NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Haraiki

Haraiki egy apró atoll a Dél-Csendes-óceánon. A terület politikailag Francia Polinéziához tartozik. Haraiki a Tuamotu-szigetek egyik alcsoportjának, a Raeffsky-szigeteknek a része. A Raeffsky szigetcsoport a Tuamotu szigetcsoport központi részén található. Haraiki a Reffsky-szigetek déli részén található, Tahititől 600 km-re keletre. A háromszög alakú atoll, melynek legnagyobb hosszúsága 7 km, legnagyobb szélessége 5 km, a területe 4 km². 10,4 km²-es lagúnájába egyetlen természetes tengerszoros vezet az óceánból, ezért hajóval be lehet jutni a belsejébe. Az atoll legközelebbi szomszédja Észak-Marutea 42km-re fekszik északnyugatra. Egyes adatok szerint a szigeten mintegy 20 ember él, amelyet alátámasztanak a Google térképei, amelyeken jól látszódnak épületek a sziget északi részén (-17.446343,-143.455739). Látható továbbá, hogy a három szigetből álló atoll földterületeinek jelentős része megművelt. Története Haraiki atollt legelőször Louis Antoine de Bougainville francia felfedező említette 1768-as polinéziai felfedező útja során. Domingo de Boenechea spanyol hajós 1772. október 30-án száll itt partra és a szigetnek a San Quintín nevet adja. Két évvel később november 2-án ismét visszatért Haraiki-re. Frederick William Beechey brit kapitány 1826. március 6-án kötött ki a szigetnél, amelynek a Crocker nevet adta. 1837. március 30-án honfitársa, Edward Belcher is eljutott a szigetre. Közigazgatás Makemo az önkormányzati település központja. Hozzá tartozik Haraiki, Raroia, Takume, Katiu, Taenga, Nihiru atollok és a lakatlan Észak-Marutea, Tuanake, Hiti, Dél-Tepoto atollok. A közigazgatási terület lakossága 1422 fő (2007). Jegyzetek További információ Atoll lista (franciául) Archiválva 2007. február 28-i dátummal a Wayback Machine-ben
Haraiki

Haraiki è un piccolo atollo appartenente all'arcipelago delle Isole Tuamotu nella Polinesia francese. Si trova 42 km a sud-ovest di Marutea Nord. L'atollo di Haraiki ha una forma approssimativamente triangolare. Misura 7 km di lunghezza con una larghezza massima di 5 km. Ci sono tre isolotti sulla sua barriera corallina con una superficie totale di circa 4 km². La sua laguna, che si estende su una superficie di 10,4 km², possiede un passaggio che la collega all'oceano a sud. Haraiki è disabitata. Storia Il primo contatto europeo avvenne con il navigatore spagnolo Domingo de Bonechea il 31 ottobre 1772 a bordo della nave Aguila. Ribattezzò l'atollo "San Quintín". Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Haraiki Collegamenti esterni Arcipelago delle Tuamotu - Haraiki, su oceandots.com.
Haraiki

Haraiki is een atol in de eilandengroep van de Tuamotuarchipel (Frans-Polynesië). Het atol is bestuurlijk verbonden met het atol Makemo. In 2017 woonde er 1 persoon permanent. Geografie Haraiki ligt 42 km ten oosten van het atol Fangatau en 980 km ten noordoosten van Tahiti. Het is afgerond driehoekig, met een lengte van 8,5 km en een breedte van 5 km. Het landoppervlak bedraagt 8 km². Er is een lagune met oppervlakte van 11 km², met een ruime, natuurlijke, voor kleine boten bevaarbare doorgang naar zee. Het dorp Opipine aan de noordkant wordt alleen tijdelijk bewoond door een twintigtal mensen afkomstig uit Makemo voor de oogst van kokos en het maken van kopra. Het atol ontstond rond de top van een vulkaan die 49,9 tot 50,6 miljoen jaar geleden 2465 meter van de zeebodem oprees. Geschiedenis Haraiki werd voor het eerst door de Franse ontdekkingsreiziger Louis Antoine de Bougainville waargenomen in 1768. Rond 1850 werd het eiland Frans territorium. In 1906 werd het eiland in zijn geheel verwoest door een tropische cycloon. Nadien is het eiland rijkelijk beplant met kokospalmen, het regelmatige patroon van deze aanplantingen is goed zichtbaar met Google Earth. Economie Het maken van kopra is een belangrijke economische activiteit. Er is zowel aan de kant van de oceaan als aan de kant van de lagune een betonnen loswal waar schepen kunnen aanmeren. Voor toerisme ontbreekt infrastructuur. Ecologie Hoewel de vegetatie relatief soortenarm is, geldt dat niet voor de vogelstand. Er komen 41 vogelsoorten voor waaronder zeven soorten van de Rode Lijst van de IUCN waaronder de hendersonstormvogel (Pterodroma atrata) en de zuidzeewulp (Numenius tahitiensis) en de endemische tuamotujufferduif (Ptilinopus coralensis) en de tuamotukarekiet (Acrocephalus atyphus).
Хараики

