NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Estação Cais do Sodré

Cais do Sodré é uma estação do Metropolitano de Lisboa. Situa-se no concelho da Lisboa, em Portugal, servindo de terminal da Linha Verde. Foi inaugurada a 18 de abril de 1998 em conjunto com a estação Baixa-Chiado, no âmbito da expansão desta linha à zona do Cais do Sodré. Descrição Esta estação está situada no Cais do Sodré, entre a Av. 24 de Julho e o Jardim Roque Gameiro, fazendo interface com a Estação Ferroviária do Cais do Sodré, que serve a Linha de Cascais, e com o Terminal Fluvial do Cais do Sodré que liga Lisboa a Cacilhas, Seixal e Montijo. A estação possibilita ainda o acesso ao Mercado da Ribeira e aos arruamentos circundantes. O projeto arquitetónico é da autoria dos arquitetos Pedro Botelho e Nuno Teotónio Pereira e as intervenções plásticas do pintor António Dacosta, que antes de falecer deixou esboços que foram posteriormente integrados na estação de acordo com a interpretação do pintor Pedro Morais. Esta estação foi distinguida com o Prémio Valmor e Municipal de Arquitetura de 2008, atribuído pela Câmara Municipal de Lisboa com a finalidade de premiar a qualidade arquitetónica dos novos edifícios construídos na cidade de Lisboa. À semelhança das mais recentes estações do Metropolitano de Lisboa, está equipada para poder servir passageiros com deficiências motoras, contando com vários elevadores e escadas rolantes que facilitam o acesso às plataformas. Ampliação Em 2024 teve início a construção do novo átrio poente desta estação, utilizando várias zonas técnicas e estruturas já existentes, o qual irá contar com dois acessos pedonais e dois elevadores entre o átrio e a superfície. À semelhança do que já acontece com o átrio atual, este novo átrio contará com acesso direto a algumas das plataformas da Estação Ferroviária do Cais do Sodré. O novo átrio permitirá a ligação pedonal subterrânea entre a Av. 24 de Julho e a Rua da Cintura do Porto de Lisboa. Acessos Esta estação conta com três acessos pedonais e um elevador entre o átrio e a superfície: Acesso 1 - está localizado no passeio sul da Av. 24 de Julho, junto da Estação Ferroviária do Cais do Sodré. Está direcionado para nascente e conta com duas escadas mecânicas assim como escadas pedonais. Acesso 2 - está localizado no interior do átrio da Estação Ferroviária do Cais do Sodré. Está direcionado para nascente e conta com duas escadas mecânicas assim como escadas pedonais. Acesso 3 - está localizado num piso intermédio do átrio da estação e permite o acesso direto às plataformas da Estação Ferroviária do Cais do Sodré. Está direcionado para poente e conta com duas escadas mecânicas assim como escadas pedonais. Elevador - está localizado na entrada norte da Estação Ferroviária do Cais do Sodré, direcionado para nascente. Ver também Evolução do Metropolitano de Lisboa Lista de estações do Metropolitano de Lisboa Referências Ligações externas «Página da estação Cais do Sodré no site do Metropolitano de Lisboa» «Mapa da zona envolvente à estação Cais do Sodré» (PDF)
Cais do Sodré (stație de metrou din Lisabona)

