NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Zakład Karny we Wronkach

Zakład Karny we Wronkach – największy w Polsce zakład typu zamkniętego, przeznaczony dla recydywistów penitencjarnych, z oddziałami: dla skazanych odbywających karę w zakładzie karnym typu półotwartego terapeutycznymi, dla skazanych z niepsychotycznymi zaburzeniami psychicznymi lub upośledzeniem umysłowym terapeutycznymi, dla skazanych uzależnionych od alkoholu albo innych środków odurzających lub substancji psychotropowych Przy zakładzie działa szkoła, gdzie odbywa się nauka w zakresie szkoły zasadniczej zawodowej i średniej technicznej. Skazani są zatrudnieni: w przedsiębiorstwie przywięziennym PPPM Pomet (odpłatne) przy pracach administracyjno-gospodarczych na terenie zakładu (odpłatne) na rzecz lokalnego samorządu (nieodpłatne) Historia Więzienie zbudowano w 1894 roku. Najpierw przeznaczone było na dom karny dla skazanych na dłuższe pozbawienie wolności oraz osadzonych pozostających do dyspozycji Sądu Prowincji Poznańskiej. Więzienie było zbudowane w systemie celkowym. Składało się z trzech pawilonów, które miały po cztery kondygnacje oraz z kompleksu budynków dla strażników więziennych. Budynki były rozmieszczone w kształcie krzyża. Zakład był wielokrotnie rozbudowywany. Dobudowano: szpital 2 budynki gospodarcze dom dla dyrektora więzienia i księdza Wybuch powstania wielkopolskiego (27 grudnia 1918) spowodował otwarcie więzienia i wypuszczenie skazanych na wolność. W 1919 Więzienie Wronieckie funkcjonowało jako koszary. Po zakończeniu walk odzyskało swoją dawną funkcję. W tym samym roku skierowano do więzienia pierwsze kobiety skazane w procesach politycznych oraz działaczy organizacji robotniczych i komunistycznych. W 1921 więzienie włączono w system więziennictwa polskiego. Następnie Centralne Więzienie we Wronkach zmieniło nazwę na „więzienie ciężkie”. Najczęściej izolowano tam więźniów politycznych (w latach trzydziestych ok. 500). W czasie II wojny światowej więzienie zostało włączone w system więzień sądowych III Rzeszy w ramach Kraju Warty. Przebywali wówczas w zakładzie więźniowie skazani na karę od 6 miesięcy do 2 lat pozbawienia wolności (zarówno kobiety, jak i mężczyźni). Po wojnie nadal funkcjonował tu zakład karny. Centralne Więzienie we Wronkach zamieniono na więzienie polityczne Ministerstwa Bezpieczeństwa Publicznego (do 26 marca 1956). Więzieni Więźniami zakładu we Wronkach byli m.in.: Wojciech Korfanty Stefan Mossor Róża Luksemburg Stanisław Skalski Kazimierz Augustowski Wiesław Chrzanowski Witold Szaniawski Stanisław Tatar Jacek Kuroń Stepan Bandera Carl Maria Splett Zenon Kossak Eugeniusz Roland Józef Strzelczyk Florian Zając Mieczysław Majdzik Wilhelm Scheider Wacław Lipiński Stanisław Mierzwa Przypisy Bibliografia Ogólnopolski Portal Służby Więziennej. sw.gov.pl. [zarchiwizowane z tego adresu (2016-04-03)]. Linki zewnętrzne Centralne Więzienie Wronki – rys historyczny
Orla, Podlaskie Voivodeship

Orla [ˈɔrla] is a village in Bielsk County, Podlaskie Voivodeship, in north-eastern Poland. It is the seat of the gmina (administrative district) called Gmina Orla. History It was a private town, administratively located in the Bielsk County in the Podlaskie Voivodeship in the Lesser Poland Province of the Kingdom of Poland. According to the 1921 census, the village was inhabited by 1.518 people, among whom 31 were Roman Catholic, 320 Orthodox, and 1.167 Jewish. At the same time, 400 inhabitants declared Polish nationality, 145 Belarusian and 1.167 Jewish. There were 253 residential buildings in the village. Following the German-Soviet invasion of Poland, which started World War II in September 1939, the town was occupied by the Soviet Union until 1941, and then by Nazi Germany until 1944. Demographics The village is in one of five Polish/Belarusian bilingual Gmina in Podlaskie Voivodeship regulated by the Act of 6 January 2005 on National and Ethnic Minorities and on the Regional Languages, which permits certain gminas with significant linguistic minorities to introduce a second, auxiliary language to be used in official contexts alongside Polish. References
Орля (Подляское воеводство)

