NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Praia de Quiaios

Die Praia de Quiaios (dt.: Strand von Quiaios) ist ein Strand oberhalb des Cabo Mondego. Er gehört zum gleichnamigen Ort, der in der Gemeinde (Freguesia) von Quiaios liegt, welche zum Kreis (Concelho) von Figueira da Foz gehört. Er ist ein breiter, heller Sandstrand, der außerhalb der Saison kaum aufgesucht wird. Der Strand ist dazu ein Surfspot, und bei Sportfischern beliebt. Der Strand ist überregional noch kaum bekannt, jedoch touristisch erschlossen. So befindet sich u. a. ein Campingplatz hier, ein Vier-Sterne-Hotel, und eine Vielzahl Ferienwohnungen. Alljährlich findet hier im Sommer das internationale Woodrock-Rockfestival statt, das sich vor allem dem Stoner Rock, dem Doom Metal und verwandten Spielarten der Metal- und Rockmusik widmet. Für den 16. bis 18. Juli 2020 ist die achte Ausgabe des Musikfestivals geplant, angekündigt sind u. a. die Bands Witchcraft aus Schweden, Jucifer aus den USA und Zaum aus Kanada. Weblinks Der Strand von Quiaios bei www.praias.sapo.pt Einzelnachweise
Praia de Quiaios

A Praia de Quiaios situa-se a norte do concelho da Figueira da Foz, em Portugal. Situação geográfica Possuidora de extenso areal, oferece uma paisagem exuberante e diversificada com a Serra da Boa Viagem como plano de fundo. É um apetecido destino de férias no concelho da Figueira da Foz, sendo das praias do concelho com mais habitações de férias. Com poucas dezenas de habitantes durante o ano, no Verão este número multiplica-se, chegando a atingir algumas centenas de habitantes. A praia da Murtinheira já serviu de palco para filmagens de vários episódios de uma telenovela portuguesa. Com infra-estruturas que incluem piscina, hotel, centro hípico (com residencial e restaurante), complexo desportivo/centro de estágio, e parque de campismo, estas praias são frequentadas por gente oriunda de todo o país, sobretudo da região centro. As praias de Quiaios e Murtinheira estão a cerca de 3 quilómetros da Vila de Quiaios. História A Vila de Quiaios foi doada em 1122 pela rainha D. Teresa (mãe de D. Afonso Henriques), a seu amante D. Fernão Peres de Trava. Devido às divergências entre mãe e filho que resultaram na batalha de S. Mamede, D. Afonso Henriques conquista o reino e expulsa de Quiaios o amante de sua mãe. Mais tarde, em 1134, parte da Vila seria doada a Paio Guterres, pelos seus serviços na independência de Portugal, sendo a outra parte doada ao Mosteiro de Santa Cruz de Coimbra. Em 1514, no reinado de D. Manuel I, recebe foral. O concelho de Quiaios foi abolido em 1836, aparecendo como freguesia de Maiorca. Em 1853 passa a integrar o concelho da Figueira da Foz. Património, festas e romarias O património de Quiaios é sobretudo de origem religiosa; a Igreja Matriz, a Capela da Senhora da Graça, a Capela Santo Amaro, a Capela do Senhor dos Aflitos e a Capela da Senhora da Boa Viagem são os exemplos mais emblemáticos. Existe também a Casa da Renda e a lagoa das Braças. As festas de referência são o Enterro do Bacalhau, Cortejo de São Tomé, Festas de S. Mamede, S. João, a morte do judas, caqueiradas e cavalhadas e a grandiosa festa em honra do Sr. dos Aflitos que se realiza no 1º Domingo de outubro na Murtinheira e atrai anualmente milhares de pessoas.
São Vicente (Madeira)

São Vicente je okres na severním pobřeží portugalského ostrova Madeira. Okres zahrnuje farnosti Boaventura, Ponta Delgada a São Vicente. Rozloha okresu je 78,82 km2 a v roce 2011 v zde žilo 5 723 obyvatel (v roce 1849 to bylo 11 454 obyvatel). Ekonomika Obyvatelé se živí převážně zemědělstvím a rybářstvím. V obcích existuje i několik malých podniků. Ve farnosti São Vicente končí jediná silnice vedoucí přes ostrov z jihu (z Ribeira Brava) přes průsmyk Encumeada na sever. Zde se napojuje na silnici vedoucí po severním pobřeží. V blízkosti křižovatky, kde je také ústí říčky přitékající údolím z jihu, je restaurace, kde pravidelně zastavují všechny turistické autobusy. Turistickou zajímavostí jsou zde vulkanické jeskyně: kanály vzniklé v lávě při růstu ostrova. Galerie Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu São Vicente na Wikimedia Commons
São Vicente (Madeira)