Хараики (фр. Haraiki) — атолл в архипелаге Туамоту (Французская Полинезия). Находится в 42 км к юго-западу от атолла Северный Марутеа. География Атолл по форме напоминает треугольник и состоит из 3 моту площадью 4 км². В центре расположена лагуна, соединённая с океаническими водами одним узким проливом. История Хараики был открыт в 1768 году французским мореплавателем Луи Антуаном де Бугенвилем. Исторические названия атолла — Мараики, Хераики, Сан-Квентин, Крокер. Административное деление Административно входит в состав коммуны Макемо. Население В 2007 году остров был необитаем. См. также Список островов Французской Полинезии Ссылки Информация об атолле на Oceandots.com (англ.)
Tahuata (Gemeinde)

Tahuata ist eine Gemeinde in den Marquesas in Französisch-Polynesien. Sie umfasst die gleichnamige Insel im Pazifischen Ozean, südlich von Hiva Oa. Sie umfasst 69 km². Der höchste Punkt befindet sich auf 1050 m. ü. M. Im Jahr 2022 wurden 595 Einwohner gezählt. Weblinks Te Fenua – Cartes de Polynésie française Einzelnachweise
Tahuata (Polinesia Francesa)

Tahuata es una comuna francesa situada en la subdivisión de Islas Marquesas, que forma parte de la colectividad de ultramar de Polinesia Francesa. Composición La comuna comprende la totalidad de la isla de Tahuata con sus cuatro motus: Demografía Fuente: Insee Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Tahuata.
Tahuata (Polynésie française)

Tahuata (« l'aurore » en marquisien) est une commune de la Polynésie française dans l'archipel des Marquises. Principaux services publics : mairie ; bureau de poste ; infirmerie ; écoles maternelle et primaire. La commune ne dispose cependant ni de banques, ni de distributeur automatique de billets. Géographie Situation L'île haute est située au sud de Hiva Oa, elle en est séparée par le canal du Bordelais, un bras de mer de 3 km de largeur. En raison des nombreuses formations coralliennes, elle possède, contrairement aux autres îles de l'archipel, des plages de sable blanc. La commune de Tahuata est composée de l'île de Tahuata. Climat Voies de communication et transports Il n'existe pas d'aéroport : les seules liaisons sont maritimes, en provenance de Hiva Oa : Desserte aérienne : néant Desserte maritime : Aranui II - CPTM ; Taporo IV. Toponymie Histoire Découverte en 1595 par l'Espagnol Álvaro de Mendaña qui débarqua à Vaitahu, devenu depuis le bourg principal de l'île, mais qui provoqua la mort de 200 villageois. Démographie L'évolution du nombre d'habitants est connue à travers les recensements de la population effectués dans la commune depuis 1971. À partir de 2006, les populations légales des communes sont publiées annuellement par l'Insee, mais la loi relative à la démocratie de proximité du 27 février 2002 a, dans ses articles consacrés au recensement de la population, instauré des recensements de la population tous les cinq ans en Nouvelle-Calédonie, en Polynésie française, à Mayotte et dans les îles Wallis-et-Futuna, ce qui n’était pas le cas auparavant. Pour la commune, le premier recensement exhaustif entrant dans le cadre du nouveau dispositif a été réalisé en 2002, les précédents recensements ont eu lieu en 1996, 1988, 1983, 1977 et 1971. En 2017, la commune comptait 653 habitants, en diminution de 7,11 % par rapport à 2012 Administration Économie Lieux et monuments Église du Saint-Cœur-de-Marie de Hapatoni. Église de la Sainte-Mère-de-Dieu de Vaitahu. Église Notre-Dame-des-Sept-Douleurs de Motopu. Bibliographie Articles connexes Liste des communes de la Polynésie française Tahuata (île) Liens externes Notes et références Notes Références Portail des communes de France Portail de la Polynésie française
Tahuata (comune)

