NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Гамб'є

Гамб'є (фр. Îles Gambier) — група невеликих островів Французької Полінезії в південно-східній частині архіпелагу Туамоту. Досить часто острови Гамб'є розглядаються як окрема від Туамоту група островів у зв'язку з культурною та лінгвістичною спорідненістю з Маркізькими островами, а також подібністю геологічної структури (острови цієї групи вулканічного походження, тоді як архіпелаг Туамоту — група атолів). Атол Темое часто прирівнюється до островів Гамб'є. Географія До складу архіпелагу Гамб'є входить чотири великих острови та 10 моту, що з'єднані загальною лагуною: острів Мангарева Тараваї Акамару Аукена Ангакауітаї Камака Макароа Мануї Тотегегіє Темое Моту-О-Арі а також адміністративно до їх складу належать чотири острови групи атолів Актеон: Ваханга Матуреівавао Тенараро Тенарунга Також до складу архіпелагу Гамб'є входить ряд окремих островів: Марутеа, Марія і Моране. Більшість островів архіпелагу Гамб'є вулканічного походження і є частиною колись існуючого кратера вулкану. Інша частина архіпелагу має коралове походження. Найвища точка архіпелагу — г. Дафф на о-ві Мангарева (441 м). Клімат на островах Гамб'є тропічний. Найнижча температура (15 °C) спостерігається в липні та серпні Історія Перші поселенці — полінезійці, з'явилися на островах Гамб'є приблизно у 1200 р. до н. е.; дісталися вони туди, ймовірно, з Маркізьких островів. Першим європейцем, який відкрив архіпелаг, був британський капітан Джон Вілсон з Лондонського місіонерського товариства. Він пропливав повз архіпелаг у 1797 році на кораблі «Дафф». Архіпелаг Джон Вілсон назвав архіпелаг в честь капітана Гамб'є, який підтримав експедицію. З 1834 по 1871 роки на островах висаджувалися католицькі місіонери. На початку XX століття відбулися значні зміни в інфраструктурі: збудовано дороги, кам'яні будинки, церкви. Французький протекторат поширився на острови у 1871 році. Ядерні випробування Острови Гамб'є свого часу виступили матеріально-технічною базою для французьких ядерних випробувань, що здебільшого відбувалися на острові Муруроа. Французькі військові провели ряд робіт для створення глибоководних судноплавних каналів. Незабаром було зафіксовано значний рівень інтоксикації, внаслідок чого у місцевих жителів розвинулася сигуатера. Посилання (англ.) Інформація про острова [Архівовано 22 червня 2007 у Wayback Machine.] (англ.) Death of a People. Місіонери на островах Гамб'є
Фангатауфа

Фангатауфа (или Фангатафоа) е малък коралов атол в архипелага Туамоту, Френска Полинезия. Заедно със съседния атол Муруроа е използван като полигон за близо 200 ядрени опита, извършени от Франция. География В лагуната на атола се навлиза през канал, широк 60 метра и дълбок близо 6,5 метра. На атола е построено малко летище, което сега е изоставено. Достъпът до лагуната е разрешен само със специално разрешение, издадено от Въоръжени силите на Франция. Днес Фангатауфа е природно убежище за редки видове тихоокеански птици и растения. История В лагуната на Фангатауфа е тествана първата френска водородна бомба (Операция канопус), взривена на 24 август 1968 година. Мощността на устройството е 2,6 мегатона. Вижте също Водородна бомба
Fangataufa

Fangataufa és un atol de les Tuamotu, a la Polinèsia Francesa. Administrativament depèn de la comuna de Tureia, però va ser cedit per l'Assemblea territorial al Centre d'Experimentació del Pacífic, junt amb l'atol Moruroa, per fer-hi proves nuclears. Està situat al sud-est de l'arxipèlag, a 40 km al sud-est de Moruroa. Geografia L'atol té forma rectangular, de 8,5 km de llarg i 7,5 km d'ample, amb una superfície total de 45 km². Originalment no tenia cap pas a la llacuna interior, però les forces armades franceses van volar 400 m d'esculls per obrir un pas que facilités el programa de proves nuclears. És una zona militar amb accés prohibit sense autorització. Història Fangataufa va ser descobert, el 2 de febrer de 1826, per l'anglès Frederick Beechey quan intentava localitzar la veïna Moruroa que havia descrit Philip Carteret. L'anomenà Cockburn. Va ser habitat durant el segle XX per recol·lectors de copra. El 1964 va ser cedit per ser utilitzat de blanc en el programa nuclear francès. Entre el 1966 i 1996 s'hi van fer 5 explosions nuclears atmosfèriques i 10 subterrànies a una profunditat entre 500 i 700 m sota la llacuna. Referències
Fangataufa