Cais do Sodré este o stație de pe Linia verde a metroului din Lisabona. Stația este situată sub Praça Duque da Terceira și asigură corespondența cu Gara Cais do Sodré, care deservește Linia Cascais, și cu un terminal de feribot care permite călătorii rapide între Lisabona și Cacilhas, Seixal și Montijo. De asemenea, stația permite accesul în piața de produse alimentare Mercado da Ribeira. Istoric Stația a fost inaugurată pe 18 aprilie 1998, odată cu prelungirea Liniei verzi în zona Cais do Sodré. Proiectul stației a fost realizat de arhitecții Pedro Botelho și Nuno Teotónio Pereira, iar decorațiunile de către artistul plastic António Dacosta. Acesta, înainte de a muri, a lăsat mai multe schițe, care are au fost interpretate ulterior de către pictorul Pedro Morais și integrate în aspectul stației. Pereții acesteia sunt acoperiți cu panouri alcătuite din bucăți mari de gresie care înfățișează un iepure grăbit, evocând unul dintre personajele poveștii clasice Alice în Țara Minunilor, scrisă de Lewis Carroll. Cais do Sodré a fost distinsă, în 2008, cu Premiul Valmor și Municipal pentru Arhitectură, conferit anual de Primăria Lisabona pentru a premia calitatea arhitectonică a unora din noile edificii din oraș. Precum toate stațiile noi ale metroului din Lisabona, Terreiro do Paço este echipată pentru a deservi și persoanele cu dizabilități locomotoare, dispunând de lifturi și scări rulante pentru ușurarea accesului la peroane. Legături Autobuze orășenești Carris 15E Praça da Figueira ⇄ Algés 18E Cais do Sodré ⇄ Cemitério da Ajuda 201 Cais do Sodré ⇄ Linda-a-Velha (dimineața) 202 Cais do Sodré ⇄ Bairro Padre Cruz (dimineața) 206 Cais do Sodré ⇄ Bairro Padre Cruz (dimineața) 207 Cais do Sodré ⇄ Fetais (dimineața) 208 Cais do Sodré ⇄ Gara Oriente (Interface) (dimineața) 210 Cais do Sodré ⇄ Prior Velho (dimineața) 706 Cais do Sodré ⇄ Santa Apolónia 714 Praça da Figueira ⇄ Outurela 728 Restelo - Av. das Descobertas ⇄ Portela - Av. dos Descobrimentos 732 Marquês de Pombal ⇄ Caselas 735 Cais do Sodré ⇄ Hospital de Santa Maria 736 Cais do Sodré ⇄ Odivelas (Bairro Dr. Lima Pimentel) 758 Cais do Sodré ⇄ Portas de Benfica 760 Gomes Freire ⇄ Cemitério da Ajuda 781 Cais do Sodré ⇄ Prior Velho 782 Cais do Sodré ⇄ Praça José Queirós Aerobus Linha 1 Aeroporto ⇄ Cais do Sodré Feroviare Comboios de Portugal Lisboa - Cais do Sodré ⇄ Oeiras Lisboa - Cais do Sodré ⇄ Cascais Feribot Transtejo Cais do Sodré ⇄ Cacilhas Cais do Sodré ⇄ Montijo Cais do Sodré ⇄ Seixal Note Legături externe Materiale media legate de Cais do Sodré la Wikimedia Commons
Кайш-ду-Содре (станция метро)

«Ка́йш-ду-Содре́» (порт. Cais do Sodré) — станция Лиссабонского метрополитена. Находится на берегу реки Тежу. Конечная станция Зелёной линии (Линии Каравеллы), расположена рядом со станцией «Байша-Шиаду». Открыта 18 августа 1998 года. Станция имеет пересадку на одноимённый вокзал и на паром. Названа в честь гавани, на берегу которой расположена. Название в переводе с португальского означает «Гавань Содре». Описание Станция оформлена в традиционном для Лиссабонского метрополитена стиле. Стены украшены плиткой с рисунками португальского художника Антониу Дакосты. Рисунок кролика из сказки «Алиса в стране чудес» был нарисован им в 1989 году, однако Дакоста скончался в декабре 1990 года, и его рисунок перенёс на эмаль другой художник — Педру Морайш. В 2008 году станция и вокзал удостоены архитектурной премии Valmor. Галерея Примечания Ссылки Станция на сайте метрополитена (порт.)
Кайш-ду-Содре (станція метро)

