NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Peniche

Peniche est une ville portugaise du district de Leiria, située dans la sous-région de l'Ouest, dans la province de l'Estremadura, et la région de l'Ouest et Vallée du Tage. C'est le siège d'une commune de 77,55 km2 de superficie et 28 615 habitants (2008), subdivisée en 6 freguesias, dont 3 dans Peniche même. La ville est limitée à l'est par Óbidos, au sud par Lourinhã et à l'ouest et au nord par l'océan Atlantique. Au large se trouve l'archipel des Berlengas. Premier port de pêche du Portugal, Peniche est en partie encerclée par des murailles du XVIe siècle. Du côté sud, près de la mer, se dresse la forteresse du XVe siècle utilisée comme prison pendant le régime de Salazar, d'où s'est évadé le secrétaire général du parti communiste, Álvaro Cunhal. Située sur le cap Carvoeiro, avec ses églises blanches typiques, Peniche a attiré les artistes et notamment le peintre français Maurice Boitel. La plage de Peniche est une des meilleures du Portugal pour la pratique du surf (elle a accueilli en octobre 2009 la compétition de surf Rip Curl Pro Search), du bodyboard… Géographie Commandant l'accès d'une presqu'île longue de près de trois kilomètres que précède un isthme sableux où s'étalent des marais salants, Peniche est le second port de pêche du Portugal en même temps qu'un centre de constructions navales et de conserveries de poisson. Localisation Communes limitrophes Distances Histoire Population et société Démographie Politique et administration Patrimoine Religieux Igreja de São Pedro Igreja Nossa Senhora da Conceição Igreja Nossa Senhora da Ajuda Militaires et civils Phare du cap Carvoeiro Forteresse de Peniche Fort de Praia da Consolação Forte de São João Batista Culture Gastronomie Caldeirada de safio Pasteis Penichenses Surf Avec sa forte exposition au vent et aux vagues, Peniche détient un fort potentiel au niveau du surf. La ville a récemment été baptisée Capitale de la Vague. Compétition Elle accueille tous les ans depuis 2009 le Moche Rip Curl Pro Portugal, qu'elle accueillera en 2014 du 8 au 19 octobre. Spots et écoles de surf La ville de Peniche possède de nombreuses infrastructures dédiées au surf. Elle bénéficie de nombreux spots tels que les Supertubos, connu pour ses vagues tubulaires. Des écoles de surf fleurissent aux alentours du centre. Galerie Voir aussi Articles connexes Forteresse de Peniche Archipel des Berlengas Références Liens externes (pt) Site officiel Ressource relative à la musique : MusicBrainz Portail du Portugal
Peniche

Peniche (pɨ'niʃ(ɨ)) è un comune portoghese di 27 315 abitanti situato nella subregione di Ovest, in provincia di Estremadura. Società Evoluzione demografica Abitanti censiti (1801 – 2004) Freguesias Ajuda Atouguia da Baleia Ferrel São Pedro Serra d'El-Rei Conceição Galleria d'immagini Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Peniche Collegamenti esterni Le freguesias di Peniche sul sito dell'Associação Nacional Municípios Portugueses, su anmp.pt. URL consultato il 17 novembre 2006 (archiviato dall'url originale il 18 ottobre 2006).
Peniche

Peniche is een stad en gemeente in het Portugese district Leiria. De gemeente heeft een totale oppervlakte van 77,55 km² en telde 26.431 inwoners in 2021. De stad heeft ongeveer 13.200 inwoners. In het fort op de rotsen aan de kust is een museum ondergebracht. Het geeft in de eerste plaats een overzicht van tradities, folklore, gebruiksvoorwerpen, enz van de lokale bevolking, maar er kan ook een bezoek worden gebracht aan de voormalige gevangenis die tijdens de dictatuur onder Salazar hier was ingericht en waar dissidente denkers werden weggestopt. Vanuit Peniche is er een bootverbinding naar het eiland Berlenga Grande in de eilandengroep Berlengas. Kernen van de gemeente Ajuda (Peniche) Atouguia da Baleia Conceição (Peniche) Ferrel São Pedro Serra d'El-Rei
Peniche