São Vicente (portugiesisch für Sankt Vinzenz) ist eine Kleinstadt (Vila) und ein Kreis (Concelho) an der Nordküste der portugiesischen Insel Madeira. Der Kreis hat 2788 Einwohner (Stand 19. April 2021). Wappen In Gold ein barfüßiger hersehender Heiliger mit rot-goldenem Mantel einen Palmwedel über die rechte Schulter haltend. Über den Schild eine silberne viertürmige Mauerkrone. Im weißen Band am Schildfuß der Name in schwarzen Buchstaben für den São Vicente „VILA DE S. VICENTE“. Der in Gold und Rot gevierten Fahne liegt mittig das Wappen auf. Geschichte Nach der Neu-Entdeckung der Insel Madeira durch João Gonçalves Zarco begann 1419 die erstmalige Besiedlung der Insel Madeira durch die Portugiesen. Mitte des 15. Jahrhunderts wurde São Vicente als eigenständige Gemeinde gegründet. 1744 wurde der Ort zur Vila erhoben. Der Kreis São Vicente erfuhr 1835 eine Verkleinerung, im Zuge der Einrichtung der neuen Kreise Santana und Porto Moniz. Nach vorübergehender Wiederauflösung der neuen Kreise 1895 und der Rücknahme der Gebietsabgaben wurden die Kreisgrenzen von 1835 im Jahr 1898 wiederhergestellt und haben bis heute ihre Gültigkeit behalten. Der Bezirk von São Vicente besteht aus den Gemeinden São Vicente, Ponta Delgada und Boaventura. Kultur und Sehenswürdigkeiten Zu den Sehenswürdigkeiten gehören die Grutas (Grotten), alte Lavakanäle, die erkundet werden können. Im zugehörigen Besucherzentrum wird der Vulkanismus und die Entstehung Madeiras erläutert. Die Pfarrkirche Igreja de São Vicente wurde 1692 im Stil des Manierismus errichtet und bildet einen reizvollen Kontrast zu dem modernen Rathaus. Die kleine Kapelle Capelinha do Calhau aus dem Jahr 1692 wurde, landeinwärts gerichtet, in eine Felsnische inmitten der Mündung des Flusses Ribeira de São Vicente gebaut und 1885 restauriert. Die Casa Museu Horácio Bento de Gouveia im Geburtshaus des Schriftstellers, Lyrikers und Journalisten Horácio Bento de Gouveia (1901–1983) widmet sich dem Leben und Wirken des Dichters. Eine Vielzahl Miradouros sind am Rande verschiedener Wanderwege im Kreis eingerichtet und bieten weite Blicke. Verwaltung Kreis São Vicente Der Kreis São Vicente ist in drei Gemeinden (Freguesias) aufgeteilt: Nachbarkreise: Bevölkerungsentwicklung Kommunaler Feiertag 22. Januar Städtepartnerschaften Portugal Portugal: Nordeste (Azoren) Verkehr Von São Vicente führt mit der R104 die einzige Straße quer über die Insel südlich nach Ribeira Brava. Die gut ausgebaute Straße R101 (abschnittsweise VE1 und VE2) mit vielen Tunneln führt neben der alten Straße aus den 1950er Jahren nach Porto Moniz im Westen. Nach Osten führt nur (Stand 2007) die alte spektakuläre, manchmal einspurige, Straße R101 über Ponta Delgada und Boaventura nach Santana. Buslinien der Rodoeste-Verkehrsgesellschaft stellen den öffentlichen Nahverkehr im Kreis sicher. Die Linien 6, 139 und 150 verkehren mehrmals täglich in Richtung Süden (Funchal), Westen (Porto Moniz bzw. Santa) und Osten (Arco de São Jorge), jedoch in einem geringen Takt (weniger als zweistündlich). Weblinks Offizielle Website Überblickstabelle sao-vicente Madeira Sehenswürdigkeitentipps Einzelnachweise
São Vicente (Madeira)

