NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Alfornelos (stație de metrou din Lisabona)

Alfornelos este o stație de pe linia albastră a metroului din Lisabona. Stația este construită sub Piața Teófilo Braga, în freguesia Alfornelos din Amadora. Istoric Stația a fost inaugurată pe 15 mai 2004, în același timp cu Amadora Este, ca parte a extinderii liniei albastre a metroului către zona Falagueira. Proiectul original al stației aparține arhitectului Alberto Barradas, iar decorațiunile pictoriței Ana Vidigal. Precum toate stațiile mai noi ale metroului din Lisabona, „Alfornelos” este echipată pentru a deservi și persoanele cu dizabilități locomotorii, dispunând de lifturi și scări rulante pentru ușurarea accesului la peroane. Stația are în mijlocul său o navă reprezentată de holul central, sub care sunt amplasate peroanele. Două alte nave laterale, perpendiculare pe prima, permit accesul către cele patru guri de ieșire, două în partea de est și două în cea de vest. Finisajele pentru pardoseli și pereți sunt din piatră calcaroasă, azulejo și mozaic de porțelan. Decorațiunile Anei Vidigal subliniază tema călătoriei. Ideea a fost dezvoltată de Ana Vidigal prin amplasarea panourilor „Șabloanele Burda” (cu referire la revista de modă) la partea superioară a peroanelor și pe pereții din fața scărilor rulante de acces către ieșirile stației. Legături Autobuze preorășenești Rodoviária de Lisboa 128 Casal da Mira (Dolce Vita Tejo) ↔ Lisabona (Colégio Militar) 143 Amadora (Gara de Nord) ↔ Pontinha (metrou) 155 Amadora (Spital) - traseu circular Note Vezi și Evoluția metroului din Lisabona Legături externe Materiale media legate de stația Alfornelos la Wikimedia Commons
Алфорнелуш (станция метро)

«Алфорне́луш» (порт. Alfornelos) — станция Лиссабонского метрополитена. Находится в восточной части города Амадора (пригород Лиссабона), одна из четырёх станций, находящихся за границей Лиссабона (три других — «Реболейра», «Амадора-Эшти» и «Одивелаш»). Расположена на Синей линии (Линии Чайки) между станциями «Амадора-Эшти» и «Понтинья». Открыта 15 мая 2004 года. Название станции связано с расположением в районе Алфорнелуш. Описание Станция построена по проекту архитектора Альберту Баррадаша. Архитектурно станция похожа на станции «Амадора-Эшти» и «Тельейраш». Художественные работы на станции выполняла Ана Видигал. Стены станции стилизованы под выкройки, использующиеся для пошива одежды. Галерея Ссылки Официальный сайт Лиссабонского метрополитена (порт.) Примечания
Алфорнелуш (станція метро)

Алфорн́елуш (порт. Alfornelos) — станція Лісабонського метрополітену. Знаходиться у східній частині міста Амадори (передмістя Лісабона) в Португалії. Розташована на Синій лінії (або Чайки), між станціями «Амадора-Еште» та «Понтінья». Станція берегового типу, мілкого закладення. Введена в експлуатацію 15 травня 2004 року . Знаходиться у другій зоні, вартість проїзду в яку становить 1,05 євро. Назва станції походить від назви однойменної муніципальної громади, де вона локалізована, — Алфорнелуш. Станція «Алфорнелуш» є однією з трьох станцій Лісабонського метро, що розташовані поза містом Лісабоном (інші дві — «Амадора-Еште» і «Одівелаш»). Опис Архітектура станції має багато спільного з архітектурою станції «Амадора-Еште» (були відкриті в один і той же день в рамках розширення Синьої лінії у західному напрямі). Архітектор — Álvaro Barradas, художні роботи виконала — Ana Vidigal, яка за основу декорації торців використала форми викройки, що використовуються у пошитті одягу. Станція має центральний вестибюль, що знаходиться під землею та має чотири виходи на поверхню, а також ліфт для людей з фізичним обмеженням. На станції заставлено тактильне покриття. Режим роботи Відправлення першого поїзду відбувається з кінцевих станцій лінії: ст. «Амадора-Еште» — 06:30 ст. «Санта-Аполонія» — 06:30 Відправлення останнього поїзду відбувається з кінцевих станцій лінії: ст. «Амадора-Еште» — 01:00 ст. «Санта-Аполонія» — 01:00 Галерея зображень Посилання Офіційна вебсторінка Лісабонського метрополітену [Архівовано 22 травня 2014 у Wayback Machine.] (порт.) Вебсторінка Лісабонського метрополітену на urbanrail.net (англ.) Примітки
Cascais (freguesia)