Tahuata è un comune della Polinesia francese nelle isole Marchesi. Il comune è composto dall'isola di Tahuata 61 km² e alcuni scogli minori (8 km²). L'isola venne scoperta nel 1595 dall'esploratore spagnolo Álvaro de Mendaña de Neira. Il comune è raggiungibile solo via nave da Hiva Oa, dato che non esiste alcun aeroporto. Società Evoluzione demografica Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Tahuata
Мехетиа

Мехериа или Мехетиа (на френски: Mehetia) е вулканичен остров в Windward острови, в източната част на Дружествените острови на Френска Полинезия. Намира се на 110 km източно от Таити. Островът е с площ от 2,28 km², а най-високата му точка е 435 m. През 1981 и 1983 г. е имало сеизмична активност в района на Мехетиа, която е довела до многобройни земетресения с магнитуд от 4,3 по скалата на Рихтер. Източници
Mehetia

Mehetia (o també Meetia; Meheti’a en tahitià normalitzat) és una illa del grup del Vent de les illes de la Societat, a la Polinèsia Francesa. Està situada a 110 km a l'est de Tahití. Geografia L'illa és un volcà molt jove que es troba en una zona encara molt activa amb moviments sísmics. L'altitud màxima es troba al cràter del mont Fareura a 435 m. La superfície total és de 2,3 km². Des del principi del segle xx és deshabitada i avui és de propietat privada. Història Històricament l'illa era habitada i controlada pels caps de Taiarapu, la península al sud-est de Tahití. S'utilitzava com a punt intermedi de comerç entre Tahití i les illes Tuamotu, que proporcionaven perles i nacre. Al trobar-se immediatament a l'est de Tahití, va ser un punt de pas dels navegants europeus des d'Amèrica fins a Tahití. El primer europeu a visitar-la va ser l'anglès Samuel Wallis, el 1767. L'anomenà Osnaburg Island en honor del segon fill del rei Jordi III, Frederick Augustus bisbe d'Osnabruck a Hanover, Alemanya. L'any següent va arribar el francès Louis Antoine de Bougainville que anomenà a l'illa Le Boudoir. No és clar el propòsit d'aquest nom, ja que en aquella època era la cambra íntima de la mestressa de casa. Al pic volcànic el va anomenar Boudeuse, nom del seu vaixell, i poc després José Andía l'anomena cresta de San Cristóbal. En aquesta època, el segle xviii, l'illa comptava uns 1.500 habitants, que van ser deportats pels pirates d'Anaa, el 1806. Al segle xix es va utilitzar com a colònia penitenciària i després va quedar deshabitada. L'any 1986 va patir un fort terratrèmol. Referències
Mehetia

Mehetia (dříve Osnaburg) je neobydlený sopečný ostrov v Návětrných ostrovech v souostroví Společenské ostrovy ve Francouzské Polynésii. Ostrov má rozlohu 2,6 km2 a nejvyšším vrcholem je 435 m vysoká hora Mont Fareura. V roce 1981 byl středem zemětřesení. Historie První pozorování provedla španělská expedice pod vedením Pedra Fernándeze de Quirós v roce 1606 a nazvali jej Decena (španělsky deset). V roce 1767 objevil ostrovy Samuel Wallis na lodi HMS Dolphin a v roce 1768 Louis Antoine de Bougainville. Odkazy Reference V tomto článku byly použity překlady textů z článků Mehetia na anglické Wikipedii a Mehetia na polské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Mehetia na Wikimedia Commons
Mehetia

Mehetia er en ubeboet ø i Windward øgruppen i den østlige del af Selskabsøerne i Fransk Polynesien ca. 110 km øst for Tahiti. Øen er en vulkanø og det højeste punkt er 435 meter og det sidste vulkanudbrud var i 1981. Historie Mehetia blev opdaget af den engelske søfarer Samuel Wallis i 1767, på dette tidspunkt var øen beboet og der findes stadig ruiner på øen. Senere i 1772 besøgte den spanske søfarer Domingo de Boenechea øen og navngav den "San Cristóbal". Øens befolkning blev drevet væk i 1806. Øen er i dag privatejet.
Mehetiʻa

