NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Cidade do Futebol

A Cidade do Futebol é um complexo desportivo da Federação Portuguesa de Futebol que funciona como o centro de estágio das 22 Seleções Nacionais, tendo sido inaugurado no dia 31 de março de 2016. No conjunto das três fases da Cidade do Futebol foram investidos 90 milhões de euros, disse o então presidente Fernando Gomes e o principal responsável por tal feito. A nova casa da Federação Portuguesa de Futebol situa-se na Avenida das Seleções em Oeiras, 1495-433 Cruz Quebrada - Dafundo, e estreou-se com um torneio de sub-15, no dia seguinte à abertura. História Apesar de inaugurado com a presença do Presidente da República, Marcelo Rebelo de Sousa, o complexo desportivo foi construído somente com dinheiros da FPF e com os apoios de 6.5 milhões da UEFA e de 1 milhão da FIFA e sem apoio financeiro do Estado português. A fase 1 da Cidade do Futebol levou 17 meses a ser construída e compreendeu um orçamento de 15 milhões de euros. Esta fase, que corresponde à sede da Federação e à casa das Seleções de Futebol, conta com três campos de treino e um de guarda redes, onze balneários, dois ginásios, um centro de hidroterapia e um núcleo de escritórios para o trabalho da equipa técnica e staff de apoio. Na fase 2 foi ainda construída, por uma valor a rondar os 3,9 milhões de euros, a Casa do Atletas, com 46 quartos, que se destina exclusivamente ao alojamento dos futebolistas das seleções nacionais. A Cidade do Futebol cresce novamente em novembro de 2024 com a conclusão da fase 3 deste projeto. Nesta fase são inaugurados as infraestruturas dedicadas às modalidades de pavilhão, nomeadamente para as Seleções de Futsal. A intitulada Arena Portugal, com capacidade para 240 espectadores, disponibilizará todas as valências necessárias ao trabalho dos atletas staff de apoio, assim como áreas comuns de lazer e de trabalho de monitorização da USP (Unidade de Saúde e Performance). Já as Seleções de Futebol de Praia serão contempladas com um campo de areia. Por inaugurar ficará os espaços já em fase de construção da nova sede do Canal 11, espaço de redação, estúdios, salas multiusos e de trabalho, para além de um Centro de Congressos e um auditório. Com a conclusão da fase 4 prevista para agosto de 2025, a Cidade do Futebol terá terá ainda mais capacidade de alojamento adicionando mais 30 quartos duplos para os atletas. Referências
Pont de Lluís I

El Pont de Lluís I (en portuguès: Ponte de Luís I) és el més conegut i un dels més antics dels nombrosos ponts de la ciutat de Porto, Portugal. Connecta la ciutat de Vila Nova de Gaia amb Porto (marge sud i nord, respectivament), separades pel riu Douro. Va ser inaugurat el 31 d'octubre de 1886 pel rei de Portugal, Lluís I, sent en aquell moment el pont més gran del món de tipus d'arc. Està inclòs dintre del conjunt del centre històric de Porto, classificat com a Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO el 1996. Va ser construït entre 1881 i 1886 per l'enginyer Théophile Seyrig, un deixeble de Gustave Eiffel que ja havia participat en la construcció d'un altre pont de Porto: el Pont de Dona Maria Pia. Aquesta construcció va substituir l'antic Pont Penjant del 1841 que existia al mateix indret. Està compost de dos pisos de 8 m. d'amplada cadascun. El pis superior mesura 385 m de longitud mentre que el pis inferior no passa dels 174 m. Pesa 3.045 tones i l'arc mesura 172 m de llarg per 44,6 d'alçada. Actualment, el pis inferior està reservat als cotxes i als vianants. Mentre que el pis superior és utilitzat pels vianants i pel metro que enllaça un dels majors hospitals de Porto (Hospital de São João) i l'ajuntament de Vila Nova de Gaia (línia D del Metro de Porto). De nit, està il·luminat, agafant diverses tonalitats de blau. Història A la segona meitat del segle xix, el comerç progressava a la ciutat de Porto. Les fàbriques s'escampaven per tot el barri oriental, anomenat brasiler. El trànsit cap a Gaia i Lisboa creixia contínuament i el Pont Penjant no era suficient per a satisfer-lo. Per proposta de llei de l'11 de febrer del 1879, el Govern determinà l'obertura de concurs per a la “construcció d'un port metàl·lic sobre el riu Douro, a l'indret que es consideri més convenient davant de la ciutat de Porto, per a substituir l'actual pont penjant”, després que el Govern no acceptés un projecte de la firma G. Eiffel et Cie. que només incloïa una plataforma al nivell de la Ribeira, amb un sector llevadís a la part central. Es tractava d'un projecte que va merèixer un Gran Premi a l'Exposició Universal de París (1878), però que no servia per a una eficaç connexió entre els nuclis urbans de Porto i Gaia. Per això aquell concurs imposà com a condició necessària la concepció d'un pont amb dues plataformes. Es presentaren nombrosos projectes i guanyà l'empresa belga Société de Willebroeck amb un projecte de l'enginyer Teófilo Seyrig, que ja havia estat l'autor de la concepció i cap de l'equip de projecte del Pont de Dona Maria Pia. El pont de Lluís I és, junt amb la Torre dels Clergues, el símbol per excel·lència de Porto. Referències Enllaços externs Página de l'IGESPAR (portuguès)
Pont Dom-Luís

