NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Quinta da Regaleira

Quinta da Regaleira (deutsch Regaleira-Palast genannt) ist ein Anwesen (portugiesisch quinta) in der Nähe des historischen Zentrums von Sintra in Portugal. Es zählt zum Weltkulturerbe der UNESCO. Es wurde nach Entwürfen des Besitzers António Augusto Carvalho Monteiro erbaut und 1910 fertiggestellt. Zusammen mit anderen Schlössern in der Umgebung ist die Quinta da Regaleira eine der wichtigsten touristischen Attraktionen von Sintra. Das Anwesen besteht aus einem Hauptgebäude bzw. Palast, einer Kapelle und einem großzügigen Park mit Seen, Grotten, Brunnen, Brücken, unterirdischen Tunnelsystemen und einem Tennisplatz. Palast Die Fassade des Regaleira-Palasts ist mit neogotischen Zinnen, Wasserspeiern und Kapitellen geschmückt und wird von einem achteckigen Turm überwölbt. Der italienische Architekt Luigi Manini vereinte unterschiedliche historische Baustile, besonders die Manuelinik. Der Palast besitzt fünf Stockwerke (Erdgeschoss, drei Obergeschosse sowie einen Keller). Im Erdgeschoss verbindet eine Reihe von Fluren das Wohnzimmer, das Esszimmer, das Billardzimmer, den Balkon sowie einige kleinere Räume miteinander. Im ersten Obergeschoss befanden sich Schlafzimmer und ein Ankleidezimmer, im zweiten Obergeschoss waren das Büro von Carvalho Monteiro sowie die Schlafzimmer der Bediensteten eingerichtet. Im dritten Obergeschoss gab es ein Bügelzimmer sowie den Zugang zur Terrasse. Im Keller befanden sich schließlich neben weiteren Schlafzimmern die Küche und Lagerräume. Kapelle Die römisch-katholische Regaleira-Kapelle steht in der Nähe des Palastes, dessen Architektur sie ähnelt. Das Kapelleninnere ist mit Fresken, Buntglasfenstern und üppigen Stuckarbeiten geschmückt. Die Fresken zeigen Teresa von Ávila und den Heiligen Antonius sowie andere religiöse Darstellungen. Auf dem Boden sind eine Armillarsphäre sowie das Kreuz des Christusordens angebracht, umgeben von Pentagrammen. Trotz ihrer geringen Größe verfügt die Kapelle über mehrere Etagen. Park Ein Großteil des Anwesens, das vier Hektar umfasst, besteht aus einem dicht bewaldeten Park mit zahlreichen Fußwegen. In den niedriggelegenen Teilen des Anwesens ist die Bepflanzung strenger geordnet, in den höhergelegenen Teilen dagegen bewusst stärker naturbelassen. Im ganzen Park finden sich zahlreiche Statuen und kleinere Bauten. Deren Symbolik ist von der Mystik der Freimaurerei beeinflusst, der Monteiro anhing. So finden sich zwei sogenannte Brunnen der Einweihung, die allerdings eher unterirdische Türme sind, in denen man spiralförmige Treppen hinaufsteigt. Mehrere Tunnel verbinden einzelne Elemente. Im Park sind zahlreiche Wasseranlagen zu finden: Carvalho Monteiro ließ zwei künstliche Seen und mehrere Brunnen anlegen. Ein Aquarium wurde errichtet, um den Anschein zu erwecken, es sei in Felsblock eingebettet. Heute ist es jedoch nicht mehr in Betrieb und befindet sich in einem schlechten Zustand. Weblinks BBC Film: The mysterious 'inverted tower' steeped in Templar myth (Dauer 5m:12sec)
Quinta da Regaleira