Ќайш-ду-Содр́е (порт. Cais do Sodré) — станція Лісабонського метрополітену. Знаходиться у південній частині міста Лісабона в Португалії. Розташована на Зеленій лінії (або Каравели), є кінцевою. Сусідня станція — «Байша-Шіаду». Станція берегового типу, глибокого закладення. Особливістю станції є те, що вона має три посадкових платформи у вигляді дуги: перша є термінальною бокового типу, тобто призначена для висадки прибулих пасажирів, інших дві являють собою подвійну посадкову платформу острівного типу, що дає доступ з її двох боків одночасно до двох поїздів у напрямку станції «Тельєйраш». Введена в експлуатацію 19 серпня 1998 року. Розташована в першій зоні, вартість проїзду в межах якої становить 0,75 євро. Назва станції походить від назви однойменної гавані, поблизу якої вона локалізована, і у буквальному перекладі з португальської мови означає «гавань Содре». Опис Архітектура станції має багато спільного з архітектурою інших сучасних станцій міста. Архітектор — Nuno Teotónio Pereira, художні роботи виконали — António Dacosta, Pedro Morais. Станція має один центральний вестибюль, що знаходиться безпосередньо під залізничними коліями станції примиських поїздів Лінії Кашкайша, та має сім виходів на поверхню (шість з них з'єднують з залізничною станцією), а також ліфт для людей з фізичним обмеженням. Крім того, поблизу станції розташований однойменний річковий вокзал (швидкісне водне сполучення з містами-супутниками Лісабона — Алмадою, Сейшалом і Монтіжу через річку Тежу). Режим роботи Відправлення першого поїзду відбувається з кінцевих станцій лінії: ст. «Кайш-ду-Содре» — 06:30 ст. «Тельєйраш» — 06:30 Відправлення останнього поїзду відбувається з кінцевих станцій лінії: ст. «Кайш-ду-Содре» — 01:00 ст. «Тельєйраш» — 01:00 Галерея зображень Посилання Офіційна вебсторінка Лісабонського метрополітену [Архівовано 22 травня 2014 у Wayback Machine.] (порт.) Вебсторінка Лісабонського метрополітену на urbanrail.net (англ.) Примітки
Tholos do Barro

Die Tholos do Barro ist ein kupferzeitliches Kuppelgrab aus Blockmauerwerk. Es liegt an der Ostseite eines weithin sichtbaren Marienheiligtums auf dem Monte da Pena, in der Nähe eines alten Steinbruchs beim Dorf Barro bei Torres Vedras, etwa 45 km nördlich von Lissabon in Portugal. Von dem runden Kuppelgrab aus Kalksteinblockmauerwerk sind noch bis zu sieben Reihen der Umfassung erhalten. Der Hügel hatte einen Durchmesser von 13 m. Zieht man Befunde aus der neuen Grabung in der Nekropole von Alcalar (Portimão) zu Rate, so könnte es sich auch hier um einen zweistufig angelegten Cairn gehandelt haben. Die Wand der Kammer, von sechs Meter Durchmesser, ist noch etwa einen Meter hoch erhalten. Man erkennt stellenweise noch den Ansatz der falschen Kuppel. Kammer, Gang und Vorkammer haben zusammen eine Länge von 9,7 m. Der Innere Gang ist zwei Meter lang und 90 cm breit. Davor liegt (noch innerhalb des Hügels) eine 1,70 m lange und 1,50 m breite Vorkammer. An deren Eingang schließen im rechten Winkel die Reste einer beidseits auf etwa 2,70 m Länge erhaltenen Mauer aus Kalksteinblöcken an, die als Reste eines Vorhofs oder einer Exedra gedeutet werden. Das Grab wurde im Jahre 1908 von Paolo Bovier-Lapierre und E. Jalhay ausgegraben, blieb jedoch unpubliziert. Zu den Funden gehören Geräte aus Felsgestein (Amphibolit, Diorit, Granit), Kalksteinidole und -gefäße, ein Schieferstab, sowie Keramik, Knochengegenstände und Schmuck, aber auch ein Kupferdolch und Metallringe. Die Funde, die auch aus der nahen Siedlung stammen, liegen im Lissaboner Museu Nacional de Arqueologia. In der Nähe liegt der Fundplatz Cabeço da Arruda. Literatur Georg Leisner, Vera Leisner: Die Megalithgräber der Iberischen Halbinsel: Der Westen. In: Madrider Forschungen 1,1 1956 Thomas G. Schattner (Hrsg.): Archäologischer Wegweiser durch Portugal (= Kulturgeschichte der Antiken Welt. Bd. 74). Philipp von Zabern, Mainz 1998, ISBN 3-8053-2313-1, S. 134 Weblinks Beschreibung port. + Bilder Beschreibung port. + Plan Beschreibung engl. + Bilder
Tholos do Barro