Le pont Louis Ier est l'un des ponts situé sur le Douro au Portugal, reliant Porto à Vila Nova de Gaia. Construit entre 1881 et 1886 par l'ingénieur Théophile Seyrig, ancien associé de Gustave Eiffel, il ressemble beaucoup au pont Maria Pia, situé plus en amont, mais possède un tablier inférieur supplémentaire pour la circulation routière. Il est inscrit au Patrimoine Mondial de l'Unesco. Historique Le pont a été construit entre 1881 et 1886 par Théophile Seyrig, qui avait déjà participé à la construction du pont Dona Maria-Pia quelques années plus tôt avec Eiffel (inauguré en 1877) ; puis Eiffel ayant rompu sa collaboration avec Seyrig, celui-ci avait ensuite rejoint Léopold Valentin, qui a fondé en 1875 la Société Anonyme de Construction et des Ateliers de Willebroeck (nl), dont le siège est à Bruxelles. Le pont a été inauguré le 31 octobre 1886 par le roi Louis Ier de Portugal (Dom Luís I). Il remplace un pont suspendu à câbles (1843), dont les pylônes ont été conservés sur la rive nord, succédant lui-même à un ancien pont de bateaux, Pont de barques, de 1806. Description C'est un pont en arc à treillis et poutre métallique, avec une travée suspendue annexe. Il présente ainsi deux étages de 8 m de largeur chacun. L'étage supérieur mesure 395 m, alors que l'étage inférieur n'a que 174 m de long. La travée inférieure à suspentes rigides est accessible aux automobiles et aux piétons, alors que l'étage supérieur sur arc, accessible également aux piétons, permet surtout le passage du métro depuis la création du pont, faisant ainsi la liaison entre Porto et Vila Nova de Gaia (ligne D). Notes et références Voir aussi Bibliographie Paula Cristina Martins Freire, Maria do Rosário França Martins, Maria Teresa Pinheiro Torres, Pontes metálicas rodoviárias, Lisbonne, 1998. Articles connexes Pont Maria Pia Liens externes Portail des ponts Portail des routes Portail du chemin de fer Portail des monuments nationaux du Portugal
Ponte Dom Luís I

Il ponte Dom Luís I è un ponte ad arco in ferro lungo 385 m e alto 85 m, che varca il fiume Duero nella città portoghese di Porto. Storia Dedicato a Luigi di Braganza, re del Portogallo, fu costruito dall'ingegnere belga Théophile Seyrig, che pochi anni prima aveva realizzato insieme a Gustave Eiffel il vicino ponte Maria Pia. Il ponte fu costruito per il traffico stradale, che lo percorreva su due livelli. Dal 2003 il livello superiore è percorso esclusivamente dai treni della metrotranvia cittadina e dai pedoni. Dal 1996, assieme al centro storico di Porto e al Monastero di Serra do Pilar, è stato inserito nei siti del patrimonio dell'umanità dell'UNESCO. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Ponte Dom Luís I Collegamenti esterni (EN) Dom Luís I Bridge, su Enciclopedia Britannica, Encyclopædia Britannica, Inc. Ponte Dom Luís I, su archINFORM. (EN) Ponte Dom Luís I, su Structurae.
Мост Луиша I

