NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Solar do Visconde de Almendra

O Solar do Visconde de Almendra, Solar dos Viscondes do Banho ou Casa de Almendra, é um solar ou palácio barroco que albergou, por muitos anos, os viscondes de Almendra e, por casamento, os viscondes do Banho. O edifício palaciano, exemplo ditoso da arquitectura setecentista do interior português, localiza-se em Almendra, em Vila Nova de Foz Côa. Encontra-se classificado como Imóvel de Interesse Público desde 1977. Testemunho das vivências de muitas gerações de nobres ilustres, foi última habitante do solar Márcia Augusta de Castilho Falcão Mendonça de Morais Sarmento, filha mais nova do 3.º Visconde do Banho. Actualmente, o palácio de Almendra pertence aos herdeiros de Márcia Augusta. O palácio, edifício de dois pisos, conserva o seu austero estilo barroco que se revela nas janelas «rocaille», com as típicas vieiras invertidas, e a marcante varanda com balaústres. O brasão de armas da ilustre família, enquadrado por um frontão curvilíneo, permanece em cima da varanda. Curiosamente, o brasão nunca foi devidamente terminado de esculpir, sendo no entanto evidente o coronel de Marquês. Hoje é um marco histórico da localidade de Almendra, a par do Cruzeiro e da Capela de Nossa Senhora do Campo, entre outros monumentos. Alguns canteiros verdejantes enquadram a fachada frontal do edifício. Ver também Lista de palácios de Portugal Almendra Barroco Solar Referências Ligações externas «Site oficial»
Roman villa of Tourega

The Roman villa of Tourega is in the parish of Nossa Senhora da Tourega in the Évora District of the Alentejo region of Portugal. During Roman occupation of Portugal it was part of the province of Lusitania, situated a few kilometers to the southwest of Civitas Ebora Liberalitas Julia, the modern-day Evora. It was next to the Roman road to Salacia (present-day Alcácer do Sal) and only five kilometers from the Roman road to Pax Julia, the modern-day Beja. Excavations indicate that it was in use between the mid-first century CE and the end of the fourth century and that, at least in the third century, it belonged to a family of senatorial rank. The Villa, which was primarily used for farming, was classified as a Site of Public Interest in 2012. Part of the site was excavated between 1985 and 1996 but ground-penetrating radar (GPR) has identified further large areas to the south and west that remain to be excavated. The area excavated so far consists of a large thermal bath with separate facilities for men and women, with hot and cold water, together with the furnaces and heating systems and a large water reservoir. Archaeologists believe that the baths were constructed in three phases. Three main baths have been identified, the largest being 24.5 meters long and about 4.6 meters wide. Excavations found numerous fragments of terra sigillata or ancient Roman pottery as well as of amphorae. Around 876 fragments of sigillata were discovered. Of those whose origins could be identified, the main source was La Rioja in Spain. Other pottery came from Arezzo in Italy and from La Graufesenque in southern France. There were also many fragments of African red slip ware from unidentified locations in northern Africa. Almost all of the amphorae found had contained fish products and had probably been mainly used for products from the Sado River estuary, such as those produced at Creiro. Fragments of only one or two amphorae that had contained wine or olive oil have been found, suggesting that the villa cultivated its own vines and olive trees. References External links Media related to Villa Romana da Tourega at Wikimedia Commons Photographs of the Villa
Villa romana de Tourega

