Szélcsendes-szigetek (Társaság-szigetek)

A Szélcsendes-szigetek vagy Szél alatti szigetek (franciául Îles Sous-le-vent, tahitiul Fenua Raro Mata’i) a francia polinéz Társaság-szigetek nyugati csoportja, Franciaország tengerentúli területeinek a része a Csendes-óceán közepén. A terület a Teraina-szigetektől (Kiribati része) délre, a Cook-szigetektől keletre és az Ausztrál-szigetektől északra (szintén Francia Polinézia része) északra fekszik. Területe 395 km², lakosság 33 000 fő. Földrajz A szigetek többsége sziklás, hegyes, vulkanikus kőzetű. Magasan a hegyekben is találhatók korál ágyak. A láva különböző formákban fordul elő, akár szilárd folyamként is. A vulkanikus aktivitás már olyan régen megszűnt, hogy a krátereket szinte teljesen eltüntette már az erózió. Raiatea szigetén – ami a szigetcsoport legnagyobb tagja – található a terület legnagyobb települése és egyben fővárosa, Uturoa, illetve a legmagasabb pont, az 1017 méter magas Tefatua-hegy. Részei A szigetek nyugati része egy három tagból álló atollcsoportot képez: Manuae, más néven Szicília Atoll, Motu One atoll, más néven Bellinghausen, és Maupihaa atoll, más néven Mopelia. A keleti részén hegyes szigetekből álló szigetcsoport található: Maupiti (tahiti neve Maurua), Tupai atoll (tahiti neve Motu Iti), Bora Bora (tahiti neve Vava'u), Tahaa (tahiti neve Uporu), Raiatea (tahiti nevei Havai és Ioretea), valamint Huahine (tahiti neve Mata'irea). Ezen felül Huahine magas dagálykor két szigetre osztódik, északon a Huahine Nui („nagy Huahine”) és délen a Huahine Iti („kis Huahine”) sziget lesz belőle. Élővilág A növényvilágot főleg kenyérfa, csavarpálma és kókusz pálma jelenti. A korlátozott számú állatvilág vaddisznókból, patkányokból és kisméretű gyíkokból áll. Néhány édesvízi hal is megél a szigeteken található patakokban, azonban lényegesen jelentősebb a szigeteket körbezáró korall zátonyok halvilága. Története Az első európai ember, aki a szigetekre tévedt James Cook kapitány volt 1769. április 12-én, a brit felfedezések idején, amikor a Vénusz bolygóátvonulását vizsgálták. Az első utazás alkalmával (később még egy alkalommal járt a szigeteken) nevezte el a Szél alatti szigeteket Társaságnak, az angol Royal Society tiszteletére, akik az expedíció fő támogatói voltak. Azután, hogy Franciaország Tahiti protektorátusa lett 1840-ben, a britek és a franciák aláírták a Jarnac egyezményt 1847-ben, amelyben kinyilatkozták, hogy Raiatea, Huahine és Bora Bora királysága független maradhat mindkét hatalomtól. Azt is tartalmazta az egyezmény, hogy a szigetcsoport felett nem uralkodhat egy uralkodó. Franciaország végül megszegte az egyezményt és számos helyi ellenállás és konfliktus után gyarmati birodalmához csatolta a szigeteket 1888-ban (a Szél felőli szigetek után nyolc évvel). Az ú.n. Szél alatti háború 1897-ig tartott. Közigazgatás Közigazgatásilag a Szél felőli szigetek Francia Polinézia öt nagy közigazgatási egységéből az egyik (subdivision administrative des Îles Sous-le-vent). Földrajzilag ez a terület megegyezik a Szél felőli szigetek választási körzettel (circonscription des Îles Sous-le-vent). Ez Francia Polinézia 6 választási körzetei közül az egyik. Turizmus A turizmus jelenti a szigetek gazdaságának oszlopát. Mezőgazdaságból származó termékeik a kopra, a cukor, a rum, a gyöngyház és a vanília. Jegyzetek Külső hivatkozások Műholdkép