Mehetiʻa or Meʻetiʻa is a volcanic island in the Windward Islands, in the east of the Society Islands in French Polynesia. It is a very young active stratovolcano 110 kilometres (68 mi) east of the Taiarapu Peninsula of Tahiti. It belongs to the Teahitiʻa-Mehetia hotspot. The island has an area of 2.3 square kilometres (0.89 sq mi) and its highest point is 435 metres (1,427 ft). The peak is a well-defined volcanic crater. In 1981 the island was the centre of earthquakes. History Tahitian oral tradition holds that navigators stopped at Mehitiʻa, which was regarded as sacred, on their long voyage to New Zealand. This oral history correlates with geological evidence found in southern New Zealand which can be traced back to Mehitiʻa. The early Polynesian voyagers commonly gave Polynesian ancestral names and symbolism to new places. The high point of Mehetia is Mount Hiurai (Hi’ura’i/Hikurangi) The name Hikurangi in Aotearoa / New Zealand probably came from Mehetia and the name Hi’ura’i probably has its origin in Siʻulagi (Siʻulangi) in Taʻu, Samoa. The first European sighting was by the Spanish expedition of Pedro Fernández de Quirós on 9 February 1606, that charted it as Decena (ten in Spanish). Later on it was sighted by Samuel Wallis in HMS Dolphin 1767 and Louis Antoine de Bougainville in 1768. It was also sighted by Spanish navigator Domingo de Boenechea on November 6, 1772, on ship Aguila. He named this island San Cristóbal. Administration Mehetiʻa is administratively part of the commune (municipality) of Taiarapu-Est and of its easternmost commune associée Tautira. The island is uninhabited and does not have much vegetation but has a small coral reef on the underwater slopes. See also List of volcanoes in French Polynesia References External links Mehetia in Smithsonian Institution Global Volcanism Program database
Mehetia

Mehetia (o también Meetia; Meheti’a en tahitiano normalizado) es una isla del grupo del Viento de las islas de la Sociedad, en la Polinesia Francesa. Está situada a 110 km al este de Tahití. La isla es un volcán muy joven que se encuentra en una zona todavía muy activa con movimientos sísmicos. La altitud máxima se encuentra en el cráter del monte Fareura a 435 m. La superficie total es de 2,3 km². Desde el principio del siglo XX está deshabitada y hoy en día es de propiedad privada. Historia Históricamente la isla era habitada y controlada por los cabecillas de Taiarapu, la península al sureste de Tahití. Se utilizaba como punto intermedio de comercio entre Tahití y las islas Tuamotu, que proporcionaban perlas y nácar. Al encontrarse inmediatamente al este de Tahití, fue un punto de paso de los navegantes europeos desde América hasta Tahití. El primer europeo en visitarla fue el inglés Samuel Wallis en 1767. La llamó Osnaburg Island en honor a segundo hijo del rey Jorge III, Frederick Augustus obispo de Osnabruck en Hanover, Alemania. Al año siguiente llegó el francés Louis Antoine de Bougainville que llamó a la isla Le Boudoir. No está claro el propósito de este nombre ya que en aquella época era la cámara íntima del ama de casa. Al pico volcánico lo llamó Boudeuse, nombre de su barco. El navegante español Domingo Boenechea llegó el 1 de noviembre de 1772 a la isla desde el puerto peruano de El Callao a bordo de la fragata Santa María Magdalena, en una misión de exploración que tenía como destinos Tahití y la Isla de Pascua. Por tener la isla un gran cerro que se parecía a uno cercano a la ciudad peruana de Lima, la isla fue bautizada como Isla del Cerro de San Cristóbal. Los españoles desembarcaron en la isla y fueron recibidos por unos cien habitantes de la misma, que les ofrecieron frutas, peces y otros alimentos. Visitaron las cabañas donde vivían los naturales de la isla, dejando constancia de que disponían de pequeños bancos de asiento, cestillos y esteras de palma y junquillo. Pudieron comprobar cómo en la isla había «diversas zonas cultivadas, árboles frutales, cocoteros, diferentes tipos de plátanos y piñas». También vieron un sepulcro o marae adornado con figuras talladas en madera. Uno de los nativos de Mehetia se ofreció para embarcarse con los españoles y guiarles hasta Tahití.​ En esta época, siglo XVIII, la isla contaba con unos 1.500 habitantes, que fueron deportados por los piratas de Anaa en 1806. En el siglo XIX se utilizó como colonia penitenciaria y después quedó deshabitada. En 1986, la isla sufrió un fuerte terremoto. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Mehetia. Mehetia en el Programa Global de Volcanismo del Instituto Smithsoniano.
Mehetia