The Tholos do Barro (also known as the Tholos da Pena) was a Chalcolithic or Copper-Age domed tomb of block masonry. Its ruins are located on Monte da Pena, near the village of Barro, Torres Vedras municipality, in the Lisbon District of Portugal. The tholos was classified as a National Monument in September 1940. History The Tholos do Barro is a megalithic monument dated between 2500 and 2200 BC. It is located close to a hilltop monument to Our Lady of Fátima. The tholos was discovered in 1908 by Paulo Bovier Lapierre, a French Jesuit priest who was teaching at the Barro college and convent at the foot of the hill. The tomb was excavated a year later by Eugene Jalhay and Félix Alves Pereira but the results of their excavations were not published. Among the items found at the site were implements made from amphibolite, diorite and granite, limestone idols and vessels, ceramics, bones, jewellery, a copper dagger, and metal rings. Cylindrical idols characteristic of the early Chalcolithic period permitted the tomb to be dated and it is considered to be contemporary with the nearby Castro of Zambujal, one of the most important chalcolithic sites in the Lisbon area. The finds are located in the Lisbon National Archaeological Museum and also in the Leonel Trindade Museum in Torres Vedras. The tomb’s chamber was oriented from North to South, with a round burial chamber that was covered with overlapping blocks that created a false dome. This was an unusual construction for a tholos in Portugal, as a wooden roof was usually used. The wall of the chamber, six meters in diameter, is still about a meter high. It is believed that the dead were deposited in a seated position, accompanied by various artifacts and food. The chamber, aisle and antechamber together have a length of 9.7 metres. At the entrance, the remains of a wall of limestone blocks on both sides around 2.7 meters in length are interpreted as the remains of the antechamber. The tomb was surrounded by an outer tumulus made of small stones, with a diameter of around 13 metres. References Media related to Monumento funerário eneolítico do Barro at Wikimedia Commons
Tholos do Barro