Peniche – miejscowość w Portugalii, leżąca w dystrykcie Leiria, w regionie Centrum w podregionie Oeste. Miejscowość jest siedzibą gminy o tej samej nazwie. W Peniche znajduje się światowy stratotyp (GSSP) granicy pliensbach–toark, co ustalono w roku 2014 decyzją Międzynarodowej Unii Nauk Geologicznych na podstawie wniosku złożonego przez francuskiego geologa Serge'a Elmi w 2006. Demografia Sołectwa Sołectwa gminy Peniche (jest ich 6) - ludność wg stanu na 2011 r. Miasto Peniche obejmujące 3 sołectwa: Ajuda - 7989 osób Conceição - 4643 osoby São Pedro - 2117 osób oraz 3 inne sołectwa: Atouguia da Baleia - 8954 osoby Serra d' El-Rei - 1401 osób Ferrel - 2649 osób Przypisy
Пениши

Пени́ше (порт. Peniche; [pɨ'niʃ(ɨ)]) — город в Португалии, центр одноимённого муниципалитета в составе округа Лейрия . Пенише является самым западным городом континентальной Европы (Coordinates: 39°21′N 9°22′W). Численность населения — 15,6 тыс. жителей (город), 27,3 тыс. жителей (муниципалитет). Город и муниципалитет входит в экономико-статистический регион Центр и субрегион Оэште. По старому административному делению входил в провинцию Эштремадура. Расположение Город расположен в 66 км на юго-запад от адм. центра округа города Лейрия. Муниципалитет граничит: на севере — Атлантический океан на востоке — муниципалитет Обидуш на юге — муниципалитет Лориньян на западе — Атлантический океан Население История Поселение получило статус города в 1609 году. В 1557 году король Жуан III построил крепость для защиты поселения от нападения пиратов. В XX веке она служила политической тюрьмой, с 1984 года в ней расположен городской музей. Районы В муниципалитет входят следующие районы: Ажуда Атогиа-да-Балейя Консейсан Феррел Серра-дэл-Рей Сан-Педру Достопримечательности Музей кружева (Museu da Renda de Bilros de Peniche) Фотогалерея См. также Лейрия (округ) Муниципалитеты округа Лейрия Районы округа Лейрия Ссылки Официальный сайт муниципалитета Архивная копия от 13 ноября 2020 на Wayback Machine
Peniche

Peniche (portugisiska: [pɨˈniʃ(ɨ)] ) är en stad och kommun i distriktet Leiria i västra Portugal. Den ligger vid atlantkusten, i den historiska provinsen Estremadura, cirka 75 kilometer nordväst om Lissabon. Kommunen hade 26 429 invånare vid folkräkningen år 2021, på en yta av 77,55 km². Freguesias Kommunen omfattar även ögruppen Berlengas och är uppdelad i fyra freguesias: Atouguia da Baleia Ferrel Peniche Serra d'El-Rei Peniche ligger på en halvö och har flera surfstränder i olika väderstreck. Historik Staden har fiske, turism och utbildning som huvudsakliga inkomstkällor, och är berömd för sin virkning (Rendas de Peniche).På 90-talet var staden främst känd för sin fiskindustri och byarna runt omkring utgjordes av bondesamhälle med små primitiva jordlotter och primitivt jordbruk. Med investeringar EU gjort i infrastruktur har rörligheten inom Portugal ökat och turismen vuxit. Peniche har under 2000-talet arrangerat internationella surftävlingar och orten är idag mest känd för sin vågsurfing. De små fiskesamhällena har till stor del tagits över av vågsurfare och turister. Hotel och restauranger har vuxit kraftigt och idag är utbudet anpassat till internationella turister och orten lever året runt med sin surfing. Orten har en halvö, som delar av stranden vilket gör att det oftast går att surfa på minst en av sidorna. Många är surfhotellen och surfskolorna och ett ekonomiskt uppsving har även gynnat urbefolkningen, som fått se värdet på mark och hus stiga snabbt. Peniche har varit bebodd sedan urminnes tider och det tycks finnas lämningar av neandertalare och Cro-Magnon i en grotta i västra delen som då låg vid strandnivå. Peniche var ockuperat under romarna och gavs av D. Afonso Henriques 1158 till bröderna Le Corni, för hjälpen med korstågen. År 1609 upphöjdes samhället till vila (byort), och 1987 erhöll Peniche stadsrättigheter. Under António de Oliveira Salazars regim och fram till cirka 1980 flyttade många fiskarfamiljer från grannorten Nazaré till Peniche. Det medförde att den nasala portugisiskan som talades här blandades med utpräglad dialektal nazarénska, med dess annorlunda talmelodi. Ett tiotal kilometer ut i Atlanten finns ögruppen och naturreservatet Berlengas som innehåller skyddade arter av sjöfågel och ett rikt fiskbestånd som också är skyddat. Galleri Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Peniche. Officiell webbplats
Пеніше