Mehetia vagy Meetia egy vulkanikus sziget a Szél felőli szigetcsoportban, amely a Társaság-szigetekhez tartozik Francia Polinéziában. Ez a csendes-óceáni sziget egy nagyon fiatal aktív rétegvulkán 110 km-re keletre a Tahiti Taiarapu-félszigettől. A Teahitia-Mehetia tenger alatti vulkán lánchoz tartozik. A sziget lakatlan és nincs rajta számottevő növényzet sem. A vízfelszín alatti lankán azonban életben gazdag a víz egy kis korall zátony körül. A sziget területe 2,3 km², a legmagasabb pontja 435 méter. Mehetia jól körülhatárolható vulkanikus kráterének közepe igen aktív forró pont. 1981-ben a sziget földrengések középpontja volt. Története Mehetia egy hotspot vulkán, amelyből egykor Tahiti szigete is keletkezett. Tahitin ugyan már régen nincs működő vulkán, Mehetia tőle úszott el keletre, amely azért nagy teljesítmény, mert a tenger nagyon mély errefelé. Sokáig tart a hotspotnak mire szigetet tud építeni. Polinéz elbeszélések szerint a vulkán legutoljára az 1700-as években tört ki. Annak ellenére, hogy a vulkán lávája bazaltos, mégsem nevezhető pajzsvulkánnak, ami főleg annak a javára írható, hogy még nincs teljesen kifejlődve. A sziget apró mérete miatt a láva gyorsan belefolyik a vízbe, így a lávafolyások mellett Stromboli jellegű kitörései is akadtak a múltban. Mehetia szigetét először a spanyol Domingo de Boenechea hajós pillantotta meg 1772. november 6-án, az Aguila nevű hajó fedélzetén. A szigetnek a "San Cristóbal" nevet adta. A második európai Samuel Wallis volt, aki erre vetődött hajójával 1767-ben. Lásd még Tahiti guvat Jegyzetek Hivatkozások Global Volcanism Program: Mehetia Archiválva 2013. február 18-i dátummal a Wayback Machine-ben (angolul) Andre Alexander's link (angolul) Spanish voyages (angolul)
Mehetia

L'isola di Mehetia (in lingua tahitiana: Mehetiʻa) è una piccola isola di origine vulcanica che fa parte dell'arcipelago delle Isole del Vento, che a loro volta fanno parte, insieme alle Isole Sotto Vento, dell'arcipelago delle Isole della Società. Si trova a circa 95 km SE della penisola di Taiarapu. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Mehetia Collegamenti esterni (EN) Mehetia, su Enciclopedia Britannica, Encyclopædia Britannica, Inc.
Mehetia

Mehetia is een vulkaaneiland met een relatief jonge stratovulkaan die nog steeds actief is. Het hoort bij de Bovenwindse Eilanden van Frans-Polynesië en ligt 110 km ten oosten van Tahiti Het is een eiland van iets meer dan 2 vierkante kilometer. Het hoogste punt ligt op 435 meter. Geschiedenis Mehetia is ontstaan in de laatste miljoen jaar. Voordat de Europeanen het gebied koloniseerden, werd het eiland bewoond door de Polynesiërs en was het een handelspost tussen Tahiti en de Tuamotueilanden. In 1776 bezocht Samuel Wallis het eiland. Hij was de eerste Europeaan die voet aan wal zette. Hetzelfde jaar werd Mehetia ook bezocht door Louis Antoine de Bougainville. Tot 1806 was het eiland bewoond. In dat jaar werd het overvallen door soldaten, afkomstig van de Tuamotu-eilanden. De hele bevolking werd toen weggevoerd. Later in de 19e eeuw werd het eiland een tijd gebruikt als strafkolonie. Hierna werd het definitief verlaten. In 1982 barstte de vulkaan voor het laatst uit. In 1986 volgde nog een flinke aardbeving. Externe link Mehetia bij Global Volcanism Program
Mehetia

Mehetia – bezludna wyspa wulkaniczna należąca do grupy Wyspy Na Wietrze w archipelagu Wyspy Towarzystwa w Polinezji Francuskiej. Charakterystyka fizycznogeograficzna Mehetia, położona 100 km na wschód od Tahiti, jest najbardziej wysuniętą na wschód w grupie Wysp Na Wietrze. Jest częścią gminy Taiarapu-Est. Wyspa jest niewielka, jej średnica wynosi około 1,5 km, a powierzchnia to 2,3 km². Najwyższym wzniesieniem na Mehetii jest Mont Fareura. Historia Mehetia została odkryta w 1767 roku przez Samuela Wallisa. Pierwsza nazwa wyspy to Osnaburg. Obecnie wyspa jest niezamieszkana.
Mehetia