Luigi Manini olasz építész főműve a rejtélyes, titokzatos, misztikus, nehezen érthető lisszaboni „kísértetkastély”, a Quinta da Regaleira. Az elvarázsolt kastély építésének megbízója a dúsgazdag tulajdonos António Augusto Carvalho Monteiro volt. Az olasz designer, építész és festőművész Manini 1879-ben érkezett Lisszabonba. Sokszor cserélt a park gazdát, végül a tulajdonosa António Augusto Carvalho Monteirón brazíliai báró lett. A sokszoros milliomos báró ide vonult vissza. Megbízására Luigi Manini a neves olasz építész és díszlettervező itt valósította meg az elképesztő tervet. 1904-1910 között folytak a munkálatok, és így jött létre a csodálatos, eklektikus és felfoghatatlan épületegyüttes. Az excentrikusan díszített palota és titokzatos kertjei, földalatti járatai, szökőkútjai, barlangjai és szobrai alig bejárhatók, mert minden út a titokzatos szimbólumokba vezet. A parkban van egy kiterjedt rejtélyes barlangrendszer, ami átkelést biztosít földalatti termekhez, a kápolnához, a vízeséshez és a tóhoz, továbbá a torony alatti Léda-barlanghoz. A kútba 27 lépcsőfok vezet, és a lépcsőfokok úgy vannak kialakítva, hogy a Tarot misztikáját idézzék fel. A palota építészeti értelemben román, gótikus, reneszánsz jellegzetességekeket egyaránt mutat, sőt szándékosan megmutat. Források http://www.erdekesvilag.hu/quinta-da-regaleira-varazslatos-hely-portugaliaban/ http://kert.tv/quinta-de-regaleira-sintra-parkja/ https://utitars.cafeblog.hu/2017/02/28/az-elvarazsolt-quinta-da-regaleira-palota/ Archiválva 2020. február 2-i dátummal a Wayback Machine-ben
Quinta da Regaleira

Quinta da Regaleira is een domein gelegen in Sintra en behoort tot het Werelderfgoed van Unesco. Geschiedenis In 1892 kocht de bouwheer Antonio Carvalho Monteiro dos Milhoes, een Braziliaanse handelaar in koffie en edelstenen, het domein om zijn rijkdom te etaleren. De architect Luigi Manini gebruikte de Manuelstijl om de constructie te decoreren. Na de dood van Carvalho werd zijn bibliotheek verkocht. Sinds 1929 is deze in het bezit van de Library of Congress te Washington. Het gebouw werd in 1997 eigendom van de stad, die het domein en de gebouwen restaureerde. Domein Het vier hectare grote domein bevat een woning, park met fonteinen, verschillende paviljoens en een kapel met ondergrondse crypte. Het domein bevat ook twee initiatieputten die negen verdiepingen onder de grond afdalen. Op elk niveau zijn onderaardse gangen aangesloten die via een labyrint van gangen lopen naar andere verborgen plaatsen en ingangen op het domein. Externe link De officiële website van het domein Afbeeldingen Hoofdgebouw (A) Kapel (B) Domein Gangenstelsel
Quinta da Regaleira

Quinta da Regaleira – rezydencja oraz park znajdujący się w pobliżu zabytkowego centrum miasta Sintra, w Portugalii. Jest wpisany na Listę światowego dziedzictwa UNESCO w ramach "Krajobrazu Kulturowego Sintry". Wraz z innymi pałacami w tym obszarze (takimi jak Pałac Narodowy Sintra, Pałac Pena, Pałac Monserrate i pałac Seteais), cały zespół pałacowo-parkowy jest uważany za jedną z głównych atrakcji turystycznych Sintry. Kompleks składa się z romantycznego pałacu i kaplicy oraz położonego na stoku gór Sintra rozległego parku, w którym znajdują się gloriety, sztuczne groty z tajemniczymi przejściami, studnie, ławki, fontanny, a także wiele innych budowli o unikatowych kształtach. Pałac jest również znany jako "Pałac Milionera Monteiro". Nazwa ta nawiązuje do nazwiska pierwszego właściciela pałacu, bogatego kupca pochodzenia brazylijskiego i handlarza kawą António Augusto Carvalho Monteiro. Ten bibliofil zafascynowany ezoteryką i okultyzmem, w 1893 r. nabył dawną posiadłość baronowej de Regaleira na północnych stokach gór, tuż za Sintrą. Przez 14 lat włoski architekt i scenograf Luigi Manini budował tu dla niego bajkowy pałac w stylu „neomanuelińskim”, który otoczył tajemniczym ogrodem pełnym cennych roślin i niesamowitych budowli – w tym podziemnych korytarzy nawiązujących do mundus infernus – dantejskiego świata podziemnego. Od roku 2002 jest obiektem chronionym jako obiekt interesu publicznego. Zarówno pałac jak i park są dostępne do zwiedzania za opłatą. Przypisy Linki zewnętrzne Strona oficjalna
Lisbon University Stadium