Мост Луиша I (порт. Ponte Luís I) — совмещённый металлический арочный мост через реку Дору в Португалии. Соединяет города Порту и Вила-Нова-ди-Гая. Сооружён в 1886 году по проекту Теофила Сейрига — ученика и компаньона Гюстава Эйфеля. Назван в честь правившего тогда короля Луиша I. Мост имеет длину 385,25 м и весит 3045 тонн, длина же арочного пролёта равна 172 м, а его высота — 44,6 м. Нижний уровень, проходящий над самой поверхностью воды, связывает район Рибейра города Порту с погребами и винными складами города Вила-Нова-ди-Гая. Верхний уровень предназначен для связи верхнего района Порту, расположенного рядом c железнодорожным вокзалом Сан-Бенту, с верхней частью Вила-Нова-ди-Гая. C 2003 года верхняя часть моста закрыта для автомобилей и используется скоростным трамваем «Метрополитен Порту» и пешеходами. Мост Луиша I является своеобразным символом города Порту. Его изображение часто можно встретить на этикетках местного портвейна. Примечания Ссылки Dom Luís Bridge on en.Broer.no
Міст Дона Луїша I

Міст Дона Луїша I (порт. Ponte Luís I) — залізничний, автомобільний і пішохідний міст через річку Дору в Португалії. З'єднує міста Порту і Віла-Нова-де-Гайя. Збудований за проєктом учня та компаньйона Гюстава Ейфеля Теофіла Сейріга у 1886 році. Названий на честь тодішнього короля Луїша I. Характеристика Довжина мосту 385,25 м, вага — 3045 тонн, довжина арочної частини — 172 м, а її висота — 44,6 м. Нижний рівень, котрий проходить над поверхнею води, з'єднує район Рібейра міста Порту та Віла-Нова-ді-Гайя. Верхний рівень використовується для зв'язку верхнього району Порту, розташованого поруч з залізничним вокзалом Сан-Бенту, з верхньою частиною Віла-Нова-ді-Гайя. З 2003 року верхня частину споруди є закритою для автомобілів і використовується швидкісним трамваєм «Метрополітен Порту» і пішоходами. Примітки Посилання Dom Luís Bridge on en.Broer.no Dom Luis I Bridge [Архівовано 28 вересня 2019 у Wayback Machine.]
Estadi Nacional do Jamor

L'Estádio Nacional, també anomenat Estádio do Jamor, és un estadi de futbol localitzat al complex esportiu a Oeiras, Portugal, a prop de Lisboa. Des de 2018 hi juga els partits com a local el club Os Belenenses Futebol S. A. D.. Fou dissenyat per Miguel Jacobetty Rosa i començat a construir el 1939, essent inaugurat el 10 de juny de 1944 (festa nacional de Portugal) pel primer ministre António Oliveira Salazar. La seva capacitat és de 37.593 espectadors. L'estadi és la seu tradicional de la final de la copa portuguesa de futbol des de 1946. També hi disputa partits la selecció de futbol de Portugal. L'esdeveniment més important que s'hi disputà fou la final de la Copa d'Europa de futbol 1966-67 entre el Celtic i l'Inter de Milà amb victòria per 2 a 1 pels escocesos. Referències
Estadio Nacional de Portugal