Cascais fue una freguesia portuguesa del municipio de Cascaes, distrito de Lisboa. Historia Fue suprimida el 28 de enero de 2013, en aplicación de una resolución de la Asamblea de la República portuguesa promulgada el 16 de enero de 2013 al unirse con la freguesia de Estoril, formando la nueva freguesia de Cascais e Estoril.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Cascais.
Cascais (plaats)

Cascais is een plaats (vila) in de Portugese gemeente Cascais. Tot de bestuurlijke herindeling in 2013 was Cascais een freguesia; na samenvoeging met Estoril is het onderdeel van de nieuwe freguesia Cascais e Estoril. Het lokale bestuur zetelt in Cascais. Cascais is het beginstation van de Linha de Cascais naar Lissabon.
Cascais (freguesia)

A Freguesia de Cascais (em grafia antiga, Cascaes) foi uma freguesia portuguesa do Município de Cascais que tinha 20,32 km² de área e 35 409 habitantes (2011), e, por isso, uma densidade populacional de 1 742,6 hab/km². Foi extinta em 2013, no âmbito de uma reforma administrativa nacional, tendo sido agregada à Freguesia do Estoril, para formar uma nova freguesia denominada União das Freguesias de Cascais e Estoril da qual é a sede. Teve por orago Nossa Senhora da Conceição. População Pela Lei nº 447, de 18/09/1915 foram desanexados lugares desta freguesia para constituir a freguesia do Estoril História Oficialmente, a origem do nome vem do facto de ser uma zona piscatória, sendo comuns por toda a praia os amontoados de cascas de mexilhão, os cascais.[carece de fontes?] Povoações Aldeia de Juso Areia Birre Cascais Charneca Cobre Gandarinha Quinta da Marinha Torre Quinta da Bicuda Bairro da Assunção Bairro de Sant'Ana Bairro do Rosário Fontainhas Guia Guincho Pampilheira Património Gruta do Poço Velho Quinta das Loureiras Palácio do Duque de Palmela ou Palácio Palmela Forte Novo (troço de muralha) Estação lusitana-romana dos Casais Velhos ou Ruínas dos Casais Velhos Forte do Guincho Forte de Nossa Senhora da Guia Forte de Oitavos ou Forte de São Jorge Troços ainda existentes da antiga muralha da vila de Cascais Vigia do Facho Bases da muralha que ligava os dois baluartes da Praia da Ribeira Bateria Alta ao norte da Praia da Água Doce Vestígios do Castelo de Cascais Cidadela de Cascais, incluindo a Fortaleza de Nossa Senhora da Luz de Cascais e a Torre de Santo António de Cascais Cortinas de Atiradores Forte de Crismina Forte de Nossa Senhora da Conceição (restos das muralhas) Capela de Nossa Senhora da Nazaré de Cascais Marégrafo de Cascais Forte de Santa Marta Edifício dos antigos Paços do Concelho Palácio dos Condes de Castro Guimarães ou Torre de São Sebastião Casa de Santa Maria, incluindo o jardim Casa Sommer Palácio dos Condes da Guarda, actual edifício dos Paços do Concelho Casa dos Almadas ou Casa D. Nuno Farol do Cabo Raso Farol da Guia Farol de Santa Marta Referências Ligações externas União de Freguesias de Cascais e Estoril → http://www.jf-cascaisestoril.pt/
Кашкайш (район)