Пені́ше (порт. Peniche; МФА: [pɨ.ˈni.ʃɨ], Пині́ши) — муніципалітет і місто в Португалії, в окрузі Лейрія. Розташований у західній частині країни, на березі Атлантичного океану, на теренах історичної португальської провінції Ештремадура. Належить до Лейрійсько-Фатімської діоцезії Католицької церкви в Португалії. Права міського самоврядування має з 1609 року. Поділяється на 4 парафії. За адміністративним поділом, чинним до 1976 року, був складовою провінції Ештремадура. Площа муніципалітету — 77,55 км², населення муніципалітету — 27753 ос. (2011); густота населення — 357,87 осіб/км² . Патрон — святий Петро. Святковий день муніципалітету — 1-й понеділок після 1-ї неділі серпня. Поштовий індекс — 2520. Код місцевої адміністративної одиниці — 1014. Складова статистичного регіону Центр. Географія Пеніше розташоване на заході Португалії, на південному заході округу Лейрія. Пеніше межує на сході — з муніципалітетом Обідуш, на півдні — з муніципалітетом Лорінян. На півночі та заході омивається водами Атлантичного океану. Населення Примітки Джерела Peniche Portugal: diccionario historico, chorographico, heraldico, biographico, bibliographico, numismatico e artistico / E. Pereira, G. Rodrigues. — Lisboa : J. Romano Torres, 1911. — Vol. V. — P. 563-567. Vilhena Barbosa, Inácio de. As cidades e villas da Monarchia Portugueza que teem brasão d'armas : in 3 vol. — Lisboa : Typographia do Panorama, 1860. — Vol. 2. — P. 120-124. Посилання Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Пеніше Офіційний сайт
Jardin botanique de Lisbonne