La Villa Romana de Tourega es una villa romana, clasificado como sitio de interés público desde 2012,​ ubicado en la Unión de las Parroquias de Nossa Senhora da Tourega y Nossa Senhora de Guadalupe (antigua parroquia de Nossa Senhora da Tourega) en municipio y distrito de Évora Descripción Estaba ubicada en un territorio privilegiado de Ebora (ahora Évora), junto a la calzada romana de Salácia (actual Alcácer do Sal) y a solo cinco kilómetros de la calzada romana de Pax Iulia. Habría sido patrimonio de gente de clase noble vinculada a la exploración de la tierra entre los siglos I y IV. A grandes rasgos, el pueblo era una propiedad rural de la época de la ocupación romana de la península ibérica, formada por un conjunto de viviendas para la residencia de los propietarios y sus trabajadores, además de dotadas de baños privados dada la importancia que dieron los romanos a la higiene y el cuidado de la salud. En su máxima extensión, la aldea ocuparía una superficie de unos quinientos metros cuadrados, con dobles balnearios, para ambos sexos, con habitaciones y tanques de baños fríos y calientes. Hoy en día existen tres tanques de baño, de forma rectangular, construidos con muros de mortero, siendo el mayor de 24,5 metros de largo por 4,6 metros de ancho.​ Tenía una estructura interna muy compleja, como lo demuestran las excavaciones realizadas principalmente en la zona termal. Se identificaron tres fases de construcción de este espacio.​ Localización A unos 12 km de la ciudad de Évora, esta localidad romana se encuentra a través de un camino de tierra en la carretera que conecta con Alcazobas. También se puede llegar a pie o en bicicleta a través de un camino peatonal con señales de Valverde (Évora). Referencias Enlaces externos
Villa Romana de Nossa Senhora da Tourega

A Villa Romana de Nossa Senhora da Tourega, ou Villa Romana da Tourega, é o que resta de uma vila romana localizada na freguesia de Nossa Senhora da Tourega e Nossa Senhora de Guadalupe (na antiga freguesia de Nossa Senhora da Tourega), no município e distrito de Évora. A Villa Romana da Tourega está classificada como Sítio de Interesse Público desde 2012. Descrição Estava situada num território privilegiado de Ebora Liberalitas Julia (actual Évora), junto à estrada romana com destino a Salácia (actual Alcácer do Sal) e distando somente cinco quilómetros da estrada romana para Pax Julia. Terá sido património de pessoas de classe senhorial ligada à exploração da terra entre o século I e o IV. Grosso modo, a vila era uma propriedade rural do período de ocupação romana da península Ibérica, semelhante aos montes alentejanos actuais, constituída por um conjunto de habitações para residência dos proprietários e dos seus trabalhadores, bem como equipadas com banhos privativos dada a importância que os romanos sempre deram à higiene e aos cuidados de saúde. Na sua máxima extensão a vila ocuparia uma área de cerca de quinhentos metros quadrados, com termas duplas, para ambos os sexos, com salas e tanques de banhos frios e quentes. Restam hoje três tanques de banhos, de planta rectangular, construídos por muros de argamassa, tendo o mais largo 24,5 metros de comprimento e sobre 4,6 metros de largura. Apresentava uma estrutura interna muito complexa, tal como demonstraram as escavações levadas a cabo sobretudo na zona termas. Foram identificadas três fases de construção deste espaço. Localização A cerca de 12 Km da cidade de Évora, pode-se encontrar esta vila romana através de um desvio de terra batida existente na estrada de ligação às Alcáçovas, perto da ribeira de Valverde. Também se pode lá chegar a pé ou de bicicleta através de um percurso pedonal com placas indicativas a partir de Valverde (Évora). Referências Ligações externas Villa Romana da Tourega na base de dados Portal do Arqueólogo da Direção-Geral do Património Cultural
Talsperre Caniçada