Fangataufa je malý atol ležící v Tichém oceánu, který je součástí Francouzské Polynésie. Spolu s atolem Mururoa sloužil od 60. do 90. let 20. století jako francouzská střelnice pro pokusné jaderné výbuchy francouzských atomových bomb. Francie zde v letech 1966 až 1996 prováděla atomové výbuchy, které sem přesunula poté, co bývalá severoafrická kolonie Alžírsko vyhlásila samostatnost. Francie odmítla v roce 1963 dohodu o zákazu atmosférických pokusných výbuchů jaderných zbraní. Nukleární exploze v atmosféře otevřeně kritizoval např. laureát Nobelovy ceny míru Albert Schweitzer a odsoudila je v červnu 1972 i historicky první konference OSN o životním prostředí. Ve stejném roce zahájila protesty proti atomovým pokusům na atolech Muruoa a Fangataufa čerstvě vzniklá organizace Greenpeace. Nový Zéland a Austrálie vznesly obvinění proti Francii u mezinárodního soudu v Haagu pro omezování svobody navigace, letectví a výzkumu. V listopadu 1973 ohlásila Francie na jednání Valného shromáždění OSN ukončení jaderné výbuchů v atmosféře. Studie francouzských vědců ukázala, že v okolí se zvýšil výskyt rakoviny štítné žlázy. Výzkum založený na 239 případech rakoviny v oblasti probíhal tři roky a ukázal, že asi desetina případů rakoviny štítné žlázy je přímo způsobena jadernými testy. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Fangataufa na Wikimedia Commons (anglicky) France's Nuclear Weapons Program na AtomicForum.org (anglicky) Mururoa Veterans (anglicky) France finally agrees to pay damages to nuclear test victims
Fangataufa

Fangataufa (auch Fangatau oder Ahunui, alter Name: Cockburn Island) ist ein kleines, unbewohntes Atoll im Tuamotu-Archipel mit einer Landfläche von 5 km². Die Ausdehnung beträgt etwa 5 mal 8 km und umfasst dabei eine Gesamtfläche von rund 45 km². Die durchschnittliche Tiefe der Lagune beträgt 40–42 m. Fangataufa liegt im südöstlichen Bereich des Archipels, etwa 45 km südlich von Mururoa. Es gehört zu Französisch-Polynesien und ist administrativ der Gemeinde Tureia zugeordnet. Geschichte Im Februar 1826 wurde das damals unbewohnte Atoll von Frederick William Beechey für Europa entdeckt. Ursprünglich war Fangataufa ein geschlossener Ring. Mitte der 1960er Jahre sprengten die französischen Streitkräfte eine ca. 145 m breite und 400 m lange Durchfahrt in den nördlichen Teil des Ringes, um eine Zufahrt für ihre Schiffe zu schaffen, die Passe Balisée. Kernwaffentests Zwischen 1966 und 1996 wurde das Atoll von Frankreich als Testgelände für Kernwaffen der Force de frappe genutzt, die ersten fünf in der Luft in der Nähe des Atolls, seit 1975 unterirdisch, meist in einer Tiefe von 500 bis 700 m. Liste von Kernwaffentests auf Fangataufa (unvollständig): 19. Juli 1966, Luftdetonation, 60 kt (Kilotonnen) 24. September 1966, Luftdetonation, < 200 kt 24. August 1968, Luftdetonation, 2.600 kt (Wasserstoffbombe). Die Operation erhielt den Codenamen Canopus (Name des zweithellsten Sterns am Nachthimmel). 30. Mai 1970, Luftdetonation, < 1.000 kt 2. August 1970, Luftdetonation, < 1.000 kt 30. November 1988, unterirdisch, 100 kt 10. Juni 1989, unterirdisch, 70 kt 27. November 1989, unterirdisch, 90 kt 26. Juni 1990, unterirdisch, 100 kt 14. November 1990, unterirdisch, 120 kt 29. Mai 1991, unterirdisch, 130 kt 2. Oktober 1995, unterirdisch 27. Januar 1996, unterirdisch Die Internationale Atomenergieorganisation stuft die Gefahr durch Radioaktivität auf Fangataufa mittlerweile als unbedenklich ein. Siehe auch Liste der Tuamotu-Inseln Mururoa – primäres Atomwaffentest-Atoll Frankreichs Literatur Internationale Atomenergieorganisation (IAEO): Radiological Situation at the Atolls of Mururoa and Fangataufa: Summary Report (Radiological Assessment Reports Series), 1999, ISBN 92-0-101298-5. Weblinks greenpeace.org (engl.) Auswirkungen von Atomwaffentests seit dem Beginn im Jahre 1945 (Frankreich) Fangataufe - Le petit frère de Moruroa (franz.) The Situation at Mururoa And Fangataufa Atolls (IAEO) (engl.) Einzelnachweise
Fangataufa