Кашкайш (порт. Cascais) — в период до административной реформы 2013 года — отдельный район (фрегезия). Он был упразднен в 2013 году, будучи присоединенным к фрегезии Эшторил. В данный момент — населённый пункт, центр объединённого района (фрегезии) Кашкайш-Эшторил в Португалии, входит в округ Лиссабон. Является составной частью и центром муниципалитета Кашкайш. Находится в составе крупной городской агломерации Большой Лиссабон, который входит в Лиссабонский регион. Население округа Кашкайш составляло 35 409 человек по данным на 2011 год. Площадь округа — 20,07 км². По старому административному делению входил в провинцию Эштремадура. В 2013 году в рамках национальной административной реформы вошел в объединённую фрегезию Кашкайш-Эшторил. В настоящее время муниципалитет разделен на четыре фрегезии (Алкабидеш, Каркавелуш-Пареде, Кашкайш-Эшторил и Сан-Домингуш-де-Рана), хотя до административной реформы 2013 года их было шесть (при этом Кашкайш, Эшторил, Каркавелуш и Пареде имели статус автономных образований). Покровителем района считается Дева Мария (порт. Nossa Senhora da Conceição). Примечания
Кашкайш (парафія)

Кашкайш (порт. Cascais; МФА: [kɐʃ.ˈkajʃ]) — парафія в Португалії, у муніципалітеті Кашкайш. Розташована в західній частині країни, на теренах історичної португальської провінції Ештремадура. Входить до складу округу Лісабон. За адміністративним поділом, чинним до 1976 року, терени парафії були складовою провінції Ештремадура. Належить до Лісабонського патріархату Католицької церкви. Патрон — Діва Марія. Площа — 20,3223 км². Населення — 35409 ос. (2011). Сильно урбанізований регіон. Густота населення — 1742,37 осіб/км² . Код — 110503. Населення Примітки Посилання Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Кашкайш (парафія) European Commission. Eurostat. Local Administrative Units. Correspondence table LAU 2 — NUTS 2013 /NUTS 2010, EU-28.
Theatre Eduardo Brazão

The Theatre Eduardo Brazão (Portuguese: Cine-Teatro Eduardo Brazão) is a theatre in the civil parish of Gulpilhares e Valadares, in the municipality of Vila Nova de Gaia, in the Portuguese district of Porto. History The theatre was inaugurated in 1928, a project of Alexandre Marta da Cruz, accompanied by its world premiere performance by the Companhia de Amélia Rey Colaço - Robles Monteiro. The original building was inspired by Odeon theatre in Porto. Following work in the 1960s, the characteristics of the main hall were destroyed. But, these public works little helped the theatre, which was closed at the end of the 1970s. By 1992, the building was already in a state of ruin and acquired by the municipal council of Vila Nova de Gaia. Beginning in the 2006s, reconstruction of the structure was undertaken, under the direction of Joaquim Massena. References Notes Sources Marmelo, Jorge (7 October 2007), "Valadares volta a ter cineteatro no início de 2007", Público (in Portuguese), Lisbon, Portugal: CS1 maint: location missing publisher (link)
Cine-Teatro Eduardo Brazão

Cine-Teatro Eduardo Brazão é uma sala de espectáculos de Valadares (Vila Nova de Gaia), Portugal, inaugurada a 12 de Fevereiro de 1928. A construção ficou a dever-se a Alexandre Marta da Cruz, seu fundador, grande impulsionador do desenvolvimento local, chegado a Valadares (Vila Nova de Gaia) em 1921, oriundo de África. Em Setembro de 1992 foi adquirido pela Câmara Municipal de Vila Nova de Gaia, e requalificado pelo arquitecto Joaquim Massena. Foi reaberto ao público a 19 de Maio de 2007. A sala de espectáculos é composta por plateia e balcão, com 241 e 61 lugares respectivamente. O palco possui uma área de 70 metros quadrados, dos quais 16 metros quadrados à frente da boca de cena, onde existe um fosso de orquestra com cerca de 13,5 metros quadrados. O projecto de arquitectura integra as artes plásticas, através de inúmeras pinturas e esculturas alegóricas ao teatro, nos tectos e paredes, da autoria do mestre José Rodrigues (escultor) e José Emídio. O Cine-Teatro Eduardo Brazão é propriedade da Câmara Municipal de Vila Nova de Gaia e tem programação regular de Teatro, Dança, Música e Cinema. Referências Ligações externas «Sitio oficial na Camara Municipal» «site do arquitecto Joaquim Massena»
Estádio Municipal Fernando Cabrita

Het Estádio Municipal Fernando Cabrita is een multifunctioneel stadion in Lagos, een stad in Portugal. Het stadion wordt vooral gebruikt voor voetbalwedstrijden, de voetbalclub Esperança de Lagos maakt gebruik van dit stadion. In het stadion is plaats voor 4.600 toeschouwers. Het stadion werd geopend in 1989. Interland
Estádio Municipal Fernando Cabrita