Die Talsperre Caniçada (portugiesisch Barragem da Caniçada) liegt in der Region Nord Portugals im Distrikt Braga in der Nähe der Gemeinde Caniçada. Sie staut den Fluss Cávado und seinen Zufluss Rio Gerês zu einem vierarmigen Stausee (port. Albufeira (da Barragem) da Caniçada) auf. In der Mitte des Stausees, nahe der Stelle, an der ursprünglich der Rio Gerês in den Rio Cávado mündete, wird der See von zwei Brücken überbrückt. Nördlich des Stausees befindet sich der Nationalpark Peneda-Gerês und ein Teil der Seefläche gehört zum Nationalpark. Die Stadt Braga liegt etwa 15 km südwestlich der Talsperre Caniçada. Flussaufwärts liegt als nächstes Wasserkraftwerk am Cávado die Talsperre Salamonde. Die Talsperre wurde im Jahre 1954 (bzw. 1955) fertiggestellt. Sie dient der Stromerzeugung. Die Talsperre ist im Besitz der Companhia Portuguesa de Produção de Electricidade (CPPE). Absperrbauwerk Das Absperrbauwerk ist eine Bogenstaumauer aus Beton mit einer Höhe von 76 m über der Gründungssohle. Die Mauerkrone liegt auf einer Höhe von 163 m über dem Meeresspiegel. Die Länge der Mauerkrone beträgt 246 m. Das Volumen des Bauwerks beträgt 90.000 m³. Die Staumauer verfügt sowohl über einen Grundablass als auch über eine Hochwasserentlastung mit vier Toren, die sich in der Mitte der Staumauer in Höhe der Mauerkrone befindet. Über den Grundablass können maximal 142 m³/s abgeleitet werden, über die Hochwasserentlastung maximal 1.700 m³/s. Stausee Beim normalen Stauziel von 162 m erstreckt sich der Stausee über eine Fläche von rund 6,89 (bzw. 5,78) km² und fasst 170,6 Mio. m³ Wasser – davon können 159,3 (bzw. 144 oder 144,4) Mio. m³ zur Stromerzeugung genutzt werden. Mit den nutzbaren 144,4 Mio. m³ Wasser können 32 Mio. kWh erzeugt werden. Kraftwerk Das Kraftwerk Caniçada ist mit einer installierten Leistung von 60 (bzw. 62 oder 100) MW eines der kleineren Wasserkraftwerke Portugals. Die durchschnittliche Jahreserzeugung liegt bei 346 (bzw. 283, 337,4 oder 345) Mio. kWh. Es sind zwei Maschinen mit jeweils maximal 30 (bzw. 50) MW Leistung installiert. Sie befinden sich in einem unterirdischen Maschinenhaus, das sich 134 m unter der Oberfläche befindet. Die Francis-Turbinen und die zugehörigen Generatoren wurden von Voith geliefert. Die Turbinen leisten maximal 31 MW und die zugehörigen Generatoren 34 MVA. Die Nenndrehzahl der Turbinen liegt bei 300/min. Der Generator hat eine Nennspannung von 10,25 kV. In der Schaltanlage wird die Generatorspannung von 10,25 kV mittels Leistungstransformatoren auf 158 kV hochgespannt. Die minimale Fallhöhe beträgt 77 m, die maximale 121 m. Der maximale Durchfluss liegt bei 34 m³/s je Turbine. Das Kraftwerk ist im Besitz der CPPE, wird aber von EDP betrieben. Siehe auch Liste von Wasserkraftwerken in Portugal Liste von Talsperren der Welt (Portugal) Weblinks Barragem da Caniçada. Youtube, abgerufen am 24. Oktober 2014 (portugiesisch). Einzelnachweise
Caniçada Dam

The Caniçada Dam (Portuguese: Barragem da Caniçada/HICA-Hidroeléctrica do Cávado-Caniçada; Portuguese pronunciation: [bɐˈʁaʒɐ̃j dɐ kɐniˈsaðɐ]) is a concrete arch dam on the Cávado River, the civil parish of Parada do Bouro, in the municipality of Vieira do Minho, in the Portuguese Norte (district of Braga). It is owned by Companhia Portuguesa de Produção de Electricidade (CPPE). History The dam was completed and began functioning in 1955. In 196, approval was obtained to begin a program of observation of the dam, as proposed by the Laboratório Nacional de Engenharia Civil (Civil Engineering National Laboratory). Architecture Caniçada Dam is a 76 metres (249 ft) tall (height above foundation) and 246 metres (807 ft) long arch dam with a crest altitude of 163 metres (535 ft). The volume of the dam is 90,000 cubic metres (3,200,000 ft3). The dam features a spillway with 4 gates over the dam with a maximum discharge 1,700 cubic metres per cubic foot (2,100,000 cu ft/m3) per second, and one bottom outlet with maximum discharge 142 cubic metres (5,000 ft3) per second. Reservoir At full reservoir level of 163 metres (535 ft) the reservoir of the dam has a surface area of 783 square kilometres (302 mi2) of 6.89 (5.78) km2 and a total capacity of 170.6 mio. m³; its active capacity is 159.3 (144,4) mio. m³. With the 144,4 mio. m³ water 32 GWh can be produced. Power plant The hydroelectric power plant went operational in 1954. It is operated by EDP. The plant has a nameplate capacity of 62 (60 or 100) MW. Its average annual generation is 337.4 (283, 345 or 346) GWh. The power station contains 2 Francis turbine-generators with 31 MW (34 MVA) each in an underground powerhouse 134 m below the surface. The turbine rotation is 300 rpm. The minimum hydraulic head is 77 m, the maximum 121 m. Maximum flow per turbine is 34 m³/s. The turbines and generators were provided by Voith. See also List of power stations in Portugal List of dams and reservoirs in Portugal References Notes Sources MOP, ed. (1962), Relatório da Actividade do Ministério no Ano de 1961 (in Portuguese), vol. 1, Lisbon, Portugal: Ministério das Obras Públicas "Sistema Nacional de Informação de Recursos Hidrícos" (in Portuguese). 12 March 2005. Archived from the original on 16 September 2013. Retrieved 13 July 2020.
Barragem da Caniçada