Le jardin botanique de Lisbonne, dépendant de la faculté des sciences de l'Université de Lisbonne, est né de la nécessité de créer un complément pratique à l'enseignement et à la recherche en botanique, de ce qui était alors l'École polytechnique. Historique C'est en 1859 que le conseil de l'école a choisi dans le Mont Olivete l'endroit où implanter ce jardin. Les travaux de construction ont commencé en 1873, sous la direction des professeurs Francisco Manuel de Melo Breyner (pt) et João de Andrade Corvo (pt). L'Allemand Edmond Goeze fut le jardinier-paysagiste qui en dirigea la construction à Lisbonne à partir de 1873. Il se concentra sur la partie supérieure du jardin, où furent plantées quelques familles de dicotylédones et de gymnospermes. Son successeur en 1876, le botaniste français Jules Daveau, développa la partie inférieure du jardin, en créant le tracé de l'allée des Palmiers et en inventant un système d'irrigation en ruisseaux et cascades, où furent placés quelques familles de monocotylédones. L'horticulteur français Henri Navel (1878-1963) en devint le jardinier-chef dans les années 1910. L'inauguration du parc, à la fois lieu de recherche scientifique et horticole, jardin botanique et arboretum eut lieu en 1878. Il comprend diverses espèces tropicales, originaires de Nouvelle-Zélande, d'Australie, de Chine, du Japon et d'Amérique du Sud. Le jardin fut classé monument national par le ministère de la Culture en 2010. Galerie Notes et références (pt) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en portugais intitulé « Jardim Botânico de Lisboa » (voir la liste des auteurs). Voir aussi Articles connexes Liste des monuments nationaux du district de Lisbonne Liste de jardins botaniques Liens externes Ressources relatives à l'architecture : Directorate General of Cultural Heritage Sistema de Informação para o Património Arquitectónico (pt) Site officiel du Jardim Botânico do Museu Nacional de História Natural (pt) C.N. Tavares, Historia do jardim botanico da faculdade de ciencias de Lisboa (pt) Jardim Botânico da Universidade de Lisboa (pt) José Duarte de Oliveira Júnior, redactor do Jornal de Horticultura Prática Portail de la botanique Portail du jardinage et de l’horticulture Portail des monuments nationaux du Portugal Portail de Lisbonne
Ogród Botaniczny w Lizbonie

Ogród Botaniczny w Lizbonie (port.: Jardim Botânico de Lisboa) – ogród botaniczny należący do Uniwersytetu Lizbońskiego, mieszczący się w Lizbonie. Powstał na potrzeby prowadzenia praktycznego nauczania i badań w zakresie botaniki w ówczesnej Escola Politécnica de Lisboa. Ogród botaniczny został otwarty w 1878 roku. W 2010 roku został uznany za zabytek. Od 2012 jest objęty programem konserwatorskim 2012 World Monuments Watch. Przypisy Linki zewnętrzne Strona oficjalna
Jardim Botânico de Lisboa

O Jardim Botânico da Universidade de Lisboa (JBUL) localiza-se na freguesia de Santo António, em Lisboa. Surgiu da necessidade de criar um complemento prático no ensino e investigação da botânica, da então Escola Politécnica de Lisboa. Em 2010 foi classificado como Monumento Nacional. Devido à forte necessidade de preservação, em 2012 o Jardim entrou para a lista bienal do World Monuments Watch. História Foi em 1859 que o Conselho da Escola escolheu no Monte Olivete o local para implantação deste Jardim. Os trabalhos de construção do jardim deram início em 1873, sob a alçada do Conde de Ficalho Francisco Manuel de Melo Breyner e Andrade Corvo. Edmund Goeze foi o jardineiro-paisagista alemão que dirigiu em Lisboa, a partir de 1873, a construção do jardim botânico da Escola Politécnica. Goeze concentrou-se na parte superior do Jardim, onde foram plantadas algumas famílias de dicotiledóneas e algumas gimnospérmicas. O seu sucessor, o botânico francês Jules Daveau, em 1876, desenvolveu a zona inferior do jardim, criando o traçado da Alameda das Palmeiras e inventando um sistema de rega dos riachos e cascatas, onde foram colocadas algumas famílias de monocotiledóneas. A inauguração do Jardim Botânico de Lisboa deu-se em 1878 e conta com diversas espécies tropicais, oriundas da Nova Zelândia, Austrália, China, Japão e América do Sul. Em 2016, apresentava uma crescente degradação, os lagos ficaram sem água, as plantas começaram a morrer e muitas árvores não tiveram os cuidados necessários. Além disso, vários edifícios no interior do jardim, como o Observatório Astronómico, estão abandonados e altamente degradados. O jardim fechou em outubro de 2016 ao público para entrar em obras que deveriam durar seis meses. Depois de vários avanços e recuos, o espaço verde viu ser implementado o projeto vencedor do Orçamento Participativo de 2013, que previa a melhoria dos sistemas de rega e da circulação da água, a melhoria da iluminação, a instalação de internet, a renovação de caminhos, a instalação de esplanadas e de um anfiteatro e a abertura da saída para a Praça da Alegria. O projeto “Jardim Botânico de Lisboa: Proteger, Valorizar e Promover” foi o vencedor da edição de 2013 do Orçamento Participativo, promovido anualmente pela Câmara Municipal de Lisboa, com 7.553 votos. O custo estimado desta intervenção é de 500 mil euros. Estas obras arrancaram em novembro de 2016. O jardim reabriu em 7 de abril de 2018. Galeria Referências Ligações externas «Jardim Botânico» – Página oficial Jardim Botânico de Lisboa – Revista Jardins Jardim Botânico da Faculdade de Ciências da Universidade de Lisboa – Sistema de Informação para o Património Arquitetónico (SIPA) História do Jardim Botânico pelo Prof. Carlos Tavares (Jardim Botânico da Faculdade de Ciência de Lisboa. Guia. Imprensa Portuguesa, Porto, 1967) Visita guiada com a Drª Alexandra Escudeiro
Ботанический сад Лиссабона