О́рля (пол. Orla, бел. Орля) — деревня в Польше, входит в состав Бельского повета Подляского воеводства. Административный центр гмины Орля. Бывшее еврейское местечко. Находится на реке Орлянке (приток Нарева) примерно в 12 км к юго-востоку от города Бельск-Подляски. По данным переписи 2011 года, в деревне проживало 907 человек. История В эпоху Речи Посполитой Орля являлся городом Бельской земли Подляшского воеводства. К концу XIX века — местечко Бельского уезда Гродненской губернии. Согласно переписи 1897 года, было 3003 жителей, среди них 2310 евреев. Достопримечательности Синагога (2-я половина XIX века) Православная церковь святого Михаила Архангела Православная церковь святых Кирилла и Мефодия Известные уроженцы Чиквин Евгений Григорьевич (род. 1949) — депутат сейма Республики Польша белорусского происхождения. Примечания
Mikołajew (województwo mazowieckie)

Mikołajew – wieś w Polsce położona w województwie mazowieckim, w powiecie sochaczewskim, w gminie Teresin. Ma status sołectwa. Wieś szlachecka Mikołajewo położona była w drugiej połowie XVI wieku w powiecie sochaczewskim ziemi sochaczewskiej województwa rawskiego. W latach 1975–1998 miejscowość administracyjnie należała do województwa skierniewickiego. We wsi znajduje się strażnica OSP powołana w 1953 roku. Na wyposażeniu ma samochód pożarniczy STAR GBA2,5/ 16. We wsi znajduje się kościół parafialny pw. Świętych Męczenników Jana i Pawła wybudowany w stylu klasycystycznym z domieszką baroku. Zobacz też Mikołajew Przypisy Linki zewnętrzne Mikołajew (1), [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. VI: Malczyce – Netreba, Warszawa 1885, s. 398 .
Міколаєв (Мазовецьке воєводство)

Міколаєв (пол. Mikołajew) — село в Польщі, у гміні Тересін Сохачевського повіту Мазовецького воєводства. Населення — 145 осіб (2011). У 1975-1998 роках село належало до Скерневицького воєводства. Демографія Демографічна структура станом на 31 березня 2011 року: Примітки Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Міколаєв (Мазовецьке воєводство) .
Infrastrukturministerium (Polen)

Das Ministerstwo Infrastruktury (deutsch Infrastrukturministerium) ist ein polnisches Ministerium mit Sitz in Warschau. Das polnische Infrastrukturministerium hat Aufgaben der Regierungsverwaltung in den Bereichen Transport, Binnenschifffahrt, Seewirtschaft und Wasserwirtschaft. Das Ministerium wurde Anfang 2018 gegründet. Dem Ministerium sind als Behörden unterstellt: die Generaldirektion Straßenwesen GDDKiA, der Hauptinspektor für Straßenverkehr und die Luftfahrtbehörde ULC. Weitere Organisationen werden vom Ministerium überwacht. Darunter sind Bildungseinrichtungen wie die Seefahrt-Universität Gdynia, Forschungseinrichtungen wie das Eisenbahninstitut Warschau und weitere wie der Seenot- und Rettungsdienst MSPiR. Polnischer Infrastrukturminister ist Dariusz Klimczak (Stand: 2026). Gebäude Das Gebäudekomplex des Ministeriums befindet sich in der ul. Chałubińskiego 4/6. Dort ist das 1948/50 gebaute Haus A denkmalgeschützt. Außerdem wurden Büroflächen im Gebäude des Bank- und Finanzzentrums angemietet. Weblinks Webauftritt des Ministeriums Einzelnachweise
Ministry of Infrastructure (Poland)