Le Tholos do Barro, également connu sous le nom de Tholos da Pena, est un dolmen du Néolithique récent, situé dans la municipalité de Torres Vedras, dans le district de Lisbonne, au Portugal. Historique Paul Bovier-Lapierre découvre le site en 1908. Il est alors prêtre jésuite français et enseigne au collège et couvent de Barro, au pied de la colline. Eugène Jalhay et Félix Alves Pereira fouillent la tombe un an plus tard, mais sans publier leurs résultats. Le site a été classé Monument National en septembre 1940. Description Le tholos de Barro a été édifié au sommet du Monte da Pena, près du village de Barro, dans la municipalité de Torres Vedras. Il combine une antichambre et un couloir d'accès encadrés par des mégalithes avec une chambre funéraire de forme circulaire (dite tholos) constituée d'un assemblage de pierres sèches. La tombe est orientée du nord au sud, avec une chambre funéraire ronde, autrefois recouverte de blocs superposés qui créaient un faux dôme. Il s'agit d'une construction inhabituelle pour un tel édifice au Portugal, car un toit en bois était généralement utilisé. La chambre funéraire, de 6 mètres de diamètre, est entourée par un mur en pierres sèches dont il reste moins d'un mètre de hauteur. On pense que les morts étaient déposés en position assise, accompagnés de divers artéfacts et de nourriture. Le couloir et l'antichambre sont encadrés par les restes de deux murs d'environ 3,7 mètres de long constitués de blocs mégalithiques calcaires. La chambre, le couloir et l'antichambre ont ensemble une longueur de 9,7 mètres. L'ensemble était recouvert d'un tumulus de petites pierres, d'un diamètre d'environ 13 mètres. Vestiges archéologiques Parmi les artefacts trouvés sur le site figurent des objets en amphibolite, en diorite et en granit, des idoles et des récipients permettent de dater la tombe datés du Néolithique récent, entre 2500 et 2200 av. J.-C.. Le tholos de Barro serait contemporaine du castro de Zambujal voisin. Le mobilier archéologique découvert est conservé au Musée national d'Archéologie de Lisbonne ainsi qu'au Musée Leonel Trinidade, à Torres Vedras. Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Tholos do Barro » (voir la liste des auteurs). Références Annexes Articles connexes Castro de Zambujal Liste des monuments nationaux du district de Lisbonne Liens externes Ressources relatives à l'architecture : Directorate General of Cultural Heritage Sistema de Informação para o Património Arquitectónico Ressource relative à la géographie : The Megalithic Portal Portail du mégalithisme Portail des monuments nationaux du Portugal
Subregió de l'Oeste

Oeste és una subregió estadística portuguesa, part de la Regió Centre i dividida entre el Districte de Leiria i el Districte de Lisboa. Limita a l'est amb Pinhal Litoral i Lezíria do Tejo, al sud amb Gran Lisboa i a l'oest i nord amb l'oceà Atlàntic. Àrea: 2486 km². Població (2001): 338 711. Comprèn 12 concelhos: Alcobaça [ciutat] Alenquer Arruda dos Vinhos Bombarral Cadaval Caldas da Rainha [ciutat] Lourinhã Nazaré Óbidos Peniche [ciutat] Sobral de Monte Agraço Torres Vedras [ciutat]
Oeste

Oeste ist eine portugiesische Subregion im Südwesten der Region Centro. Im Jahr 2021 verzeichnete die Subregion 363.551 Einwohner und eine Bevölkerungsdichte von 163 Einwohnern pro km2. Die im Jahr 2006 gegründete Subregion hat eine Fläche von 2.220 km2, welche sich in 12 Kreise und 89 Gemeinden unterteilen lässt. Die Hauptstadt der Subregion ist die Stadt Caldas da Rainha, die mit 50.898 Einwohnern in der gesamten Gemeinde und 30.443 Einwohnern im Stadtgebiet die größte Stadt der Subregion ist. Sie grenzt im Norden an die Subregion Região de Leiria, im Osten an die Subregion Lezíria do Tejo, im Süden an die Metropolregion Lissabon und im Westen an den Atlantischen Ozean. Kreise Die Subregion besteht aus den folgenden 12 Kreise: Alcobaça Alenquer Arruda dos Vinhos Bombarral Cadaval Caldas da Rainha Lourinhã Nazaré Óbidos Peniche Sobral de Monte Agraço Torres Vedras Demografie Kreise Die Volkszählung 2021 zeigt, dass in der Subregion die Einwohnerzahl auf 363.551 gestiegen ist, im Vergleich zu dem Jahr 2011, wo die Einwohnerzahl bei 362.527 lag und im Jahre 2001, wo die Einwohnerzahl bei 338.685 lag. Arruda dos Vinhos, Lourinhã, Óbidos, Sobral de Monte Agraço und Torres Vedras sind die einzigen der elf Kreise, die einen Anstieg verzeichneten, hingegen die anderen sechs Kreise eine Minderung verzeichneten. Städte Die Volkszählung 2021 zeigt, dass die Einwohnerzahl aller Menschen, die in der Subregion in einer offiziellen Stadt wohnen auf 78.679 gesunken ist, im Vergleich zu dem Jahr 2011, wo die Einwohnerzahl bei 79.818 lag. Peniche ist die einzige der vier Städte, die eine Minderung verzeichneten, hingegen die anderen drei Städte einen Anstieg verzeichneten. Einzelnachweise
Oeste (intermunicipal community)