El Estadio Nacional de Portugal, también conocido como Estadio Nacional do Jamor es un estadio de Portugal. Está situado en Oeiras, cerca de Lisboa. El arquitecto fue Jacobetty Rosa y las obras comenzaron en 1939. El estadio fue inaugurado por el dictador António de Oliveira Salazar el 10 de junio del 1944. Actualmente tiene una capacidad de 37 593 espectadores.​ Construcción La construcción de este nuevo recinto no solo buscaba la promoción de la práctica del deporte, sino también la creación de un espacio para demostraciones públicas inspiradas en los principios políticos vigentes. Para que la ambición del antiguo ministro de Obras Públicas, Duarte Pacheco, fuese una realidad, fueron consultados diversos arquitectos, entre ellos, Francisco Caldeira Cabral, Konrad Wiesner, Jorge Segurado o Miguel Jacobetty Rosa. A este último se le atribuye la “paternidad” del proyecto del Estadio de Honra. Influenciado por obras como el Olympiastadion de Berlín, la construcción del Estadio Nacional se concluyó en cinco años –desde la planificación (1939), hasta su construcción–, siendo, más tarde, insertado en el Complejo Deportivo de Jamor, una auténtica isla verde en el área metropolitana de Lisboa y cuya situación es cercana al Instituto Español de Lisboa. Eventos Más tarde, en 1967, el Estadio Nacional fue escogido como sede para la final de la Copa de Campeones de Europa. El partido fue disputado entre el Celtic Football Club de Escocia y el Internazionale de Milán. Los escoceses vencieron por 2-1, la primera Copa conquistada por un club no latino. Actualmente, el estadio acoge todos los años la final de la Copa de Portugal. Durante el partido, los asientos repletos de asistentes se dividen en dos zonas para apoyar a su respectivo equipo. En septiembre de 2017 albergó el Portugal Padel Master, una prueba del circuito World Padel Tour Partidos memorables Eurocopa 1960 Final de la Copa de Campeones de la UEFA 1967 Véase también Anexo:Estadios de fútbol de Portugal Referencias
Stade national du Jamor

O Estádio Nacional do Jamor ou Estádio Nacional était le stade officiel de l'Équipe du Portugal de football jusqu'en 2003. Dessiné par l'architecte portugais Jacobetty Rosa, il a été inauguré le 10 juin 1944 et est situé à l'extrême ouest de Lisbonne sur la commune de Oeiras, près de l'embouchure du Tage dans l'Atlantique. Histoire À la manière du Stade de France, il n'est pas très utilisé, à part pour certaines rencontres de la sélection portugaise de 1944 à 2003. Cependant, la finale de la Coupe du Portugal a lieu chaque année dans ce stade. En revanche, à la différence du Stade de France, le Stade national du Jamor est plus petit que les plus grands stades de la ville de Lisbonne: il ne possède que 38 000 places, toutes assises, alors que les stades da Luz (68 100 places - Benfica Lisbonne) et Alvalade XXI (52 095 places - Sporting Clube de Portugal) sont beaucoup plus grands. Ce qui fait que même les rencontres prestigieuses se jouant au Portugal, comme les finales de la Coupe UEFA de 2005 et de l'Euro 2004, ne sont pas programmées dans ce stade qui plus est vieillissant. La dernière preuve en date de sa "non-utilisation" est que le gouvernement portugais n'a pas souhaité le faire rénover dans le cadre de l'organisation de l'Euro en 2004. En conséquence, il n'a pas été inclus comme stade officiel pour la compétition. En septembre 2007, ce stade a accueilli le concert de The Police. A l'issue de la saison 2017/2018, le président de la SAD Belenenses annonce que le club jouera au Stade national dès la saison prochaine, à la place du stade du Restelo. Cependant, face à l'état déplorable du terrain qui se dégrade de match en match, la ligue interdit les matchs de Liga NOS dans ce stade, contraignant les joueurs du Belenenses à jouer en terrain neutre. Notes et références Annexes Articles connexes Belenenses SAD Liens externes (pt) Site officiel Ressources relatives à l'architecture : Directorate General of Cultural Heritage Sistema de Informação para o Património Arquitectónico Ressource relative à la musique : MusicBrainz Ressource relative au sport : StadiumDB Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du football Portail de Lisbonne
Estádio Nacional

Estádio Nacional (nacionalni stadion), poznat i kao Estádio do Jamor, portugalski je nogometni stadion. Nalazi se u sportskom kompleksu "Jamor" u Oeirasu, pokraj Lisabona. Stadion je dizajnirao Jacobetty Rosa, a izgradnja je trajala od 1939. do otvaranja stadiona, 10. lipnja 1944. godine. Trenutni kapacitet stadiona je 37.593 sjedala. Stadion je tradicionalni domaćin finala portugalskog kupa od 1946.; samo 5 finala dosad nije odigrano na Nacionalu. Ukupno je 52 finala kupa igrano na ovom stadionu. Mnogi Portugalci smatraju da se finale treba igrati na drugom stadionu, s obzitrom da Portugal ima velik broj velikih i modernih stadiona, sagrađenih za UEFA Euro 2004. Najznačajnija međunarodna utakmica održana na stadionu bilo je finale Kupa prvaka 1967. između Celtica i Inter Milana, koju je pobijedio Celtic i postao prvi britanski prvak Europe, a čija je tadašnja momčad nazvana Lisabonski lavovi. Izvori
Estádio Nacional (Portugal)