A Barragem da Caniçada está localizada nos municípios de Terras de Bouro e de Vieira do Minho, na bacia hidrográfica do rio Cávado, no norte de Portugal. A sua construção foi concluída em 1955. Barragem É uma barragem em arco em betão com uma altura de 76 m acima da fundação e um comprimento de coroamento de 246 m. O volume de betão é de 90.000 m³. Possui uma capacidade de descarga máxima de 142 (descarga de fundo) + 1700 (descarregador de cheias) m³/s. Albufeira A albufeira da barragem apresenta uma superfície inundável ao NPA (Nível Pleno de Armazenamento) de 6,89 (5,78) km² e tem uma capacidade total de 170,6 Mio. m³. A capacidade útil é de 159,3 (144 o 144,4) Mio. m³. As cotas de água na albufeira são: NPA de 162 metros. Central hidroeléctrica A central hidroeléctrica é constituída por dois grupos Francis com uma potência total instalada de 60 (o 62) MW. A energia produzida em média por ano é de 346 (283, 337,4 o 345) MW. A potência nominal da turbina é de 31 MW, a potência aparente nominal do alternador é de 34 MVA. A queda bruta mínima é de 77 m e a queda bruta máxima 121 m. O caudal máximo turbinável é de 34 m³/s. Referências Ligações externas WikiMapia. «barragem caniçada». Consultado em 4 de Janeiro de 2015
ГЕС Канісада

ГЕС Канісада (порт. Barragem da Caniçada) — гідроелектростанція на півночі Португалії. Знаходячись між ГЕС Саламонде та ГЕС Пеніде, входить до складу каскаду на річці Каваду, яка тече в Атлантичний океан з гірської системи Peneda-Gerês. При спорудженні станції річку перекрили бетонною арковою греблею висотою 76 метрів та довжиною 246 метрів, на спорудження якої пішло 90 тис. м3 матеріалу. Вона утримує водосховище із площею поверхні 6,9 км2 та об'ємом 171 млн м3 (корисний об'єм 159 млн м3). Окрім прямого стоку, сюди надходить вода, відпрацьована на станції Vilarinho das Furnas, яка отримує її із річки Homem (права притока Каваду). Машинний зал станції, введеної в експлуатацію у 1955 році, спорудили під правобережним гірським масивом неподалік від греблі. У ньому розмістили дві турбіни типу Френсіс потужністю по 31 МВт, які при напорі від 77 до 121 метра забезпечують виробництво 337 млн кВт-год електроенергії на рік. Відпрацьована вода відводиться у річку через тунель довжиною 7 км. Зв'язок з енергосистемою здійснюється по ЛЕП, що працює під напругою 158 кВ. Примітки
Алкалар

Алкалар, порт. Alcalar — крупнейший доисторический некрополь на юге Португалии в Алгарве. Находится по дороге из Портимана в Монтиш-ди-Сима и состоит из 16 мегалитических сооружений и куполообразных гробниц. В 1970-е гг. рядом с некрополем обнаружены останки иберского поселения бронзового века. Некрополь известен учёным ранее, с 1880 г., однако задолго до того он был разграблен. Вдали от некрополя обнаружены и другие мегалитические сооружения — вместе с некрополем их число составляет 29. Литература Silva, A.M. (2001); Cunha, E. Paleopathological study of the community exhumed from the Hipogeu of Monte Canelas I (Alcalar, Portugal). In: Sánchez Sánchez, J. (ed.). Actas do V Congreso Nacional de Paleopatologia, Alcalá la Real, Espanha: 353—356. Walkowitz J.E.: Das Megalithsyndrom. 2003. ISBN 3-930036-70-3
Манастир на Баталя