The Ministry of Infrastructure (Polish: Ministerstwo Infrastruktury) is a ministry within government of Poland currently responsible for transport, inland navigation, water and maritime resources and exploatation. Incumbent Minister of Infrastructure is Dariusz Klimczak since 13 December 2023. Ministry headquarters are located at 4/6 Chałubińskiego Street in Warsaw. History 1919–1924 – Ministry of Railways 1924–1926 – Ministry of Railways 1926–1939 – Ministry of Communications 1944 – Center for Communication, Post and Telegraph 1944–1945 – Communication Center 1945–1951 – Ministry of Communications 1951–1957 – Ministry of Railways 1957 – Ministry of Road and Air Transport 1957–1958 – Ministry of Communications 1957–1987 – Ministry of Communications 1987–1989 – Ministry of Transport, Shipping and Communications 1989–2001 – Ministry of Transport and Maritime Economy The ministry was originally created under the premiership of Leszek Miller in October 2001, yet was abolished in 2005 under the Law and Justice government of Kazimierz Marcinkiewicz, reorganized as the Ministry of Transport and Construction (2005–2006) and later by the Ministry of Transport (2006–2007). Following the 2007 election of Civic Platform under Donald Tusk, the ministry was again reorganized into the Ministry of Infrastructure. Following the reelection of Tusk in the 2011 parliamentary elections, the Council of Ministers moved to abolish the Infrastructure Ministry on 21 November 2011. It was replaced by the Ministry of Transport, Construction and Maritime Economy, and the Ministry of Administration and Digitization. 2001–2005 – Ministry of Infrastructure 2005–2006 – Ministry of Transport and Construction 2006–2007 – Ministry of Transport 2007–2011 – Ministry of Infrastructure 2011–2013 – Ministry of Transport, Construction and Maritime Economy 2013–2015 – Ministry of Infrastructure and Development 2015–2018 – Ministry of Infrastructure and Construction Headquarters The building of the Ministry of Communication is a modernist office building at 4/6 Tytusa Chałubińskiego Street in Warsaw, erected between 1929 and 1931, designed by Rudolf Świerczyński. In the years 1948–1950 the complex of buildings was significantly expanded according to the design of Bohdan Pniewski. The high-rise part can be considered as the first skyscraper built in Warsaw, and probably in the whole country after World War II. In the period 1945–2000 the Polish State Railways were also managed from this building. List of ministers References External links Ministry of Infrastructure Ministry of Infrastructure (in Polish)
Беловежки национален парк

Беловежкият национален парк (на полски: Białowieski Park Narodowy) е национален парк в Североизточна Полша, Подляско войводство, основан през 11 август 1932 г. Националният парк защитава най-добре запазения фрагмент от Беловежката гора – последната низинна девствена гора в Европа, както и най-голямата популация на зубри в света. През 1979 г. Беловежкият национален парк, поради неговото голямо значение за културата и културното наследство на човечеството, е вписан в Списъка на световното културно и природно наследство на ЮНЕСКО. География Паркът обхваща площ от 10 517,27 хектара. Фауна Символът на парка е зубър – най-големият земен бозайник в Европа. Беловежката гора се оказва последното убежище за зубрите. Зубрите са изчезнали почти напълно през XVIII век. Техни редки популации са оцелели само в Кавказ и в Беловежката гора. Последният екземпляр в Беловежката гора е убит през 1919 г., кавказката популация също измира. Започва обаче процес на реституция на популацията.. Екземпляри на зубри от някои зоологически градини са доствени в развъдник в Беловеж, и първите отгледани там екземпляри са пуснати на свобода през 1952 г. Около 950 бизона живеят в Беловежката гора (от които около 510 в полската част). На територията на парка са установени повече от 8000 вида безгръбначни животни, прибл. 120 вида гнездящи птици и 52 вида бозайници. Флора Тя се характеризира с висока степен на биоразнообразието. В парка има, наред с другото, 809 вида васкуларни растения, повече от 3000 видове тайнобрачни растения (криптогами, лат. Cryptogamae) и гъби, почти 200 вида мъхове и 283 вида лишеи. Източници Външни препратки ((pl)) Официален сайт
Parc Nacional de Białowieża