Fangataufa es un atolón de las Tuamotu, en la Polinesia Francesa. Administrativamente depende de la comuna de Tureia, pero fue cedido por la Asamblea Territorial al Centro de Experimentación del Pacífico, junto con el atolón Mururoa, para que se hicieran pruebas nucleares. Está situado al sureste del archipiélago, a 40 km al sureste de Mururoa. Geografía El atolón tiene forma rectangular de 8.5 km de largo y 7.5 km de ancho, con una superficie de 5 km². La laguna que tiene 45 km², originalmente no tenía ningún paso, pero las fuerzas armadas francesas volaron 400 metros de escollos para abrir uno que facilitase el programa de pruebas nucleares. Es una zona militar con acceso prohibido sin autorización. Historia Fue descubierto en 1826 por el marino de la Royal Navy y geógrafo inglés Frederick William Beechey. Beechey dirigía una expedición del Almirantazgo en busca del Paso del Noroeste desde la costa oriental (1825-28) y se dirigía al Pacífico Norte. Es uno de los 23 atolones que exploró Beechey en el archipiélago y lo llamó Cockburn Island. Estuvo habitado en el siglo XX por recolectores de copra. En 1964 fue cedido para ser utilizado como blanco de tiro para el programa nuclear francés. Entre el 1966 y 1996 se practicaron cuatro explosiones Nucleares atmosféricas y 10 subterráneas a una profundidad entre 500 y 700 metros bajo la laguna. Véase también Moroura Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Fangataufa.
Fangataufa

Fangataufa è un atollo appartenente al gruppo delle isole Tuamotu nella Polinesia francese. Dal 1966 al 1996 è stato usato, insieme al vicino atollo di Moruroa, come poligono di tiro per armi nucleari francesi. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Fangataufa Collegamenti esterni Arcipelago delle Tuamotu - Fangataufa, su oceandots.com. Fangataufa : le petit frère de Moruroa, su partenaire-info.net. URL consultato il 1º novembre 2010 (archiviato dall'url originale il 3 marzo 2007).
Fangataufa