Het Estádio Nacional (ook wel Estádio do Jamor genoemd) bevindt zich in Rio Jamor te Oeiras, een voorstad van Lissabon en is het nationale voetbalstadion van Portugal. Het is ontworpen door Jacobetty Rosa. De bouw begon in 1939 en de opening was op 10 juni 1944 door minister-president António de Oliveira Salazar. De capaciteit is ongeveer 35.000 toeschouwers. Sinds 1946 wordt er gespeeld om de finale van de Beker van Portugal. Slechts vijf keer gebeurde dat in een ander stadion. In 1966/67 werd er de Europa cup 1 finale gespeeld door Celtic FC en Internazionale. Celtic won met 2-1, werd daarmee de eerste Britse winnaar en kreeg de bijnaam Lisbon Lions. Een ander jaarlijks sportevenement is het Tennistoernooi van Oeiras, sinds 1989. In het stadion vinden ook grote muziekconcerten plaats. Zo speelde The Police er in september 2007.
Estádio Nacional

Estádio Nacional (wym. [(ɨ)ˈʃtadi̯u nɐsi̯uˈnaɫ], uproszczona polska /(y)sztadju nasjunal/; port. Stadion Narodowy) – stadion wielofunkcyjny, który znajduje się w kompleksie sportowym Centro Desportivo Nacional do Jamor, w Oeiras pod Lizboną. Na tym obiekcie swoje mecze rozgrywa reprezentacja Portugalii w piłce nożnej. Stadion może pomieścić 37 593 osoby. Właścicielem stadionu jest Portugalski Związek Piłki Nożnej. Od 1946 roku, na stadionie jest tradycyjnie rozgrywany finał Pucharu Portugalii, tylko pięć razy od tego czasu odbył się na innych stadionach. W sumie ponad 50 krajowych finałów Pucharu rozgrywane były na tym obiekcie. Najbardziej prestiżowy międzynarodowy mecz, który grał tutaj, to był finał Pucharu Europy w 1967 roku pomiędzy klubami Celtic F.C. i Inter Mediolan. Mecz zakończył się wynikiem 2-1 na korzyść Celticu. Celtic stał się pierwszym brytyjskim klubem, który wygrał główny europejski trofeum klubowy. Zespół Jock Steina, który zdobył historyczne zwycięstwo, otrzymał nazwę "Lizbońskie Lwy". We wrześniu 2012 roku Portugalska Federacja Piłkarska ogłosiła, że stadion będzie poddany renowacji, która ma się rozpocząć w 2014 roku. Bibliografia Informacje o stadionie na World Stadiums (ang.) Estádio Nacional, [w:] baza Soccerway (stadiony) [dostęp 2021-01-02] . Informacje na stadiony.net
Estádio Nacional

Estádio Nacional, cunoscut și ca Estádio do Jamor, este un stadion din Oeiras, lângă Lisabona. El a fost utilizat o perioadă de echipa națională de fotbal a Portugaliei și de clubul SL Benfica. În prezent echipa Lusitanos XV își joacă meciurile de acasă aici. Stadionul fost proiectat de Jacobetty Rosa, construcția sa a început în 1939, și a fost inaugurat pe 10 iunie 1944 (Ziua națională a Portugaliei) de António Oliveira Salazar. Architecturally the stadium is noteworthy for its open east side, unusual for a stadium otherwise featuring a typical oval configuration. Its current capacity is 80,000 and it is the venue for the Portuguese football cup final. Tradițional stadionul găzduiește finala Cupei Portugaliei începând cu 1946; doar 5 ori finala s-a jucat în altă parte. Per total, 52 de finale ale Cupei Portagliei s-au jucat pe Estádio Nacional. În septembrie 2012, Federația Portugheză de Fotbal a anunțat că stadionul va intra în renovație, lucrările căreia urmează să înceapă în 2014. Naționala Portugalei Pentru prima oară echipa națională de fotbal a Portugaliei a jucat pe acesta stadion în 1945. El a găzduit 48 de meciuri internaționale ale Portugaliei, mai mult decât oricare alt stadion din țară. Referințe
Национальный стадион (Лиссабон)