Estádio Municipal Fernando Cabrita – wielofunkcyjny stadion w Lagos, w Portugalii. Nosi imię trenera piłkarskiego, Fernando Cabrity. Obiekt może pomieścić 4600 widzów. Został otwarty w 1989 roku. Swoje spotkania na stadionie rozgrywają piłkarze klubu Esperança de Lagos. 9 lutego 2011 roku reprezentacja Andory przegrała na tym stadionie w meczu towarzyskim z Mołdawią 1:2. Było to pierwsze spotkanie tych drużyn w historii. Przypisy
Katedrála Panny Marie (Braga)

Katedrála Panny Marie je římskokatolická katedrála ve městě Braga v severní části Portugalska. Katedrála byla vybudována po roce 1070. Původně románská stavba byla v průběhu času obohacena o gotické, renesanční a barokní prvky. Jsou zde pohřbeni Jindřich Burgundský a Tereza Kastilská, rodiče prvního portugalského krále. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Katedrála Panny Marie v Braze na Wikimedia Commons Oficiální stránky katedrály
Cattedrale di Braga

La cattedrale di Braga (Portoghese: Sé Catedral de Braga) è uno dei monumenti più importanti della città e una delle costruzioni più importanti del Portogallo. Il vescovo Pedro I aveva iniziato a costruire una cattedrale, consacrata in 1089, ma solo le cappelle orientali furono finite. Storia e descrizione La costruzione della cattedrale è stata ripresa nel dodicesimo secolo ed è durata fino alla metà del tredicesimo secolo, ma i particolari sono ignoti. L'opera originale del dodicesimo secolo è stata costruita nello stesso stile romanico-borgognone della chiesa del monastero di Cluny. La cattedrale di Braga influenzò molti dei successivi monasteri e chiese nel Portogallo in quel periodo. Più tardi nel tempo, la cattedrale venne notevolmente modificata, di modo che è divenuta una miscela di stile, romanico, gotico, manuelino e barocco. Particolarmente importanti furono l'aggiunta di nuove cappelle e dei portici dell'entrata, tutti in stile gotico; la nuova cappella principale in stile manuelino, e le varie aggiunte realizzate nel periodo barocco quali le torrette, delle cappelle e una buona parte della decorazione all'interno della chiesa. Dal 1552 la cattedrale conserva le reliquie di san Pietro di Rates. Voci correlate Chiesa cattolica in Portogallo Cattedrali in Portogallo Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su cattedrale di Braga Collegamenti esterni (EN) Cattedrale di Braga, su Structurae.
Katedra w Bradze

Katedra w Bradze (port. Sé de Braga) – katedra rzymskokatolicka w Bradze, w Portugalii. Została wybudowana w 1070 roku, po objęciu rekonkwistą tej części Półwyspu Iberyjskiego. Świątynia powstała pierwotnie w stylu romańskim, jednak została wzbogacona z biegiem czasu o elementy gotyckie, renesansowe i barokowe. Najstarszą częścią konstrukcji jest wejście od strony południowej. Katedra jest głównym ośrodkiem katolicyzmu w Portugalii.
Бразький собор