Mehetia ou Me'eti'a é uma ilha vulcânica nas Ilhas de Barlavento, no leste do Arquipélago da Sociedade na Polinésia Francesa, um território francês no exterior, localizado no Oceano Pacífico. Essa ilha é um estratovulcão muito jovem 110 km ao leste da Península do Tahiti. A ilha pertence ao hotspot Teahiti'a-Mehetia. A ilha tem uma área de 2,3 km quadrados e tem seu ponto mais alto 435 m. A bem definida cratera vulcânica contém um "ponto quente" muito ativo. Em 1981 a ilha foi o centro de terremotos. História O primeiro avistamento da ilha por europeus foi na expedição espanhola de Pedro Fernandes de Queirós em 9 de fevereiro de 1606, e nomeou-a Decena (dez em espanhol). Depois a ilha foi avistada por Samuel Wallis no HMS Dolphin 1767. Também foi avistada pelo navegador espanhol Domingo de Boenechea em 6 de novembro de 1772 no barco Aguila. Ele chamou a ilha de San Cristóbal. Administração Mehetia é administrativamente parte de uma comuna (município) de Taiarapu-Est e de sua comuna mais ao leste Tautira. A ilha é inabitada e não tem muita vegetação mas tem um pequeno recife de coral em seus declives submarinos. Referências Spanish voyages Global Volcanism Program: Mehetia
Мехетиа

Мехетиа (фр. Mehetia) — один из Наветренных островов архипелага Острова Общества во Французской Полинезии в Тихом океане. География Является молодым действующим вулканом в 110 км к востоку от острова Таити. История Европейским первооткрывателем Мехетиа является британский капитан Уоллис, открывший остров в 1767 году. В 1768 году мимо острова проплывало судно Бугенвиля. Административное деление В административном отношении Мехетия является частью коммуны Таиарапу-Эст. См. также Список островов Французской Полинезии
Mehetia

Mehetia (franska île Mehetia, tidigare Meetia eller Meketia) är en ö i Franska Polynesien i Stilla havet. Tidigare namngiven Osnaburg Island. Geografi Mehetia ligger i ögruppen Sällskapsöarna och ligger ca 100 km öster om Tahiti. Ön har en area om ca 2,3 km² och är obebodd. Den är svår att nå då den saknar lämplig ankringsplats. Högsta höjden är den utslocknade vulkanen Mont Fareura med ca 435 m ö.h. och ön ligger runt den ca 150 m breda och ca 80 m djupa kratern. Historia Mehetia beboddes troligen av polynesier redan på 900-talet. Ön upptäcktes av brittiske Samuel Wallis 1767 och utforskades lite av Louis Antoine de Bougainville året därpå. Ön beboddes som mest av ca 1.500 invånare i början på 1800-talet men befolkningen deporterades 1806 av pirater från Anaa. 1903 införlivades ön tillsammans med övriga öar inom Franska Polynesien i det nyskapade Établissements Français de l'Océanie (Franska Oceanien). Externa länkar om Mehetia Franska Polynesiens förvaltning om Mehetia
Manuae (illes de la Societat)

Manuae, també conegut com a Scilly, és un atol deshabitat del grup d'illes de Sotavent de les illes de la Societat, a la Polinèsia Francesa. Està situat a 60 km al nord-oest de l'illa de Maupihaa. Geografia L'atol té 15 km de diàmetre i una superfície terrestre de 4 km². La llacuna interior no disposa de cap pas obert a l'oceà, amb el resultat que les espècies marines hi siguin poc nombroses i el fons es cobreixi de sorra. Té unes ostres naturals que atrauen als pescadors de Raiatea. Les platges són un dels llocs on nien les tortugues marines. Història Manuae va ser descobert per l'anglès Samuel Wallis, el 1767. L'any 1855 hi va encallar el vaixell Julie Ann i els nàufrags, inclosos vint-i-quatre dones i nens, van sobreviure durant dos mesos a l'atol. Al final van poder construir una nova embarcació per arribar fins a Raiatea. No existeixen proves que fos poblat històricament. El primer assentament és de l'any 1952 per treballadors de copra. A la dècada dels anys 1960 s'hi van capturar moltes tortugues, fins que el 1971 se'n va restringir el comerç. Altres noms amb els quals s'ha conegut són: Fenua Ura, Scilly, Putai i Pájaros. Referències