Манастирът Санта Мария да Витория (Santa Maria da Vitória na Batalha) е доминикански манастир в град Баталя, окръг Лейрия, Португалия. Включен е в Списъка на световното наследство на ЮНЕСКО. История Строителството на манастира в стил международна готика започва през 1385 г. по обет на крал Жуау I в знак на благодарност към Дева Мария за удържаната победа над кастилците в битката при Алжубарота. Шест последващи крале продължават изграждането на манастира и намират тук последен покой; в тяхното число са Дуарте I и принц Енрике Мореплавателя. Строителството спира само през 1517 г., когато основните усилия са съсредоточени за изграждането на манастира Жеронимуш в Белем. През XIX век в Баталя са проведени мащабни възстановителни работи, а през 1980 г. там е открит национален музей. Кралски гробници В манастира се помещават останките на няколко португалски крале от династията на Авис, техните деца и наследници. Кралският некропол се състои от параклис на Основателя (завършен през 1434 година), и недовършени параклиси (строени през 1490 – 1515). Жуау I (1385-1433) и съпругата му Филипа Ланкастър (1360-1415), дъщеря на Джон Гонт, херцог на Ланкастър. Педру (1392-1449), херцог на Коимбра, регент на Португалия, и съпругата му Изабел на Арагон (1409-1443), дъщеря на Джеймс II, граф на Урхел. Енрике Мореплавателя (1394-1460), с легнала статуя Хуан (1400-1442), херцог Бежа, и съпругата му Изабел (1402-1465), дъщеря на Афонсу I, херцог Браганса Фернанду, Светия принц (1402-1443) Дуарте I (1433-1438) и съпругата му Леонор. Афонсу V (1438-1481) Жуау II (1481-1495). Гробовете са осквернени, както и в манастира на Алкобаса, от френски войници през 1810 година. Има гробница на Незнайния воин – съдържа тленните останки на 2 португалски войници, убити в битка по време на Втората световна война. План на сградата Екстериор Интериор Водоливници Външни препратки Batalha, град // Енциклопедичен речник на Брокхауз и Ефрон: 86 т. (82 т. и 4 допълнително). – СПб., 1890-1907.
Samostan Batalha

Samostan Djevice Marije u Batalhi (portugalski: Monasterio de Santa Maria da Vitória) je dominikanski rimokatolički samostan u gradu Batalha, u središnjem Portugalu. On je jedan od najboljih primjera kasnogotičke arhitekture i originalnog portugalskog manuelinskog stila koji se očituju istaknutim zabatima, tornjevima, filijalama i kontraforima, te je postala simbolom nacionalnog ponosa. Zbog njegove umjetničke i povijesne važnosti, upisan je na UNESCO-ov popis mjesta svjetske baštine u Europi 1983. godine. Povijest i odlike Samostan je započeo portugalski arhitekt Afonso Domingues nakon što je Ivan I. Portugalski izvojevao pobjedu nad Kastiljcima u bitki kod Aljubarrote 1385. godine, a pred koju se zavjetovao Gospi da će joj u slučaju pobjede podići samostan. Gradnju je nastavio Francuz David Huguet, koji je od 1402. do 1438. godine izgradio i kapelu u kojoj su sahranjeni osnivač samostana, Ivan I. Portugalski, njegova žena Filipa od Lancastera i njihov sin, ali nije dovršio oktagonalni mauzolej kralja Edvarda I. Tijekom vladavine Alfonsa V. (1438. – 81.) portugalski arhitekt Fernao da Évora je dogradio samostan u otmjenom i strogom stilu. Majstor manuelinskog stila, Mateus Fernades Stariji, je uredio vijence na arkadama kraljevskog klaustra i nastavio je graditi kapele u oktagonu. Gradnju samostana je financiralo sedam kraljeva, dok kralj Ivan III. Portugalski (1521. – 57.) nije naposljetku odustao financirati njegovo dovršenje 1517. godine, kako bi se posvetio Jeronimitskom samostanu u Lisabonu, te su oktogonalne kapele ostale nedovršene. Samostan je neznatno oštećen u potresu 1755. godine, a 1811. godine su ga opljačkale i zapalile francuske trupe Andrea Massene. Godine 1834. su ga dominikanci napustili, da bi 1840. godine otpočela obnova. Godine 1907. je proglašen nacionalnim spomenikom, a od 1980. je muzej. Izvori J. Turner, Grove Dictionary of Art - MacMillan Publishers Ltd., 1996; ISBN 0-19-517068-7 The Rough Guide to Portugal - 11th edition March 2005 - ISBN 1-84353-438-X Vanjske poveznice Trodimenzionalna slika samostana Fotografije samostana Batalha (engl.)
Győzelmes Szűz Mária-kolostor