The Lisbon University Stadium (Portuguese: Estádio Universitário de Lisboa) is a unit within the University of Lisbon, and a multivenue park located in Alvalade, Lisbon, comprising several sports facilities, and mostly known for its main venue and namesake, the Estádio de Honra, a multi-use stadium. It also includes several indoors arenas, tennis courts, football fields, a golf course, a swimming pool complex and a medical centre. It was under direct government management until 2013, when it was integrated in the university. History The stadium was created as part of the Cidade Universitária de Lisboa, the university campus promoted by the Estado Novo to house (most) faculties of the University of Lisbon. It was built following a plan by architects João Simões and Norberto Correia and was inaugurated on May 7, 1956. In 1962 the stadium was one of the main stages of the Academic Crisis that would eventually lead to the resignation of the then-Rector of the university (and later Prime Minister of Portugal) Marcello Caetano. In 2024, the board of directors of Sporting CP headed by Frederico Varandas renewed the protocol with the University of Lisbon, thus continuing the link that had been in place since 2007, and announced an investment of 3 million euros in the modernisation of the EUL Pole (Lisbon University Stadium Pole) in Lisbon, the home of the club's academy for under-13 football players, athletics and other sports. The improvements included the construction of new football pitches, the remodelling of the synthetic turf, the construction of new stands and nine changing rooms, as well as the use of the EUL swimming pool at specific times for Sporting CP's swimming teams and the remodelling and expansion of the administrative building, thus, in addition to men's and women's football, Sporting CP's swimming and rugby departments would also benefit from the works. Venues Estádio de Honra The capacity of the Estádio de Honra is 3,677 spectators. It is used as the home stadium of Portugal national rugby union team matches. It also hosted the 1994 World Junior Championships in Athletics. Lusitanos XV The Rugby governing body ERC announced on September 2 that the Portuguese representative club Lusitanos XV would hold their home games of the 2013-14 Amlin Challenge Cup at Estádio Nacional. However, all their home games of the 2013-14 Amlin Challenge Cup were played at the Estádio Universitário de Lisboa instead of Estádio Nacional. Swimming pools The swimming pool complex was built in 1995-97 following a project by Frederico Valsassina Arquitectos. It opened in 1997 and includes a 50-metre olympic indoor pool. References External links Estádio Universitário de Lisboa (Official website)
Estadio Universitario de Lisboa

El Estadio Universitario de Lisboa​ (en portugués: Estádio Universitário de Lisboa)​ es un estadio de usos múltiples en la ciudad de Lisboa,​​ la capital de Portugal. Se utiliza como el estadio donde se disputan los partidos del equipo nacional de rugby de Portugal. La capacidad del estadio es de 3.677 espectadores.​ También fue sede del Campeonato Mundial Juvenil de Atletismo de 1994. El Espacio funciona como un servicio autónomo integrado en la nueva Universidad de Lisboa que resultó de la fusión de la Universidad de Lisboa con la Universidad Técnica de Lisboa en 2013. Véase también Estadio Instalación deportiva Rugby Referencias
Stade universitaire de Lisbonne

Le stade universitaire de Lisbonne est un stade multifonctions situé à Lisbonne. Son nom en portugais est Estádio Universitário de Lisboa (EUL). Histoire Il est situé dans des espaces verts situés dans la Cité universitaire de Lisbonne (Cidade Universitária de Lisboa) avec environ 40 ha. L’EUL fonctionne comme un service autonome de la nouvelle université de Lisbonne résultat de la fusion de l’ancienne université avec la Universidade Técnica de Lisboa en 2013. Le stade a été inauguré le 27 mai 1956. L’EUL a été créé en 1989 et fait partie depuis 2013 de la nouvelle université. Références Liens externes (pt) Site officiel Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de l’athlétisme Portail du rugby à XV Portail de Lisbonne
Stadio Universitario di Lisbona