Ботанический сад Лиссабона расположен в Сан-Антонио, Лиссабон, Португалия. В 2010 году был включён в Перечень Национальных памятников Португалии. Строительство началось в 1873 году под руководством Франсиско Мануэля де Мело Брайнера и Жоао де Андраде Корво. В организации сада принимал участие Эдмонд Гёзе, немецкий ландшафтный садовник. Он сосредоточил свою работу в верхней части сада, где были посажены некоторые виды двудольных и голосеменных. Его преемник французский ботаник Жюль Александр Даво работал в нижней части сада. Открытие Ботанического сада Лиссабона произошло в 1878 году. В настоящее время здесь собраны редкие виды из Новой Зеландии, Австралии, Японии, Китая и Южной Америки. Недавно выдвинутый проект «Ботанический сад в Лиссабоне: защита, оценка и продвижение» (порт. «Jardim Botânico de Lisboa: Proteger, Valorizar e Promover»), победил в голосовании 2013 года и теперь финансируется правительством Португалии предполагаете работы над восстановлением сада. Галерея Примечания Ссылки Страница Ботанического сада на сайте Национального музея естественной истории и науки (порт.)
Ботанічний сад Лісабонського університету

Ботанічний сад Лісабонського університету (порт. Jardim Botânico da Universidade de Lisboa) — ботанічний сад у Лісабоні, столиці Португалії. Ботанічний сад є членом BGCI і Іберо-Макаронезійської асоціації ботанічних садів. Його міжнародний ідентифікаційний код LISU. Ботанічний сад розташований у фрегезії Санту-Антонью на висоті 40 метрів над рівнем моря. Адміністративно підпорядкований факультету природничих наук Лісабонського університету і входить в Національний музей природної історії. Адреса: вулиця Ешкола Політекніка, 58. Проект ботанічного саду Лісабонського університету був розроблений в середині дев'ятнадцятого століття. Роботи почалися у 1873 році з ініціативи двох викладачів, графа Фікалью і Андраде Корву, сад був відкритий 1878 року. Опис ботанічного саду Площа ботанічного саду 4 га, тут росте більше 1000 таксонів рослин. Особливо багато тропічних видів з Нової Зеландії, Австралії, Китаю, Японії та Південної Америки. Найбільші колекції: Саговникі, справжні живі скам'янілості, вони в даний час надзвичайно рідкісні у природному середовищі, а деякі види зберігаються тільки в ботанічних садах. Пальмові, привезені з усіх континентів, надають несподівано тропічну атмосферу ботанічному саду. Голонасінні. Шовковицеві (у тому числі значна колекція фікусів). Марсілії. Ботанічний сад має гербарій у якому 256 тисяч рослин, у тому числі наукові історичні колекції «Вельвіч» (XIX століття), «Бротеро» (XVIII–XIX ст.), «Ванделлі» (XVIII ст.), «Валорадо» (XVIII–XIX ст.), «Олександр Родрігес Феррейра» (XVIII–XIX ст.). Галерея Примітки Посилання Portal do Jardim — Jardim Botânico da Universidade de Lisboa [Архівовано 24 вересня 2015 у Wayback Machine.] (порт.) BCGI — Jardim Botânico da Universidade de Lisboa (англ.) O Uneverso Numa Casca de Noz — Jardim Botânico da Universidade de Lisboa [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.] (порт.) O JARDIM BOTÂNICO DE LISBOA (2) C.N. TAVARES «HISTÓRIA DO JARDIM BOTÂNICO DA FACULDADE DE CIÊNCIAS DE LISBOA» [Архівовано 3 березня 2016 у Wayback Machine.] (порт.)
Letiště Porto