El Parc Nacional de Białowieża (en polonès: Bialowieski Parc Narodowy) és un dels parcs més antics d'Europa i més antic de Polònia. Fou creat el 1921 a partir d'un antic domini reial i de caça imperial, i va esdevenir parc nacional el 1932 sota el nom polonès: Parc Narodowy w Białowieży. El lloc està dividit en dos des del 1945 per la frontera entre Polònia i Unió Soviètica (avui Belarús). Té una superfície total d'unes 10 000 hectàrees i és un espai protegit de categoria II segons la Unió Internacional per a la Conservació de la Natura. La part polonesa va ser declarada Patrimoni de la Humanitat el 1977 i el 1992 la part belarussa, dins la denominació de Bosc de Białowieża. Descripció La superfície del parc està formada a la seva gran majoria per boscos qualificats com a Reserva Mundial de la Biosfera i on es troba el bosc de Białowieża. Conté una gran varietat de fauna i flora, amb prop de 200 espècies d'aus i 62 espècies de mamífers; gràcies als anys que fa que està sota protecció oficial, moltes espècies vegetals han sobreviscut mentre que en altres parts del món s'han extingit. Flora Hi ha prop de 3 000 espècies de plantes referenciades al bosc. S'hi han referenciat també 1 500 espècies de fongs, 200 espècies de molses, gairebé 250 espècies de líquens i nombroses algues. També conté una gran varietat d'espècies d'arbres com l'avet roig, el pi roig, el roure, el vern, l'àlber i el bedoll d'entre les més nombroses. Fauna S'enumeren al voltant de 11 559 espècies diferents dins del parc, entre d'elles, molts invertebrats. Es troben cérvols, ants i senglars i, alguns animals més rars com llops, linxs i castors. També al parc hi ha una població de bisons europeus, la major del món d'aquests mamífers terrestres. Hi ha moltes aus, amb una mica menys de 300 espècies referenciades incloent 7 espècies de mussols. També s'hi troben 7 espècies de rèptils, 23 espècies de peixos i 17 espècies d'amfibis aproximadament. Referències
Bělověžský národní park

Bělověžský národní park (bělorusky Нацыянальны парк Белавежская пушча, polsky Białowieski Park Narodowy) je běloruský a polský národní park. Na polské straně se rozkládá v Podleském vojvodství a na běloruské straně v Brestské a Hrodenské oblasti. Obě části na sebe plynule navazují, ale hranice mezi nimi je pro lidi i větší zvěř neprostupná. Předmětem ochrany je v tomto parku původní temperátní Bělověžský prales a populace zubra evropského a jiných divokých zvířat. Park je tzv. biosférickou rezervací UNESCO. Popis Park se nachází v nížině na řekách Narewka, Hwoźna a Łutownia, územím též protékají menší říčky Przedzielna, Sirota a Orłowka. Občas se zde vyskytují močály. Půdy jsou propustné písčité. Prales je smíšený s převahou listnáčů, pozoruhodné jsou staleté duby. V rezervaci volně žije mnoho zvířat, například ještě nedávno značně ohrožení evropští zubři nebo kdysi vyhynulí zpětně vyšlechtění tarpani. Turisté se smějí pohybovat jen po vyznačených cestách, případně po lesní turistické úzkokolejce. Okolní vesnice Z okolních vesnic je nejdůležitější Bělověž, dále jsou to Pogorzelce, Teremiski a Zamosze. Galerie Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Bělověžský národní park na Wikimedia Commons
Parque nacional de Białowieża

El Parque nacional de Białowieża (en polaco: Bialowieski Park Narodowy, en bielorruso: Нацыянальны парк Белавежская пушча, en ruso: Национальный парк "Беловежская пуща") es uno de los parques más antiguos de Europa y se encuentra entre Polonia y Bielorrusia.​ Fue creado en el año 1921 a partir de un antiguo dominio real y de caza imperial, y fue declarado parque nacional en 1932 bajo el nombre en polaco: Narodowy w Białowieży.​ De hecho, está dividido desde el año 1945 por la frontera entre los dos países y, a efectos prácticos, son dos parques separados, uno en Polonia (Bialowieski Parc Narodowy) y el otro en Bielorrusia (Нацыянальны парк Белавежская пушча). Tiene una superficie total de unas 150 000 hectáreas​ y está clasificado como espacio protegido de categoría II según la Unión Internacional para la Conservación de la Naturaleza​ La parte polaca fue declarada Patrimonio de la Humanidad en 1977 y en 1992 la parte bielorrusa, dentro de la denominación Bosque de Białowieża.​ Descripción La superficie del parque está formada en su gran mayoría por bosques calificados como Reserva Mundial de la Biosfera y en él se encuentra el bosque de Białowieża. Alberga una gran variedad de fauna y flora, con cerca de 200 especies de aves y 62 especies de mamíferos.​ En el parque hay una población de bisontes europeos, la mayor del mundo de estos mamíferos terrestres.​​​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Parque nacional de Białowieża.
Parco nazionale di Białowieża