Lo stadio Universitario di Lisbona (in portoghese Estádio Universitário de Lisboa) è un complesso sportivo portoghese appartenente all'Università di Lisbona. Si tratta di un grande complesso sportivo con una grande presenza di alberi, oltre ad avere campi di allenamento, piscine, campi da tennis e padiglioni. La capacità dello stadio è di 3.677 persone. Lo stadio è stato inaugurato il 27 maggio 1956, ma solo nel 22 agosto del 1989 ne è attivo il servizio. Viene attualmente utilizzato nelle partite di casa della nazionale di rugby portoghese. Ha inoltre ospitato i Campionati del mondo juniores di atletica leggera nel 1994. Durante la Challenge Cup 2013-14 ha ospitato i tre incontri casalinghi della rappresentativa portoghese Lusitanos XV. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su stadio universitario di Lisbona Collegamenti esterni (PT) Sito ufficiale, su estadio.ulisboa.pt.
Estádio Universitário de Lisboa

O Estádio Universitário de Lisboa (EUL) é um espaço verde e desportivo localizado na Cidade Universitária de Lisboa com cerca de 40 hectares de área. O EUL funciona sob a forma de um serviço autónomo integrado na nova Universidade de Lisboa que resultou da fusão da Universidade de Lisboa com a Universidade Técnica de Lisboa em 2013. É um amplo complexo desportivo e com bastante arvoredo, além do estádio de honra e dos campos de treino tem piscinas, campos de ténis e de padel e pavilhões polidesportivos. O estádio foi inaugurado a 27 de Maio de 1956. O EUL como serviço foi criado em 1989 e integrado em 2013 na nova Universidade de Lisboa. Dos vários eventos internacionais que já recebeu destacam-se o Campeonato Mundial Júnior de Atletismo de 1994, o Campeonato Ibero-americano de Atletismo de 1998 e as provas de atletismo dos Jogos da Lusofonia de 2009. A Seleção Portuguesa de Rugby Union disputa no Estádio Universitário de Lisboa os jogos do Torneio Europeu das Nações. Intitulado de Estádio de Honra, o recinto principal possui uma capacidade para cerca de 3 677 espectadores. A partir de 2021, durante a pandemia de COVID-19, o Estádio Universitário alberga a Estrutura Hospitalar de Contingência de Lisboa (EHCL), um hospital de campanha equipado através de doações e empréstimos de vários setores, e que conta com um programa de voluntariado de participação de estudantes, docentes e pessoal técnico e administrativo da Universidade de Lisboa para apoio às suas atividades. A EHCL começou a acolher doentes a 23 de janeiro, numa primeira fase com 58 camas, mas foi expandido em fevereiro com mais um pavilhão que aumentou a capacidade para mais de 200 camas. A grande maioria dos doentes que recebe são transferidos de centros hospitalares da região de Lisboa e Vale do Tejo. A atividade clínica foi suspensa a partir de 16 de março, mantendo-se a infraestrutura pronta para reabrir a qualquer momento caso a evolução da pandemia o justifique. Referências Ligações externas «Site oficial do Estádio Universitário de Lisboa» «Universidade de Lisboa» , sítio oficial.
Porto Moniz

Porto Moniz je farnost v severozápadní části portugalského ostrova Madeira. V roce 2011 zde žilo 1 668 obyvatel a jejich počet od 60. let 20. st. začal prudce klesat. Je střediskem stejnojmenného okresu Porto Moniz, který má 2 711 obyvatel (2011). Založení města Porto Moniz je jedno z nejstarších farností na severu Madeiry. Datum jeho založení není přesně známo, avšak počátky zdejšího osídlení se datují do třetí čtvrtiny 15. století. Město je spojeno se jménem Francisca Monize. Tento muž šlechtického původu pocházel z Algarve a jeho manželkou byla vnučka objevitele Madeiry, (Joãa Gonçalvese Zarca). Moniz zde postavil kostel Nossa Senhora da Conceicao. Původní osada nesla název Ponta do Tristão (tak se dnes nazývá nejsevernější výběžek Madeiry) a roku 1533 byla na počest zakladatele přejmenována na Porto Moniz. Geografie Asi 2 km jihovýchodně od farnosti Porto Moniz ústí do oceánu nejdelší madeirská řeka, Ribeira da Janela. Hospodářství a doprava Ve farnosti se vyrábí suvenýry a tradiční madeirské vlněné čepice. Je zde malý přístav a heliport. Silnice sem byla přivedena po pobřeží v době po 2. světové válce. V létě se ve městě koná dobytčí trh. Bylo zde vybudováno výstavní a přednáškové centrum Centro de Ciência Viva. Turistický ruch Turisty sem přitahují mořské lázně (lávové bazénky) a mořské akvárium. Akvárium je umístěno v bývalé pevnosti São João Batista. K dalším atrakcím patří lanovka v blízkém Achadas da Cruz. Galerie Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Porto Moniz (freguesia) na portugalské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Porto Moniz na Wikimedia Commons Oficiální stránky města (portugalsky)
Porto Moniz (freguesia)