The Oeste, officially the Oeste Intermunicipal Community, is an administrative division of Portugal, located on the country's Oeste e Vale do Tejo. The population in 2011 was 362,540, in an area of 2,220.16 square kilometres (857.21 mi2). Caldas da Rainha serves as the seat of Oeste. The law establishing the framework for intermunicipal communities and metropolitan areas was approved by the Assembly of the Republic (Assembleia da República) on 27 August 2008. On 25 November 2008, the Associação de Municípios do Oeste (Association of Municipalities of the West), by the approval of the municipal assemblies (assembleias municipais) of each of its constituent municipalities, converted itself into the Comunidade Intermunicipal do Oeste. The law formally establishing the names, borders, and duties of the intermunicipal communities and metropolitan areas was approved by the Assembly of the Republic on 12 September 2013. Oeste is the successor to Associação de Municípios do Oeste (Association of Municipalities of the West) and Comunidade Urbana do Oeste (Urban Community of the West; abbreviated ComUrb Oeste), which had been instituted on 29 March 2004. Oeste is coterminous with the statistical NUTS 3 within the NUTS II of Oeste e Vale do Tejo. The Oeste region is characterised by a coastal and rural influence. Horticulture is particularly important, especially the pear Rocha, the Alcobaça apple and the Óbidos and Alcobaça sour cherry. Surfing, beaches, monumental heritage and geology make tourism an important economic activity in the region. Municipalities Comunidade Intermunicipal do Oeste is made up of twelve municipalities: Notes References External links Comunidade Intermunicipal do Oeste Jornal Oeste Online — online newspaper Oeste Diário — regional portal OESTE.TV // Vídeo Archived 2012-05-08 at the Wayback Machine — online "television" channel Portal Oeste Digital — portal operated by Associação de Municípios do Oeste Região de Turismo do Oeste — regional tourism authority
Oeste (comunidad intermunicipal)

El Oeste es una comunidad intermunicipal, también conocida como Región Oeste, parte de la región estadística portuguesa del Oeste y Valle del Tajo región​ y dividida entre el Distrito de Lisboa y el Distrito de Leiria. Limita al este con la Región de Leiría y la Lezíria do Tejo, al sur con la Grande Lisboa y al oeste y al norte con el océano Atlántico. Área: 2220 km². Población (2011): 362 540. Densidad de población (2011): 163,3 hab./km².​ Comprende 12 concelhos: Alcobaça Alenquer Arruda dos Vinhos Bombarral Cadaval Caldas da Rainha Lourinhã Nazaré Óbidos Peniche Sobral de Monte Agraço Torres Vedras Referencias
Ovest (Portogallo)

L'Ovest (Oeste) è una subregione statistica del Portogallo, parte della regione Centro, che comprende parte del distretto di Lisbona e del distretto di Leiria. Confina a nord e a ovest con l'Oceano Atlantico, ad est con il Pinhal Litorale la Lezíria do Tejo e a sud con la Grande Lisbona. Suddivisioni Comprende 12 comuni: Alcobaça (Città) Alenquer Arruda dos Vinhos Bombarral Cadaval Caldas da Rainha (Città; capoluogo dell'Ovest) Lourinhã Nazaré Óbidos Peniche (Città) Sobral de Monte Agraço Torres Vedras (Città)
Oeste