Il parco nazionale di Białowieża è il più antico parco nazionale della Polonia, famoso per essere il luogo in cui il bisonte europeo, il più grande mammifero terrestre europeo, nonché simbolo del parco, è stato reintrodotto con successo allo stato brado. Territorio Il parco protegge una piccola porzione centrale della molto più vasta foresta di Białowieża, un'antica foresta vergine di circa 1.200 km², situata lungo il confine tra la Bielorussia e la Polonia, 70 km a nord di Brėst, che rappresenta tutto ciò che resta della puszcza, l'immensa foresta che migliaia di anni fa si estendeva su tutta l'Europa. Istituito come riserva forestale nel 1921, venne trasformata in parco nazionale nel 1932. Oggi il parco occupa una superficie di 105 km², 47 dei quali sono considerati "area severamente protetta", costituendo così 1/6 della parte polacca della foresta. Come la foresta in cui giace, il parco appartiene alla riserva della biosfera dal 1980 e ai patrimoni dell'umanità dell'UNESCO dal 1992, ed è caratteristico per la sua diversità biologica. Il terreno è prevalentemente pianeggiante, a tratti acquitrinoso, e coperto da un manto forestale di querce, carpini, abeti rossi e pini, con alberi secolari dalle dimensioni spettacolari, inoltre vi si trovano specie di 800 piante vascolari, oltre 3 000 di funghi e crittogami, quasi 200 di muschi e 283 di licheni, oltre 8 000 di invertebrati, circa 200 di uccelli e 72 specie di mammiferi. L'area del parco è interessante anche per gli aspetti storici e culturali, come il parco del Palazzo, noto per il suo stile paesaggistico, e un obelisco di pietra arenaria che commemora una battuta di caccia al bisonte guidata dal re Augusto III di Sassonia nel 1752. Fauna Oltre al bisonte, tra le altre 51 specie di mammiferi del parco ci sono il cervo nobile, il capriolo, il cinghiale, l'alce, l'orso bruno, il lupo, la lince europea, il gatto selvatico, la volpe rossa, il coniglio selvatico, la lepre europea, il castoro europeo, lo scoiattolo rosso, il riccio europeo, la talpa europea, la martora, la faina, la donnola, l'ermellino, il tasso europeo, la puzzola, il visone europeo, la lontra comune e varie specie di toporagno, di roditori e di pipistrelli. Un tempo esistevano anche il tarpan (una specie di cavallo selvatico, progenitore del cavallo domestico) e l'uro (una specie di grosso bovino selvatico, progenitore dei bovini domestici), oggi estinti. Voci correlate Torbiera del fiume Rospuda Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su parco nazionale di Białowieza Collegamenti esterni (PL) Sito ufficiale, su bpn.gov.pl. (EN) Sito ufficiale, su bpn.gov.pl.
Parque Nacional Białowieża