Fangataufa of Fangatafoa is een atol dat behoort tot de Tuamotueilanden die weer deel uitmaken van Frans-Polynesië. Het is 9,5 km lang en 9,5 km breed en heeft een landoppervlak van 5 km². Het ligt zo'n 1190 km ten zuidoosten van Tahiti en 37 km ten zuiden van Moruroa. Geologie Het atol ontstond rond de top van een vulkaan die 33,3 tot 34,7 miljoen jaar geleden 3250 meter vanaf de zeebodem oprees. Geschiedenis De eerste Europeaan die het eiland bezocht was Britse zeevaarder Frederick Beechey op 27 januari 1826. In 1841 werd het eiland Frans territorium. Fangataufa is tot in de 20e eeuw in sommige perioden bewoond geweest. De Franse kernproeven In 1964 werden de bewoners van het eiland (en het atol Moruroa) definitief geëvacueerd op last van de Franse regering en kwam het Franse leger in actie om de infrastructuur aan te leggen die noodzakelijk was voor het uitvoeren van kernproeven. Het eiland kwam ook onder direct gezag van de regering in Parijs. Op 19 juli 1966 werd de eerste atoombom (70 kT TNT) door een bommenwerper op het eiland afgeworpen en op 24 augustus 1968 testte Frankrijk zijn eerste waterstofbom (2,6 megaton TNT) op het eiland. Tussen 1966 en 1996 werden er door de Franse krijgsmacht dertien kernproeven uitgevoerd. Dit waren vijf bovengrondse en zeven ondergrondse tests. Na 1996 werd de hele militaire infrastructuur ontmanteld. Met Google Earth (2017) is te zien dat de start- en landingsbaan in het noorden van het eiland overwoekerd is. Hoewel de plaatselijke Polynesische regering gevraagd heeft om het gezag over de eilanden terug te krijgen, vallen de eilanden nog steeds direct onder de Franse regering in Parijs. Er wordt regelmatig onderzoek gedaan naar de achtergebleven radioactieve besmetting. In een rapport uit 2006 aanvaardde de Franse regering de volledige verantwoordelijkheid voor de sociale en economische gevolgen en de gezondheidsproblemen van de bewoners van de archipel. Volgens een rapport uit 2016 bedroeg de door de kernproeven veroorzaakte radioactieve straling 0,1% van de natuurlijke achtergrondstraling van 1,4 mSv/an (= 1,4 millisievert/jaar). Dit betrof het bewoonde gebied in heel Frans-Polynesië buiten de eilanden waarop de proeven plaatsvonden en het ging vooral om de verontreiniging met het isotoop cesium-137. Op de website van avibase staat een lijst met broedvogels op Fangataufa. Er komen 22 meest zeevogelsoorten voor waaronder vijf soorten van de Rode Lijst van de IUCN waaronder de hendersonstormvogel (Pterodroma atrata).
Fangataufa

Fangataufa – atol na Oceanie Spokojnym, w Polinezji Francuskiej, w archipelagu Tuamotu. Atol ma kształt sześciokąta wklęsłego o przekroju od 5 do 9,5 km. Powierzchnia atolu wynosi 9 km², a otoczonej przez niego laguny 39 km². Szerokość pasa lądu wynosi średnio 300 m, a wysokość nie przekracza 3 m n.p.m. Maksymalna głębokość laguny wynosi ponad 40 m, a średnia 14 m. W przeszłości laguna była zamknięta, w 1965 roku w północnej części przekopany został kanał o szerokości około 100 m. W latach 1966–1996 Francja przeprowadziła na atolu 14 testów broni jądrowej (4 atmosferyczne i 10 podziemnych), w tym pierwszą w historii tego kraju z użyciem ładunku termojądrowego (1968). W 2007 roku wyspę zamieszkiwały 254 osoby. Zobacz też Mururoa Przypisy
Fangataufa

Fangataufa é um atol das Tuamotu, na Polinésia Francesa. Administrativamente depende da comuna de Tureia, mas foi cedida pela Assembleia Territorial ao Centro de Experimentação do Pacífico, juntamente com o atol de Moruroa, para que se fizessem ensaios nucleares. Está situado a sudeste do arquipélago, a 40 km a sudeste de Moruroa. O atol tem forma retangular, 8,5 km de comprimento e 7,5 km de largura, com uma área total de 45 km². Originalmente não tinha nenhuma passagem para a lagoa interior, mas as forças armadas francesas retiraram 400 metros de escolhos para abrir uma passagem que facilitasse o programa de ensaios nucleares. É uma zona militar com acesso proibido sem autorização. História Foi descoberto em 1826 pelo marinheiro da Royal Navy e geógrafo inglês Frederick William Beechey. Beechey comandava uma expedição do Almirantado Britânico em busca da Passagem do Noroeste a partir da costa oriental (1825-28) e dirigia-se para o Pacifico Norte. É um dos 23 atóis que Beechey explorou no arquipélago e chamou-o Cockburn Island. Foi habitado no século XX por recoletores de copra. Em 1964 foi cedido para ser utilizado como pista de tiro no programa nuclear francês. Entre 1966 e 1996 fizeram-se cinco explosões nucleares atmosféricas e 10 subterrâneas a uma profundidade de entre 500 e 700 metros sob a lagoa. Referências
Фангатауфа