São Vicente es una ciudad en la isla de Madeira ( Portugal), cuya población es de 8 804 habitantes (2001). Demografía Geografía Distribución poblacional Boaventura: 1537 hab. Ponta Delgada: 1325 hab. São Vicente: 3336 hab. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre São Vicente. Ayuntamiento de São Vicente (en portugués)
São Vicente (Madère)

São Vicente (prononcé en portugais : [ˈsɐ̃w̃ viˈsẽ.tɨ]) est une ville de l'île de Madère, située sur la côte nord. Sa population est de 5 723 habitants. Géographie São Vicente est localisée à l'embouchure de la Ribiera de São Vicente, au nord de l'île de Madère. Les villages qui composent la commune sont situés sur les pentes des collines de part et d'autre de la vallée. Curiosités Il est possible de visiter à São Vicente des grottes d'origine volcanique et un petit centre de volcanologie. Paroisses Climat En un an, il tombe 1182 mm d'eau à Ponta Delgada. Notes et références Portail de Madère
São Vicente (Portogallo)

São Vicente (sɐ̃ũ vi'sẽt(ɨ)) è un comune portoghese di 6 198 abitanti situato nella regione autonoma di Madera. Società Evoluzione demografica Freguesias Boaventura Ponta Delgada São Vicente Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su São Vicente Collegamenti esterni (PT) Sito ufficiale, su cm-saovicente.pt.
São Vicente (Madera)

São Vicente – miasto i gmina (port. concelho) w Portugalii (Madera). Według danych spisowych na rok 2011 gmina liczyła 5723 mieszkańców. Prawa miejskie otrzymało w 1744. Sołectwa gminy São Vicente Ludność 3 sołectw wg stanu na 2011 r. Boa Ventura – 1221 osób Ponta Delgada – 1363 osoby São Vicente – 3139 osób Przypisy
Сан-Висенти (Мадейра)

Са́н-Висе́нти (порт. São Vicente) — посёлок на севере острова Мадейры, в острова Мадейры Автономном регионе Мадейры (Португалия), с населением 3336 человек (2001). Является административным центром одноимённого района (муниципалитета) с площадью 78,70 км² и населением 6198 человек (2001), который граничит на западе с муниципалитетом Порту-Мониш, на севере — омывается Атлантическим океаном, на востоке граничит с муниципалитетом Сантаны, на юге — с муниципалитетами Камара-ди-Лобуш, Рибейра-Брава, Понта-ду-Сол. В прошлом (до вступления Мадейрой устава автономии в 1976 году) посёлок входил в состав Фуншальського административного округа. Покровителем посёлка считается Сан-Висенте-де-Сарагоса-Сан-Висенте-Мартир (порт. São Vicente de Saragoça São Vicente Mártir). Праздник посёлка — 22 января. История Статус посёлка — с 1744 года. На протяжении своего существования муниципалитет Сан-Висенти несколько раз подвергался административно-территориальной реформе. Демография Состав муниципалитета В муниципалитет входят следующие районы: Боавентура (порт. Boaventura) Понта-Делгада (порт. Ponta Delgada) Сан-Висенте (порт. São Vicente) Экономика В экономике муниципалитета доминирует первичный сектор экономики, представленный сельским хозяйством. Юго-западная его часть является чрезвычайно гористой, где сосредоточено животноводство. Основным видом транспорта являются автобусы и такси. В туристическом отношении популярностью пользуются пещеры и вулканический центр (порт. Grutas e Centro do Vulcanismo de São Vicente), открытый в 1996 году, где установлено аудиовизуальное оборудование объясняющая геоморфологию острова. Стоимость билета без льгот для взрослых до вулканического центра составляет 8 евро. Кроме того, на территории муниципалитета есть несколько обзорных площадок с живописными панорамами острова. Галерея Примечания Ссылки Официальная веб-страница муниципальной палаты Сан-Висенте (порт.) Фотогалерея Сан-Висенте на Flickr
Сан-Вісенте (Португалія)