O Parque Nacional Białowieża (em polonês/polaco: Białowieski Park Narodowy), é uma área protegida da Polônia localizada na voivodia da Podláquia, perto da fronteira com a Bielorrússia. Ele tem uma área total de 10.517 ha (ou 152.2 quilômetros quadrados), enquanto que a parte mais antiga é uma Reserva Integral (Rezerwat Ścisły) com 4.747 ha e que encontra-se no centro da Floresta Primeva Bialowieża, que é a floresta mais original e preservada da parte baixa da Europa e, segundo algumas fontes, a única floresta primária ainda existente na Europa. A história do Parque data de 1921, quando foi criada uma reserva florestal (Rezerwat) que, em 1932, passou a ser o "Parque Nacional em Białowieża" (Park Narodowy w Białowieży). Em 1947 passou a ter a designação atual e é um dos parques mais antigos da Europa. A sede da administração do parque está em Białowieża. Em 1977 o Parque foi reconhecido pela UNESCO como uma Reserva da Biosfera, e em 1979 foi incluído na lista de locais que são Património Mundial. Em 1992 o sítio de Património Mundial passou a incluir também a parte adjacente do Parque Nacional de Belovezhskaya Pushcha, que é o maior Parque Nacional da Bielorrússia. Além de ter uma flora muito rica, a Reserva Integral é uma das florestas mais bem preservadas da Europa, uma vez que não houve nela qualquer exploração desde 1921, levando, de acordo com com um inventário de 1991, a possuir várias árvores centenárias. Também possui uma rica diversidade de fauna, sendo um dos poucos lugares na Europa onde ainda há Bisões (Bos bonasus) selvagens, que é maior mamífero selvagem na Europa atualmente, e é o símbolo do Parque Nacional Białowieża. Há atualmente cerca de 500 Bisões-Europeus vivendo na parte Polonesa do parque, o que o coloca com um dos mais importantes refúgios para reprodução destes mamíferos. O Parque contém um importante centro de investigação, ligado à Academia das Ciências da Polónia e à Universidade de Varsóvia. A Floresta Primeva Białowieża contém ainda aspectos culturais importantes, tais como vestígios de ocupação humana de tempos pré-históricos, incluindo ainda cemitérios bem conservados. Ver também Lista de Património Mundial Lista de reservas da biosfera na Europa Białowieża Referências Ligações externas Białowieża National Park Página oficial do Parque - galeria de fotos etc, no português UNESCO – Man and Biosphere - Bialowieza Maps of NE Poland Trees of Bialowieza National Park
Біловезький національний парк

Біловезький національний парк (пол. Białowieski Park Narodowy) — національний природний парк в Підляському воєводстві Польщі, поблизу кордону з Білоруссю. Під охороною знаходиться частина лісового масиву Біловезька пуща. З 1979 року є об'єктом Світової спадщини ЮНЕСКО. Історія Біловезька пуща протягом століть належала різним державам, але практично завжди була місцем полювання вищої знаті. З середини другого тисячоліття починається інтенсифікація використання багатств пущі, в тому числі вирубка лісів і видобування корисних копалин. Однак до цього ж часу відносяться і перші закони про охорону пущі: в 1558 році видано указ польського короля про охорону мисливських угідь, а в 1577 році під охорону взято зубра. Указ встановлював обмеження на вилов тварин і доступ мисливців на територію пущі. У 1795 році Біловезька пуща відійшла до складу Російської Імперії, що призвело до зниження поголів'я тварин через полювання російських бояр та іншої знаті. Практично повністю винищено бобрів та ведмедів, скорочено поголів'я зубрів, хоча їх відстріл дозволений тільки за дозволами імператора. Здійснено передачу ділянок пущі у власність дворянам з подальшим насадженням лісів. Пожежа 1812 року і нашестя Наполеона нанесли пущі додаткових збитків. Тільки за Олександра II вона знову стала заповідною зоною. Розпочато відновлення популяції тварин, в тому числі за рахунок ввезення їх з Німеччини. У 1888 році Біловезька пуща стала власністю царської сім'ї з метою перетворення в мисливські угіддя. Під час Першої світової війни німецька окупаційна влада розпочала активну вирубку лісів, одночасно виділивши центральну частину в якості «Парку незайманої природи». Згодом польський уряд створив на його базі Біловезький національний парк. Частина пущі, яка виявилася в 1939 році в складі Білоруської РСР, була в грудні того ж року оголошена державним заповідником. У 1921 році в Біловезькій пущі був організований лісовий резерват — з цього моменту відраховується формальна історія національного парку. 11 серпня 1932 року рішенням уряду Польської Республіки заснований Національний парк в Біловежі. Після Другої світової війни через пущу пройшла нова межа між СРСР і Польщею, і національний парк знову відкрився лише в 1947 році. У 1976 році Біловезькому національному парку присвоєно статус біосферного заповідника. У 1979 році рішенням 3-ї сесії Комітету Світової спадщини ЮНЕСКО, Біловезький національний парк був включений до списку Світової спадщини, у 1992 році статус був поширений на білоруську частину пущі, а 23 червня 2014 року рішенням 38-ї сесії комітету Світової спадщини вся Біловезька пуща, її польська і білоруська частини, стала єдиним транскордонним об'єктом Світової спадщини ЮНЕСКО. Примітки Посилання Офіційний сайт [Архівовано 14 квітня 2018 у Wayback Machine.] (пол.)