Oeste (port. Oeste ComUrb) – pomocnicza jednostka administracji samorządowej. W skład zespołu wchodzi 12 gmin (posortowane według liczby mieszkańców): Torres Vedras, Alcobaça, Caldas da Rainha, Alenquer, Peniche, Lourinhã, Nazaré, Cadaval, Bombarral, Óbidos, Arruda dos Vinhos oraz Sobral de Monte Agraço. W roku 2001 populacja zespołu wynosiła 338 747 mieszkańców.
Oeste (sub-região)

O Oeste, também conhecida como Região do Oeste, é uma NUTIII portuguesa situada no centro-oeste do país, pertencendo à NUTII do Oeste e Vale do Tejo. Tem uma extensão total de 2.220 km2, 363.551 habitantes em 2021 e uma densidade populacional de 164 habitantes por km2. Está composta por 12 municípios e 89 freguesias, sendo a cidade das Caldas da Rainha a cidade administrativa e um dos principais núcleos urbanos. Com 30.443 habitantes na sua área urbana e 50.898 habitantes em todo o município, é a maior cidade e o terceiro maior município, a seguir de Torres Vedras com 83.130 habitantes e Alcobaça com 54.981 em todo o município, sendo contínua à Área Metropolitana de Lisboa a sul, a leste com a Lezíria do Tejo, a norte com a Região de Leiria e a oeste com o Oceano Atlântico. Municípios Compreende 12 municípios: Alcobaça Alenquer Arruda dos Vinhos Bombarral Cadaval Caldas da Rainha Lourinhã Nazaré Óbidos Peniche Sobral de Monte Agraço Torres Vedras Estes municípios formam por sua vez a Comunidade Intermunicipal do Oeste. A região Oeste caracteriza-se por uma influência costeira e rural. Como assuntos de especial interesse destacam-se a hortofruticultura, nomeadamente a Pera-rocha do Oeste, a Maçã de Alcobaça e a Ginja de Óbidos e Alcobaça. O surf, as praias, o património monumental e a geologia fazem do turismo uma importante actividade económica da região. Ver também Lista de concelhos por NUTS Comunidade Intermunicipal do Oeste Referências Ligações externas Associação de Municípios do Oeste — Associação de Municípios Portal Oeste Digital — Portal da Comunidade Urbana Região de Turismo do Oeste — Região de Turismo OesteSustentável - Agência Regional de Energia e Ambiente do Oeste
Уэшти

Уэшти (порт. Oeste (subregião)) — экономико-статистический субрегион в центральной Португалии. Входит в состав региона Центр. Включает в себя часть округов Лейрия и Лиссабон. Территория — 2486 км². Население — 338 711 человек. Плотность населения — 136,2 чел./км². География Субрегион граничит: на севере — Атлантический океан на востоке — субрегионы Пиньял-Литорал и Лезирия-ду-Тежу на юге — субрегион Большой Лиссабон на западе — Атлантический океан Муниципалитеты Субрегион включает в себя 12 муниципалитетов: Муниципалитеты округа Лейрия Алкобаса Бомбаррал Калдаш-да-Раинья Назаре Обидуш Пенише Муниципалитеты округа Лиссабон Аленкер Арруда-душ-Виньюш Кадавал Лориньян Собрал-де-Монте-Аграсу Торриш-Ведраш
Península de Setúbal

La Península de Setúbal és una subregió estadística portuguesa, part de la Regió de Lisboa (antiga Regio de Lisboa e Val do Teijo), i comprèn la meitat nord del Districte de Setúbal. Limita al nord amb l'Estuari del Tajo (i, a través del qual, amb la Gran Lisboa) i amb la Lezíria do Tejo; a l'est, amb l'Alentejo Central; al sud, amb l'Alentejo Litoral; i al sud i a l'oest, amb l'oceà Atlàntic. Ocupa una àrea de 1421 km² i té una població (2001) de 714 589 habitants. Comprèn 9 concelhos: Alcochete Almada Barreiro Moita Montijo Palmela Seixal Sesimbra Setúbal