Са́н-Вісе́нте (порт. São Vicente; МФА: [ˈsɐ̃w vi.ˈsẽ.tɨ]) — муніципалітет і містечко в Португалії, в автономному регіоні Мадейра. Розташований на острові Мадейра в Атлантичному океані, на теренах історичної португальської провінції Мадейра. Належить до Фуншальської діоцезії Католицької церкви в Португалії. Права міського самоврядування має з 1744 року. Поділяється на 3 парафії. Площа муніципалітету — 78,82 км², населення муніципалітету — 5723 ос. (2011); густота населення — 72,61 осіб/км² . Патрон — святий Вікентій. Святковий день муніципалітету — 22 січня. Поштовий індекс — 9240. Код місцевої адміністративної одиниці — 3011. Складова статистичного регіону Мадейра. Географія Сан-Вісенте розташоване на півночі острова Мадейра в Атлантичному океані. Сан-Вісенте межує на заході з муніципалітетом Порту-Моніж, на півночі — омивається Атлантичним океаном, на сході межує з муніципалітетом Сантани, на півдні — з муніципалітетами Камара-де-Лобуш, Рібейра-Брава, Понта-ду-Сол. За колишнім адміністративним поділом (до набуття Мадейрою статуту автономії у 1976 році) містечко входило до складу Фуншальського адміністративного округу. Історія Статус містечка — з 1744 року. Протягом свого існування муніципалітет Сан-Вісенте декілька разів зазнавав адміністративно-територіальної реформи. Населення Парафії Боавентура (порт. Boaventura) Понта-Делгада (порт. Ponta Delgada) Сан-Вісенте (порт. São Vicente) Економіка В економіці муніципалітету домінує первинний сектор економіки, що представлений сільським господарством. Південно-західна його частина є надзвичайно гористою, де зосереджене тваринництво. Основним видом транспорту є автобуси і таксі. Серед туристів популярними є печери і вулканічний центр (порт. Grutas e Centro do Vulcanismo de São Vicente), відкритий у 1996 році і де встановлене аудіовізуальне обладнання що пояснює геоморфологію острова. Вартість квитка без пільг для дорослих до вулканічного центру становить 8 євро. Крім того, на території муніципалітету є декілька оглядових майданчиків з мальовничими панорамами острова. Галерея Примітки Джерела São Vicente Portugal: diccionario historico, chorographico, heraldico, biographico, bibliographico, numismatico e artistico / E. Pereira, G. Rodrigues. — Lisboa : J. Romano Torres, 1912. — Vol. VI. — P. 741-742. Посилання Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Сан-Вісенте (Португалія) Офіційна сторінка
Iglesia de San Pedro (Elvas)

La Iglesia de San Pedro (Elvas), en portugués: Igreja de São Pedro (Elvas) es un edificio religioso dedicado al culto de la Iglesia católica y está situado en la ciudad y el municipio de Elvas, en el distrito de Portalegre en Portugal.​ Historia El rey Pedro II mandó edificarla después de que hubiese conquistado Elvas a los árabes en 1230. Mandó aprovechar una de las torres que tenía la segunda cerca islámica para que valiera de nueva torre campanario. En el año 1302 el rey Dinis donó a don Martinho, Arzobispo de Braga, el Patronato de esta iglesia. Más adelante el templo fue «cabeza de la Encomienda» de la Orden de Cristo.​ Construcción El edificio primitivo sufrió numerosas remodelaciones entre el siglo XV y el siglo XVIII. De la capilla primitiva solamente queda un pórtico románico. La iglesia es de tres naves separadas por arcos de la época medieval. La capilla mayor está cubierta por una cúpula con figuras renacentistas. Las naves laterales tienen varias capillas de estilo barroco donde hay que destacar los estucos, los trabajos de albañilería y gran zonas recubiertas con granito. El baptisterio está cerrado por una alta reja de hierro forjado; en la parte frontal está representado en azulejería el bautismo de Jesucristo.​ Véase también Recinto abaluartado de Elvas Iglesia de Nuestra Señora de la Asunción (Elvas) Referencias
Igreja de São Pedro (Elvas)