Фангатауфа (фр. Fangataufa) — атолл в архипелаге Туамоту (Французская Полинезия). Находится в 40 км к юго-востоку от атолла Муруроа. География Атолл имеет форму прямоугольника, длина которого составляет 8,5 км, а ширина — 7,5 км. В центре расположена глубокая лагуна (до 40-42 м). История Фангатауфа был открыт в 1826 году англичанином Фредериком Бичи, который дал атоллу название Кокбёрн (англ. Cockburn). Административное деление Административно входит в состав коммуны Туреиа. Население До середины XX века остров был обитаем. После 1965 года на острове постоянных жителей нет. Основным занятием местных жителей было производство копры. Ядерные испытания Атолл приобрёл известность после испытания здесь Францией ядерного оружия. В период с 1966 по 1996 годы вблизи Фангатауфы было произведено 5 взрывов ядерного оружия в атмосфере и 10 подземных взрывов на глубине 500—700 м под лагуной атолла. См. также Список островов Французской Полинезии Ссылки Информация об атолле на Oceandots.com (англ.) Информация на сайте «Гринпис» (англ.). Архивировано из оригинала 25 мая 2007 года. Осуществление испытаний ядерного оружия на острове (нем.). Архивировано из оригинала 3 мая 2012 года. Fangataufe — Le petit frère de Moruroa (фр.). Архивировано из оригинала 3 марта 2007 года. Ситуация на атолле Фангатауфа (англ.) (IAEO) Как восстанавливается жизнь после ядерного взрыва
Фангатауфа

Фангатауфа (Fangataufa) — атол в архіпелазі Туамоту (Французька Полінезія). Адміністративно входить до складу комуни Туре. Знаходиться за 40 км на південний схід від атолу Муруроа. Атолл має форму прямокутника, довжина якого становить 8,5 км, а ширина — 7,5 км. У центрі розташована глибока лагуна (до 40-42 м). Фангатауфа був відкритий в 1826 англійцем Фредеріком Бичі, який дав назву атолу Кокберн (англ. Cockburn). До середини XX століття острів був населений. Основним заняттям місцевих жителів було виробництво копри. Атолл отримав сумну популярність після випробування тут Францією ядерної зброї. У період з 1966 по 1996 районі Фангатауфа було здійснено 5 вибухів ядерної зброї в атмосфері включаючи вибух 24 серпня 1968, першої французької водневої бомби (Операція Канопус) і 10 підземних вибухів на глибині 500—700 м під лагуною атола. Острів з 1998 року безлюдний і тепер є предметом радіаційного моніторингу з щорічною кампанією відбору проб у довкіллі, й здійснюється персоналом Міністерства оборони, Комісаріату з атомної енергії (CEA) і полінезійцями. 15 жовтня 2006, Асамблея Французької Полінезії приймає доповідь про наслідки ядерних випробувань, й зробила висновок, що ядерні випробування здійснили великий вплив на здоров'я людини, довкілля, суспільство і економіку полінезійських островів. В економічному, соціальному і культурному аспекті доповіді рекомендується, щоб держава визнала цей факт, і прийняла на себе повну відповідальність відповідно. Примітки Посилання Інформація про атол на Oceandots.com [Архівовано 24 грудня 2008 у Wayback Machine.] Інформація на сайті «Грінпіс» Осуществление испытаний ядерного оружия на острове [Архівовано 3 травня 2012 у Wayback Machine.] Fangataufe - Le petit frère de Moruroa Ситуация на атолле Фангатауфа [Архівовано 3 жовтня 2008 у Wayback Machine.] (IAEO)
Marutea Sud

Marutea és un atol situat al sud de les Tuamotu, a 1.400 km al sud-est de Tahití. S'anomena amb l'orientació sud per distingir-lo de Marutea Nord, també a les Tuamotu a la comuna de Makemo. Administrativament depèn de la comuna de les Gambier. Geografia La superfície total és de 14 km², amb una llacuna de 112 km². És deshabitat i visitat ocasionalment per pescadors de perles. El 1984 va ser comprat per Robert Wan, el principal comerciant de perles negres de les Tuamotu. El 1993 es va construir un aeròdrom privat. Història Va ser descobert per Pedro Fernández de Quirós, el 4 de febrer de 1606, i el va anomenar «San Telmo», «San Blas» o «Corral de Agua». Explorat per Edward Edwards, el 1791 mentre buscava els amotinats del Bounty, l'anomenà Lord Hood.
Marutea Sud