Национальный стадион (порт. Estádio Nacional), также известный как «Эштадиу Насьонал» — футбольный стадион в Оэйраше, округ Лиссабон, открытый 10 июня 1944 года в День Португалии. Национальный стадион вмещает 37 000 зрителей. На нём свои домашние матчи проводит национальная сборная Португалии по футболу. Владельцем стадиона является управляющая организация португальского футбола, Португальская футбольная федерация. С 1946 года на стадионе традиционно проводится финал Кубка Португалии, только пять раз с этого времени он проводился на других стадионах. В общей сложности 52 финала национального кубка были сыграны на этом стадионе. Самый престижный международный матч, сыгранный здесь, это был финал Кубка европейских чемпионов 1967 между «Селтиком» и «Интернационале». Матч окончился со счётом 2:1 в пользу «кельтов». «Селтик» стал первым британским клубом, выигравшим главный клубный трофей Европы. Команду Джока Стейна, добившуюся исторической победы, называют «Лиссабонскими львами». В настоящее время на этом стадионе играет футбольный клуб «Белененсеш САД». Важные матчи 1967 — Финал Кубка европейских чемпионов («Селтик» 2:1 «Интер») Ссылки Профиль стадиона (недоступная ссылка) на сайте Profootball.com.ua Профиль стадиона на сайте Sports.ru
Национални стадион у Оеирасу

Национални стадион (рум. Estádio Nacional), познат и као Естадио до Жамор (порт. Estádio do Jamor) је фудбалски стадион у Оеирасу, Округ Лисабон, Португалија, а налази се у оквиру Спортског комплекса Жамор. Историја Стадион је дизајнирао Жакобети Роза, а изградња је трајала од 1939. до свечаног отварања стадиона 10. јуна 1944. (Дан Португала) од стране премијера Антонија де Оливеира Салазара. Стадион је традиционални домаћин финала фудбалског Купа Португала од 1946; само 5 пута финале је играно на другом стадиону. Укупно је 64 финала купа играно на овом стадиону. Многи Португалци сматрају да се финале купа треба преместити на неки други стадион без обзира на традицију, с обзиром да Португал има велики број модерних и великих стадиона саграђених већином за потребе Европског првенства 2004., ипак Фудбалски савез Португала је много пута одбацио ту могућност. Најзначајнија утакмица одиграна на овом стадиону је финале Европског купа у сезони 1966/67., где су се састали Селтик и Интер Милано. Селтик је победио са 2:1 и постао први британски првак Европе, а тадашњи тим је назван Лисабонски лавови. Фудбалска репрезентација Португала је на Националном стадиону одиграла укупно 48 утакмица, прву утакмицу 1945. а последњу 2003. године. Спољашње везе Сателитски снимак Националног стадиона
Національний стадіон (Жамор)

Національний стадіон Жамору (порт. Estádio Nacional do Jamor) — є одним з найбільших португальських стадіонів, розташований в місцевості Жамор (район Оейрашу) у передмісті Лісабона, Португалія. Побудований ще за часів португальського диктатора Салазара у 1944 році за схожістю з Олімпійським стадіоном Берліна. Урочисто відкритий у День Португалії — 10 червня 1944. Зазнав двох реконструкцій (1967 і 2001). Вміщує 37 593 глядачів. Відстань до центру Лісабона — 11 км. До побудови до ЄВРО-2004 двох нових лісабонських стадіонів («Алваладе XXI» і «Луж»), використовувався національною збірною Португалії, як домашній стадіон. Власником стадіону є Федерація Футболу Португалії. Фінал Кубка Європейських чемпіонів У 1967 році стадіон став ареною проведення фіналу Кубка Європейських чемпіонів, в якому шотландський «Селтік» переміг італійський «Інтер» з рахунком 2-1. Це був перший кубок Європейських чемпіонів завойований клубом з нелатинських країн Європи. Фінал Кубка Португалії з футболу Починаючи з 1946 року, щороку стадіон є ареною, де розігрується Кубок Португалії з футболу, таким чином продовжуючи бути важливим стадіоном незважаючи на свої роки. Посилання Галерея зображень