A Igreja de São Pedro localiza-se na freguesia da Caia, São Pedro e Alcáçova, na cidade e no Município de Elvas, no Distrito de Portalegre, em Portugal. A igreja, localizada no centro histórico da cidade, é parte do conjunto da Cidade-Quartel Fronteiriça de Elvas e as suas Fortificações, inscrita como Património Mundial da UNESCO. Em tempos medievais, a Igreja de São Pedro foi sede de uma comenda da Ordem de Cristo. História Elvas foi conquistada definitivamente aos mouros em 1226, sendo a Igreja de São Pedro fundada ainda no século XIII, o que faz desta uma das mais antigas da cidade. Apesar de que o edifício foi profundamente modificado na Era Moderna, da época fundacional chegou aos nossos dias o portal principal, em estilo de transição entre o românico e o gótico. O portal de granito, com arcos apontados, tem três arquivoltas assentes em capitéis esculpidos com motivos fitomórficos. A fachada da igreja foi restaurada várias vezes, ganhando um frontão contracurvado e uma janelinha de verga plana sobre o portal. No lado sul da fachada encontram-se vestígios da base de uma antiga torre sineira, já desaparecida, construída depois do portal. A cruz sobre o frontão possui uma inscrição referente a um restauro efetuado no século XIX, que diz "ERGUIDA 1227. RECONSTITUÍDA 1877." No interior, a igreja possui três naves separadas por arcos apontados, ainda da época gótica, resultado de uma reforma realizada no século XV que deu ao corpo da igreja uma estrutura de três naves. Outros elementos do interior pertencem já a épocas mais recentes. O cruzeiro é coberto por uma cúpula com lanternim, decorado com motivos clássicos renascentistas e maneiristas em estuque de transição entre os séculos XVI e XVII. O interior possui ainda vários altares, um púlpito e um baptistério com azulejos do século XVIII, possivelmente da oficina de Nicolau de Frias. Na parte de trás, junto a edifícios adossados à igreja, ergue-se a torre sineira da Igreja de São Pedro, coberta por uma cúpula cónica. Ver também Arquitetura gótica em Portugal Cidade-Quartel Fronteiriça de Elvas e as suas Fortificações Referências
Fondation Calouste-Gulbenkian

La fondation Calouste-Gulbenkian (en portugais Fundação Calouste Gulbenkian) est une importante fondation située à Lisbonne (Portugal), destinée à promouvoir le savoir et à améliorer la qualité de vie des personnes à travers les arts, la bienfaisance, la science et l’éducation, créée par volonté testamentaire de Calouste Sarkis Gulbenkian (1869-1955), un industriel d'origine arménienne. Finalité La fondation a un caractère perpétuel et développe ses activités depuis son siège à Lisbonne et ses délégations à Paris et à Londres. Elle contribue aussi au financement de projets en Afrique, en Arménie et en lien avec la diaspora arménienne. La fondation finance et héberge le musée Calouste-Gulbenkian, le ballet Gulbenkian, l'orchestre Gulbenkian et la chorale Gulbenkian. La fondation soutient également la recherche scientifique au Portugal au travers de l'institut Gulbenkian pour la science (IGC). Patrimoine d'influence portugaise Le Patrimoine d'influence portugaise (Património de Influência Portuguesa, HPIP) est un portail produit par la Fondation Calouste-Gulbenkian, qui a été développé à partir d'un projet de collecte et de mise à disposition publique du patrimoine d'origine portugaise dans le monde – architecture et urbanisme, pour lequel une équipe de cinq universitaires dirigée par José Mattoso a été formée. Il fonctionne comme un portail public interactif de la base de données géoréférencée dans lequel toutes les informations sur le sujet sont concentrées et gérées. Sa gestion est assurée à tour de rôle par les universités coopérantes : université de Coimbra, Nouvelle université de Lisbonne, université de Lisbonne et université d'Évora. Le lancement public du HPIP a eu lieu à la Fondation Calouste-Gulbenkian le 16 avril 2012. Notes et références Voir aussi Articles connexes Musée Calouste-Gulbenkian Ballet Gulbenkian Orchestre de la fondation Gulbenkian Liens externes Site officiel Ressources relatives aux beaux-arts : Art Institute of Chicago Union List of Artist Names Ressource relative au spectacle : Archives suisses des arts de la scène Ressource relative aux organisations : Registre de transparence de l'UE Ressource relative à la musique : MusicBrainz Ressource relative à la recherche : CrossRef Portail des arts Portail de Lisbonne Portail de l’Arménie Portail de la médecine Portail des monuments nationaux du Portugal
Gulbenkianstiftelsen