Letiště Francisca de Sá Carneiro (IATA: OPO ICAO: LPPR) nebo jen letiště Porto je mezinárodní letiště obsluhující portugalské město Porto. Nachází se přibližně 11 km severozápadně od centra města, na území obcí Maia, Matosinhos a Vila do Conde. Má jednu asfaltovou dráhu dlouhou 3,5 kilometrů. Vzniklo v roce 1945, od roku 1990 je pojmenováno dle portugalského premiéra Francisca Sá Carneiro. K letišti vede linka E zdejšího metra, která je povrchová od stanice Estação Francos. V roce 2017 bylo druhým nejrušnějším letištěm v zemi a bylo leteckým uzlem aerolinií TAP Portugal, Ryanair a easyJet. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Porto Airport na anglické Wikipedii. Související články Seznam letišť v Portugalsku Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Letiště Porto na Wikimedia Commons Oficiální stránky (anglicky)
Aéroport de Porto-Francisco Sá Carneiro

L’aéroport Francisco Sá Carneiro (code IATA : OPO • code OACI : LPPR) est l'aéroport international desservant la ville de Porto situé à Maia, dans une zone industrielle et commerciale à 11 km du centre-ville. Il porte le nom de l'homme politique Francisco Sá Carneiro. Il existe dans les tiroirs de l'État portugais un plan de développement pour une augmentation du trafic de 5 à 15 millions de passagers par an, en plusieurs phases si le besoin s'en fait sentir. En 2016, il est nommé Meilleur Aéroport d'Europe par le Conseil international des aéroports dans la catégorie 5 à 15 millions de passagers par an des ASQ Awards (en) (Airport Service Quality Award) et 3e meilleur d'Europe toutes catégories confondues de 2013 à 2016. Situation Statistiques Voir la requête brute et les sources sur Wikidata. Accès L'aéroport de Porto est relié au centre-ville par la ligne E du métro dont le terminus se trouve à proximité immédiate de l'aérogare. La station de métro et l'aérogare sont reliées par un passage souterrain. Le billet individuel vers le centre-ville coûte 1,50 euro + 0,50 euro pour le badge magnétique rechargeable. Ce dernier peut être remboursé au guichet information "I" au rez-de-chaussée de l'aéroport lors du retour. Le trajet dure environ 35 minutes pour une quinzaine de station, il y a 3 métros par heure environ. Le billet journalier peut être très avantageux en fonction de la zone de circulation Compagnies et destinations Références (pt) Plano Director do Aeroporto Francisco Sá Carneiro (Porto) (pt) Aeroporto cresceu mais do que os três da Galiza juntos Voir aussi Article connexe Francisco Sá Carneiro Liens externes Ressource relative à l'architecture : Structurae (en + pt + es) Site officiel Portail de l’aéronautique Portail du Portugal
Francisco Sá Carneiro repülőtér

A Francisco Sá Carneiro repülőtér (IATA: OPO, ICAO: LPPR) egy nemzetközi repülőtér Portugáliában, Porto közelében. Futópályák A repülőtér futópályái: 17/35 Forgalom Az utasforgalom az elmúlt években az alábbi módon változott: Jegyzetek További információk Hivatalos oldal (portugál) A repülőtér aktuális időjárása a NOAA/NWS-től Baleset- és repülőesemény-történet az Aviation Safety Network adatbázisában