Бра́зький собо́р (порт. Sé de Braga), або Бра́зький катедра́льний собо́р свято́ї Марі́ї (порт. Catedral de Santa Maria de Braga) — католицький катедральний собор у Португалії, головний собор міста Брага. Центральний храм Бразької архідіоцезії, резиденція архієпископів Бразьких. Одна з найважливіших церков країни і цілого Піренейського півострова. Закладений у ХІ столітті на фундаменті римської будівлі, за часів єпископа Педру Бразького. Перша каплиця св. Геральда на місці собору освячена 1089 року. Став архієпископською катедрою від 1107 року, за часів першого архієпископа Геральда Бразького, що відповідав за терени Португалії й Галісії. 1135 року зруйнований землетрусом. Відновлений у ХІІІ столітті. Первісно збудований у романському стилі. У XV—XVIII століттях добудовувався і перебудовувався у готичному, мануелському та бароковому стилях. Усипальниця зведена в 1326—1348 роках, бібліотека — в 1416—1467 роках, соборна галерея — в 1486—1501 роках. Фасад перебудований у 1505—1532 роках архітектором Жуаном Кастильським за наказом архієпископа Діогу де Сози. Капітально реставрований у 1704—1728 роках за архієпископа Родрігу де Моура-Теліша. Постраждав від землетрусу 1755 року. Місце поховання багатьох визначних діячів Португалії, зокрема Генріха Бургундського та Терези Леонської — батьків першого португальського короля Афонсу I. Національна пам'ятка Португалії (1910). Використовується як церква і музей. Історія 1128 року архієпископ Пайю Мендіш наказав збудувати 5 каплиць при аписді Бразького собору, які були зруйновані землетрусом. Поховання У Королівській каплиці собору поховані: Генріх Бургундський, граф Португалії. Тереза Леонська, його дружина, графиня Португалії. Жуан Пекуліар, архієпископ Бразький. Діогу да Сілва, архієпископ Бразький. Діогу де Соза, архієпископ Бразький. Афонсу Португальський (1390–1400), португальський інфант. Джерела Braga, Sé de Portugal: diccionario historico, chorographico, heraldico, biographico, bibliographico, numismatico e artistico / E. Pereira, G. Rodrigues. — Lisboa : J. Romano Torres, 1906. — Vol. II. — P. 449. Alfons Becker, Papst Urban II. (1088–1099), Bd.1 Herkunft und kirchliche Laufbahn, Der Papst und die lateinische Christenheit, (= Schriften der MGH, Bd. 19/I), Stuttgart 1964 und Alfons Becker, Papst Urban II. (1088–1099), Bd. 2 Der Papst, die griechische Christenheit und der Kreuzzug, (= Schriften der MGH Bd. 19/II), Stuttgart 1988. Посилання Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Бразький собор Sé de Braga // Ulysses. Direção-Geral do Património Cultural. Sé de Braga // SIPA. Direção-Geral do Património Cultural. Sé de Braga [Архівовано 15 вересня 2018 у Wayback Machine.] // Direção Regional de Cultura do Norte Rota das Catedrais de Portugal [Архівовано 12 вересня 2017 у Wayback Machine.]
Coimbra University Stadium

The Coimbra University Stadium (Portuguese: Estádio Universitário de Coimbra), or EUC, is an extensive sports complex of the University of Coimbra on Mondego's left bank, in Santa Clara parish, in the city of Coimbra, Portugal. The stadium was opened in 1963. It has 2 football (soccer) fields, one of them with an athletics track, a rugby union field, gymnasiums, tennis courts, a Radio-Controlled car track, and two multisports pavilions for play indoor sports such as basketball, handball, rink hockey, and volleyball. The Faculdade de Ciências do Desporto e Educação Física da Universidade de Coimbra, the sports sciences faculty of the University of Coimbra, is located there, and includes library and restaurant for the student community. See also Associação Académica de Coimbra University of Coimbra References External links Official website
Estádio Universitário de Coimbra

O Estádio Universitário de Coimbra (EUC) é um complexo desportivo pertencente à Universidade de Coimbra. Desde 1963 que o Estádio Universitário proporciona o exercício de atividades desportivas, de recreio e de lazer aos membros da comunidade universitária, prioritariamente, mas também à população em geral. São praticadas no EUC, com carater regular, as seguintes modalidades desportivas: Andebol, Atletismo, Basebol, Badminton, Basquetebol, Boxe, Cultura Física, Futebol, Futsal, Ginástica, Halterofilia, Hóquei em Patins, Judo, Parede de Escalada, Patinagem Artística, Karaté, Radiomodelismo, Rugby, Taekwondo, Ténis, Tiro com Arco e Voleibol.
Capela dos Coimbras