Gulbenkianstiftelsen (pt: Fundação Calouste Gulbenkian) är en privat portugisisk välgörenhetsstiftelse i Lissabon instiftad enligt Calouste Gulbenkians testamente år 1956. Stiftelsen driver Gulbenkianmuseet, ett center för modern konst, ett bibliotek, en symfoniorkester samt social verksamhet och ett vetenskapsinstitut. Stiftelsen har även avdelningar i London och Paris. Om stiftelsen Gulbenkianstiftelsen grundades av den armeniske oljemagnaten Calouste Gulbenkian (1869-1955) som efter att ha lämnat Turkiet levde i bland annat Frankrike, England och Portugal. Stiftelsen grundades 1956 med sitt huvudkontor och sin huvudverksamhet förlagd till Lissabon. Verksamheten är inriktad på fyra områden - konst, utbildning, vetenskap och social välfärd. Gulbenkianstiftelsen äger oljebolaget Partex som startades av Calouste Gulbenkian 1938. Stiftelsen hade 2010 en årsbudget på över 100 miljoner euro. Verksamheter Museu Calouste Gulbenkian, museum baserat på Calouste Gulbenkians privata konstsamling. Centro de Arte Moderna, museum och center för modern konst. Orquestra Gulbenkian, symfoniorkester och kör. Biblioteka de Arte, konstbibliotek. Instituto Gulbenkian de Ciência, vetenskapsinstitut. Comunidades Arménias, verksamhet kring armenisk kultur. Jardim da Fundação Calouste Gulbenkian, offentlig park. Gulbenkian Foundation UK, verksamhet i Storbritannien. Délégation en France, verksamhet i Frankrike Utvecklings- och forskningsprogram inom konst och kultur, hälsa och samhälle samt utbildning och vetenskap. År 1965 grundades även Ballet Gulbenkian, ett danskompani som uppförde såväl klassisk som modern dans, men verksamheten lades ned 2005. Byggnader och park Stiftelsens byggnader och park omfattar en yta som motsvarar ungefär fem till sju stadskvarter och ligger centralt i Lissabon. Området var ursprungligen en av många parker och trädgårdar som låg i Lissabons utkant; i övergången mellan stad och landsbygd. Huvudbyggnaden invigdes 2 oktober 1969 och innehåller kontor, auditorium, utställningslokaler, museum och ett bibliotek. Byggnaden är ritad av arkitekterna Ruy Athouguia, Pedro Cid och Alberto Pessoa i modernistisk stil. Den är utformad för att samverka med den omkringliggande parken; de luftiga salarna med stora fönster länkar samman rummen med naturen utanför. Parken med slingrande stigar, dammar och riklig växtlighet invigdes samma år som byggnaden. Den utformades av landskapsarkitekten Ribeiro Telles i samråd med huvudbyggnadens arkitekter. Byggnaden och parken blev 2010 klassificerad som nationellt kulturminnesmärke. Museet för modern konst (portugisiska: Centro de Arte Moderna) ritades av den engelske arkitekten Leslie Martin, en arkitekt som arbetade inom den så kallade International style. Museet öppnade 1983. Referenser Fundação Calouste Gulbenkian Gulbenkian Foundation UK Délégation en France IGESPAR (portugisiska riksantikvarieämbetet) Oljebolaget Partexs hemsida
Mercado de Campo de Ourique

Mercado de Campo de Ourique (Portuguese pronunciation: [mɨɾˈkaðu ðɨ ˈkɐ̃pu ðɨ oˈɾikɨ]; "Campo de Ourique Market") is a neighborhood food market located in Lisbon, Portugal. The market originally opened in 1934. It was remodelled in 1991 and most recently in 2013 by António Maria Braga, winners of the 2019 Rafael Manzano Prize. The market includes gourmet food stalls. See also Mercado de San Miguel, Madrid References External links Mercado de Campo de Ourique website (in English)
Marché de Campo de Ourique

Le Marché de Campo de Ourique ([mɨɾ.ˈka.ðu dɨ ˈkɐ̃.pu dɨ o(ʊ̯)ˈɾi.kɨ] ; en portugais Mercado de Campo de Ourique) est un marché couvert de quartier situé à Lisbonne. Le marché a ouvert ses portes en 1934. Il a été remodelé en 1991 et plus récemment, en 2013, par António Maria Braga (en), lauréat du prix Rafael Manzano (en) 2019. Le marché comprend des stands de nourriture gastronomique. Liens externes Site Web Mercado de Campo de Ourique (en anglais) Références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Mercado de Campo de Ourique » (voir la liste des auteurs). Portail de Lisbonne Portail de l’architecture et de l’urbanisme
Mercado de Campo de Ourique

O Mercado de Campo de Ourique é um mercado alimentar de bairro localizado em Lisboa, Portugal. O mercado foi inicialmente aberto em 1934. Foi remodelado em 1991 e, mais recentemente, em 2013 por António Maria Braga. O mercado inclui bancas de comida gourmet. Ver também Mercado de San Miguel, Madri Referências Ligações externas Sitio do Mercado de Campo de Ourique (em inglês)