Porto Moniz es una freguesia portuguesa del concelho de Porto Moniz, con 21 km² de superficie y 1.700 habitantes (2001). Su densidad de población es de 81,0 hab/km². Su principal actividad económica es la agricultura. Enlaces externos Moniz Porto Moniz en freguesiasdeportugal.com Archivado el 1 de abril de 2019 en Wayback Machine. (en portugués) Gobierno Regional de la Región Autónoma de Madeira (en portugués) Porto Moniz
Porto Moniz (freguesia)

Porto Moniz is een plaats (freguesia) in de Portugese gemeente Porto Moniz en telt 1.668 inwoners (2011). De plaats ligt op het eiland Madeira aan de noordwestkust en is bekend om haar natuurlijke zwembaden. De belangrijkste bronnen van inkomst zijn toerisme, landbouw en visserij. Voor de kust ligt het eiland Ilhéu Mole met daarop de vuurtoren Farol do Porto Moniz.
Porto Moniz (freguesia)

A Freguesia de Porto Moniz, com sede na vila que lhe deu o nome, é uma freguesia portuguesa do Município do Porto Moniz, com 21,0 km² de área e 1584 habitantes (censo de 2021), tendo, por isso, uma densidade populacional de 75,4 hab./km². Localiza-se a uma latitude 32.85 (32°51') Norte e a uma longitude 17.1667 (17°10') Oeste. A principal atividade é a agricultura. Tem costa no Oceano Atlântico a norte e montanhas a sudeste. Demografia A população registada nos censos foi: Nota: Nos anos de 1911 a 1930 tinha anexada as freguesias de Achada da Cruz e Ribeira da Janela. Pelo decreto-lei nº 30.214, de 22/12/1939, passaram a constituir freguesias autónomas. Referências
Порту-Мониш (район)

Порту-Мониш (порт. Porto Moniz) — район (фрегезия) в Португалии, входит в округ Мадейра. Расположен на острове Мадейра. Является составной частью муниципалитета Порту-Мониш. Население составляет 1581 человек на 2021 год. Занимает площадь 21км². Расположен на 32,85° (32°51') северной широты и 17,1667° (17°10') западной долготы. Основная сфера деятельности — сельское хозяйство. На севере омывается Атлантическим океаном, на юго-востоке — горами. Демография фрегезии Порту‑Мониш Численность населения по данным переписей . Примечания: Данные приведены по результатам официальных переписей населения. Отрицательные значения в колонке «Прирост / снижение» указывают на сокращение численности населения в соответствующий период. Процентные изменения рассчитаны относительно показателя предыдущего учтённого года в таблице. Примечания Ссылки Официальная страница
Bazilika Estrela

