюрер, който художникът лично продава на заинтересовани лица от Португалия. Тук са произведения на Лукас Кранах Стари, Ханс Холбайн Младия, Диего Веласкес. Музеят разполага с една от най-известните картини на Йеронимус Бош – „Изкушение на свети Антоний“; това е олтар в три части с изображението на благочестивия египетски отшелник, заобиколен от демони и алчни чудовища. В раздела на португалската живопис са обхванати четири века от нейното развитие. В преобладаващото си съдържание това са религиозни сюжети и портрети. Кулминация на португалската живопис от XV век е полиптих „Олтарът на Свети Винсент“ работа на художника Нуну Гонсалвиш, състоящ се от шест панела. На него са изписани около шестдесет фигури на светии, а сред – принц Енрике Мореплавателя, бледен човек с мустаци в черно, с молитвено сложени ръце. Галерия Външни препратки Официален сайт Национален музей за старинно изкуство
Museu Nacional de Arte Antiga

Museu Nacional de Arte Antiga (muˈzeu nɐsiuˈnaɫ dɨ ˈaɾt(ɨ) ɐ̃ˈtiɡɐ) i Lissabon är det viktigaste konstmuseet i Portugal samt ett av de viktigaste i Europa. Museet grundades 1884. Galleri Wikimedia Commons har media som rör Museu Nacional de Arte Antiga.
Національний музей старовинного мистецтва

Національний музей старовинного мистецтва (порт. Museu Nacional de Arte Antiga, MNAA) — мистецький музей у столиці Португалії місті Лісабоні; одне з найзначніших художніх зібрань країни та Європи. Загальні дані Національний музей старовинного мистецтва розташований за адресою: вул. даш Жанелаш Вердеш (Rua das Janelas Verdes), м. Лісабон—1249-017 (Португалія). Музейна колекція міститься в будівлі колишнього палацу графів Альвор XIX століття на березі річки Тежу й старовинній будівлі монастиря св. Альберта. Каплиця монастиря являє собою яскравий взірець португальської барокової архітектури XVIII століття, й сама́ по собі є складовою експозиції. Лісабонський Національний музей старовинного мистецтва був заснований у 1884 році. Чинний директор музейного закладу — Даліла Родрігіш (порт. Dalila Rodriges). Експозиція Колекції Національного музею старовинного мистецтва в Лісабоні відображають розвиток португальського мистецтва, в першу чергу, образотворчого, від Середньовіччя і до початку XIX століття; представлено також взірці європейського мистецтва. Музейне зібрання включає живописні полотна, скульптури, художні витвори по металу, тканини, меблі, рисунки та інші види декоративного мистецтва Португалії. Колекції творів, датованих XV та XVI століть, мають особливе значення для історії національного мистецтва. Шедеврами цього періоду є твори пензля художника Нуну Гонсалвіша. Відділ європейського живопису музею вражає своїми розмірами та кількістю представлених яскравих імен: Ієронім Босх, Ян Брейгель Молодший, Герард Давід, Альбрехт Дюрер, Лукас Кранах Старший, П'єро делла Франческа, Мабюз, Ганс Гольбейн Старший, Пітер де Гох, Квентін Массейс, Ганс Мемлінг, Йоахім Патінір, Ян Провост, Рафаель, Хосе Рібера, Андреа дель Сарто, Давид Тенірс молодший, Тінторетто, Антоніс ван Дейк, Дієго Веласкес, Франсіско де Сурбаран. Галерея обраних творів Див. також Португальське бароко Кахлі Примітки Посилання Офіційна вебсторінка музею (порт.)