The Chapel of the Coimbras (Portuguese: Capela dos Coimbras) is a Manueline chapel located in the civil parish of São João do Souto, in the municipality of Braga. It has been classified as a National Monument since 1910. History The chapel had its base in the ecclesiastical residence of the Coimbras family, and its patriarch D. João de Coimbra, who purchased this home in 1505. The provider for the bishopric of Braga, João constructed the chapel between 1525 and 1528, under archbishop D. Diogo de Sousa. It is likely that this chapel was annex of the primitive church of São João do Souto, as one of the lateral chapels. Artists from Biscay were contracted to complete the project while they were working in the medieval city, that included Palace of Biscainhos. These included Filipe Odarte, who was responsible for the main church, and sculptures by Hodart (exterior carvings) and João de Ruão (retable and tomb sculptures), as well as the family coat-of-arms of D. Diogo de Sousa (in the portico). In 1530, a brotherhood was instituted support the services in the chapel. In 1906, the Palacete of the Coimbras was demolished, due to the redesign of urban space, creating the Largo São João do Souto. The Manueline elements were preserved and a new building was constructed opposite the road. The Casa dos Coimbras retained the windows and a few of the doors from the original structure, while modifying the structure of the Manueline building. It was classified by IPPAR (a forerunner of the Instituto de Gestão do Património Arquitectónico e Arqueológico (IGESPAR) as a national monument on 16 June 1910. The first interventions occurred in 1936: renovations to the ancient chapel included supporting the walls and reconstruction of the ceiling. Architecture The chapel is located in an urban environment within the historic centre of Braga, alongside the Church of São João do Souto, in the civil parish of the same name. It is situated along a road, whose posterior façade faces the Palace of Coimbras, across from the Casa do Passadiço, southeast from the Church of Santa Cruz and Hospital of São Marcos. It consists of a rectangular tower, covered in ceiling tile, preceded by an enclosed porch supported by elegant Baroque columns with coat-of-arms of the Coimbras family. After the porch is a Romanesque-inspired rounded wooden-door, circled by carved flourishments, while the tower is highlighted by a semi-circular tower window and corbels with baldachins. The interior ceiling is covered with a ribbed vault and golden rosettes, centred on the arms of House of Lancaster. The high altar is covered in sculptures, located within niches on corbels with awnings. A rounded arch, with the arms of the founder, protect access to the main tomb. The walls are decorated in azulejo tile with figures from the creation of the world, while the pavement is covered in tomb slabs. References Notes Sources Serrão, Vitor (2002). História da Arte em Portugal - o Renascimento e o Maneirismo (in Portuguese). Lisbon, Portugal.: CS1 maint: location missing publisher (link) External links
Maison et chapelle de Coimbras

L'ensemble architectural Casa e Capela dos Coimbras est situé dans la ville de Braga, au Portugal. Malgré une continuité locale et des affinités historiques, les deux édifices sont deux monuments distincts aux classements différents. La chapelle Nossa Senhora da Conceição, ou Capela dos Coimbras ou encore Capela do Senhor Morto, est classée monument national depuis 1910. Le Palácio dos Coimbras, ou Casa dos Coimbras, ne bénéficie actuellement d'aucune protection juridique. Histoire Le palais de Coimbras a été construit au XVIe siècle comme résidence des ecclésiastiques et a été acquis par João de Coimbra, proviseur de Mitra de Braga. En 1525, João de Coimbra décida de construire une chapelle privée, sous l'invocation de Nossa Senhora da Conceição, qui deviendra connue sous le nom de Capela dos Coimbras. En 1906, la demeure de Coimbras fut démolie, en raison de la restructuration urbaine de cette zone, et le Largo São João do Souto fut créé. Mais les éléments architecturaux manuélins furent conservés et, en 1924 le bâtiment fut reconstruit du côté opposé de la rue, en continuité avec la chapelle. Maison de Coimbras La maison de Coimbras possède les fenêtres et certaines portes de l'ancienne demeure, bien que la forme du bâtiment manuélin ait été modifiée. Chapelle de Coimbras La chapelle a la forme d'une tour quadrangulaire, divisée en deux espaces distincts : la Galilée, avec des ornements manuélins et une statuaire de Hodart ; la partie intérieure, conçue par João de Ruão, présente le maître-autel traditionnel et les armoiries de João de Coimbra. La chapelle est couverte d'une voûte d'ogives et les murs présentent des images, en azulejos, faisant allusion à la Genèse. Notes et références Source de traduction (pt) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en portugais intitulé « Casa e Capela dos Coimbras » (voir la liste des auteurs). Voir aussi Articles connexes Liste des monuments nationaux du district de Braga Liens externes Ressources relatives à l'architecture : Directorate General of Cultural Heritage Sistema de Informação para o Património Arquitectónico Portail du Portugal Portail de l’architecture chrétienne Portail des monuments nationaux du Portugal