Bazilika Estrela (portugalsky Basílica da Estrela) neboli Královská bazilika a klášter Nejsvětějšího Srdce Páně (Real Basílica e Convento do Santíssimo Coração de Jesus) je katolický chrám a bývalý klášter karmelitánek v Lisabonu v Portugalsku. Obrovský kostel s kupolí stojí na vrcholu kopce na západ od centra města a je jednou z dominant čtvrti Lapa, jíž slouží jako farní kostel. Od roku 1907 je chráněn jako národní památka Portugalska. Historie Ve druhé polovině 18. století se královský pár Marie I. a Petr III. zavázal, že postaví kostel, pokud budou mít syna, který by mohl zdědit trůn. Jejich přání bylo splněno a stavba chrámu začala v roce 1779. Chlapec, pokřtěný Josef po svém dědovi, však zemřel na neštovice dva roky před dokončením stavby, v roce 1790. Projekt zpracovali architekti maferské školy. Bazilika da Estrela byla prvním kostelem na světě zasvěceným Nejsvětějšímu Srdci Ježíšovu na základě zjevení Krista svaté Markétě Marii z Alacoque. Popis Chrám má rysy pozdního baroka a klasicistního stylu. Fasádu lemují dvě věže a uprostřed ji zdobí reliéf představující Nejsvětější Srdce Ježíšovo se sochami světců (Elijáš, Terezie z Ávily, Jan od Kříže a Marie Magdalena de' Pazzi) a alegorických postav (Víra, Zbožnost, Vděčnost a Velkorysost) od Joaquima Machada de Castra a jeho žáků. Rozlehlý interiér z šedého, růžového a žlutého mramoru je osvětlený otvory v kupoli a působí vážným dojmem. Zdobí ho několik obrazů od Pompea Batoniho. V pravé příčné lodi se nachází empírová hrobka Marie I., která zemřela v Brazílii. Královna Marie I. je jediným portugalským panovníkem z dynastie Braganzů (s výjimkou portugalského krále Petra IV., brazilského císaře, který je pohřben ve městě São Paulo), který není pohřben v rodové hrobce, ale v bazilice, kterou postavila. V nedaleké místnosti je zamčen mimořádný betlém od Machada de Castra, složený z více než 500 korkových a terakotových figurek. Chrám má dvoje varhany: velké (datované 1789) i chórové varhany (1791) postavil varhanář António Xavier Machado e Cerveira. Varhany na kůru byly restaurovány v roce 1998. V roce 2009 při kostele vznikl hudební soubor Schola Cantorum z Basilica da Estrela (SCBE), jehož posláním je v Portugalsku znovu aktivovat provozování kvalitní liturgické hudby v tradici, která zde zanikla před dvěma stoletími a v ostatních evropských zemích je stále živá. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Basilica da Estrela na italské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu bazilika Estrela na Wikimedia Commons
Basílica da Estrela

Die Basílica da Estrela (so genannt nach dem Grundstück des Infanten, auf dem sie errichtet wurde), eigentlich Real Basílica e Convento do Santíssimo Coração de Jesus („Königliche Basilika und Kloster zum Heiligsten Herzen Jesu“), ist eine Kirche und ein historisches Karmelitenkloster in Lissabon. Es handelt sich um die weltweit erste Kirche, die dem Heiligsten Herzen Jesu gewidmet wurde. Das spätere Königspaar Maria I. und Peter III. gelobten die Errichtung einer Kirche, wenn ihnen ein männlicher Thronfolger geschenkt würde. Der Thronfolger Joseph wurde bereits 1761 geboren. Mit ihrer Thronbesteigung 1777 gab Maria den Bau der Kirche in Auftrag, mit dem 1779 begonnen wurde. Die Fertigstellung erfolgte erst 1790, nachdem Prinz Joseph 1788 den Pocken erlegen war. Entwurf und Ausführung der auf einem Hügel im Westen der Stadt liegenden Barockkirche erfolgten zuerst durch Mateus Vicente de Oliveira und später durch José da Costa e Silva. Sie verfügt wie auch der Palácio Nacional de Mafra oder das Kloster São Vicente de Fora über eine Doppelturmfassade aus weißem Kalkstein. Die frühklassizistischen Glockentürme rahmen ein mit korinthischen Säulen sowie Heiligenfiguren und Allegorien geschmücktes Portal. Der Grundriss der Wandpfeilerkirche zeigt ein lateinisches Kreuz, dessen Vierung eine Kuppel trägt. Wände und Fußboden des großzügigen Kirchenschiffs sind mit grauem, rosafarbenem und gelbem Marmor verkleidet. Fresken und Gemälde stammen teilweise von Pompeo Batoni. Die Auftraggeberin Königin Maria I. fand hier ihre letzte Ruhe, nachdem sie 1816 im brasilianischen Exil gestorben war. Sie und der im Monumento à Independência do Brasil in São Paulo beigesetzte brasilianische Kaiser Peter I. sind die einzigen Monarchen der portugiesischen Braganza-Dynastie, die nicht im Panteão da Casa de Bragança bestattet wurden. Weblinks Basisinformationen (portugiesisch) Geschichte und Beschreibung (Netzpräsenz der Pfarrei, portugiesisch) Grundriss der Anlage Einzelnachweise