Batalha városában található a világörökség részét képező Győzelmes Szűz Mária kolostora és temploma. Az épületegyüttes különleges értékét az adja, hogy ez a legnagyobb angol gótika hatása alatt épített templom és kolostor portugál földön, a mánuel stílus egyik legjelentősebb alkotása. Története A kolostor építését I. János kezdte, aki 1387-ben feleségül vette Lancaster hercegének leányát Philippát. A királynéval Portugáliába angliai építő mesterek is érkeztek és ezek az angol gótika stílusát hozták magukkal. Az építkezés 1388-ban kezdődött. 1416-ra készült el a templom 1434-ben az alapító kápolna a káptalani terem és a sekrestye. I. János halálát követően egy nyolcszögletű panteon építésébe kezdtek ezt azonban a mai napig sem fejezték be. Ez a nevezetes Befejezetlen kápolna. I. Mánuel uralkodása idejében készült el végleges formájában a Királyi kerengő a mánueli stílus egyik gyöngyszeme. A Befejezetlen kápolna mánuel stílusú díszítését 1516 és 1528 között Joao de Castilho végezte szép reneszánsz jelleget adva az épületnek. A templom A templom latin kereszt alaprajzú, háromhajós. Hossza 80, szélessége 22 és magossága 32,5 m. A belső szerkezet és a keskeny oldalhajók még a francia gótika jegyeit hordozzák, de a boltozaton megjelentek az angol stílusjegyek. Az egyetlen, nyugatra néző főkapu mellett jobbra találjuk az Alapító kápolnáját. Ez egy négyzet alakú 19,8 x 19,8 méteres gótikus terem csillaghálós boltívekkel fedve. A kápolna közepén áll I. Jánosnak és feleségének Philippának a síremléke, a szarkofágot portugál és angol címer díszíti. A kápolna déli falánál I. János fiainak sírjait láthatjuk, közöttük Tengerész Henriknek a sírját is. A templom bal oldalán található átjárón keresztül jutunk be a Királyi kerengőbe. Ez egy csudálatos harmóniával megépített kerengő finoman kidolgozott hálószerű kőcsipkékkel díszítve. A mánuel stílusú keleties, légies arab vonásokat hordozó, ornamentikának gyöngyszeme. Jellegzetes mintái a növényi motívumok, Mánuel király gyűrűs éggömbjével illetve a Krisztus-rend kettőskeresztjével. A keleti oldalon található hatalmas csillagboltozatú Káptalan teremben találjuk az ismeretlen katona sírját. A sírnál örökmécses ég és folyamatosan két katona áll díszőrséget. A nyugati oldalon a régi refektóriumban a portugál Honvédelmi múzeum állandó kiállítása kapott helyet. Befejezetlen kápolnák A Befejezetlen kápolnák a templom apszisának folytatásában találhatóak. Bejárata nem a templomból, hanem közvetlenül a templom keleti falánál nyílik. Az eredetileg nyolcszögletű gótikus épület kupolarésze nem készült el. Díszítése a mánuel stílus szép példája, legszebb része a 15 méter magas és 7 méter széles kapuzat. Itt található Eduárd királynak és feleségének, Aragóniai Eleonórának a sírja, amelyeket 1810-ben francia katonák kiraboltak. Források Nyitott szemmel – Portugália, Kossuth Kiadó 2006; ISBN 963-09-4769-2