Marutea Sud ist ein Atoll des Tuamotu-Archipels in Französisch-Polynesien. Das nächste Atoll Maria Est ist 72 km nordöstlich gelegen. Das Atoll, vollständig von einem Korallenriff umgeben, erreicht eine Ausdehnung von 21 km Länge mal 10 km Breite. Marutea Sud sollte nicht mit dem Atoll Marutea Nord im Westteil des Tuamotu-Archipels verwechselt werden. Administrativ gehört Maruta Sud zur Gemeinde Gambier. Geschichte Das Atoll wurde von dem spanischen Seefahrer Pedro Fernández de Quirós am 4. Februar 1606 entdeckt. Er nannte das Eiland „San Telmo“. Weiter bekannte spanische Bezeichnungen sind San Blas und Corral de Agua. Auch Edward Edwards fuhr dieses Atoll 1791 an, um die Meuterer der HMS Bounty zu finden. Edwards gab dem Atoll den Namen Lord Hood. Als der Russische Admiral Adam Johann von Krusenstern das Atoll 1825 besuchte, war es noch ausschließlich von polynesischen Ureinwohnern bewohnt. 1984 wurde das Atoll von dem Perlenhändler Robert Wan gekauft, um an seinen Stränden Muschelbänke für die Perlenzucht anzulegen. Insbesondere schwarze tahitianische Perlen (Pinctada margaritifera cumingi) sollen hier gezüchtet werden. 1993 hat Wan ein privates Flugfeld anlegen lassen. Der wichtigste Ort der Insel ist Auorotini auf dem gleichnamigen Motu im Nordteil des Atolls, dieser wird jedoch nur zeitweise bewohnt, um Perlen zu ernten und die Muschelbänke zu kontrollieren. Weblinks Einzelnachweise
Marutea Sud

Marutea Atoll (Marutea Sud), also known as Lord Hood Island, Marutea-i-runga, and Nuku-nui, is an atoll in the far southeast of the Tuamotu group of French Polynesia. It lies in the east-northeast part of the Gambier (commune), about 72 km northeast from Maria Atoll. Marutea Atoll is irregular in shape and bound by a reef broken by passes into the 112 km2 (43 sq mi) lagoon. It is 20 km (12 mi) long with a maximum width of 8 km (5 mi) and a land area of approximately 12 km2 (5 sq mi). Its islands are low and flat and the main village, Auorotini, is located at the northern end of the atoll. It is populated by ex Gambier Islanders looking for pearls and maintaining the pearl farms on the atoll. Marutea Sud should not be confused with Marutea Nord located in the western area of the Tuamotu Archipelago at 17˚ 07' S, 143˚ 11' W. History The first recorded European to sight this atoll was Spanish explorer Pedro Fernández de Quirós on 4 February 1606. He called it San Telmo. Other Spanish names were San Blas, given by de Quiros' captain Diego de Prado y Tovar, and Corral de Agua is found in some contemporary charts (in Spanish, water corral). Marutea was later explored by Edward Edwards, while he was searching for the mutineers of HMS Bounty in 1791. Edwards renamed it "Lord Hood". According to Russian Admiral Adam Johann von Krusenstern Marutea was once inhabited by the ancient Polynesians. British mariner Frederick William Beechey found a stone-walled hut upon it in 1825. In 1984 Marutea Atoll was bought by Robert Wan, the main Tahitian black pearl trader, in order to engage in cultured black pearl farming. A private airfield was built in 1993. Administration Administratively Marutea Sud belongs to the commune of the Gambier (commune). References [1] Polynesian archaeological remains Atoll names Archived 2012-02-10 at the Wayback Machine [2] Archived 2016-03-04 at the Wayback Machine Robert Wan Jean-Claude_Brouillet, L'ile de perles noires, Editions Robert Laffont S.A., Paris 1984 External links Atoll list (in French)