Мендзижецки укрепен район

Мендзижецки укрепен район (на полски: Międzyrzecki Rejon Umocniony, (на немски: Ostwall lub Festungsfront im Oder-Warthe Bogen) e укрепителна система, изградена от германците в периода 1934 – 1944 за защита на източната граница на Райха (Любуска порта и Одренски форпост), разположена в днешното Любушко воеводство, близо до Мендзижеч. Мендзижецкият укрепен район се състои от три отсечки, различаващи се по географските особености на околната среда и по плътност на фортификационните съоръжения. Северната отсечка опира до река Варта край Гожов Велкополски, където се свързва с южния фланг на Поморския вал, и завършва в района на селата Курско и Пески в община Мендзижеч. Централната отсечка, която е най-силно укрепена, се простира от Курско през Кеншица и Пнево до Боришин. Южната отсечка минава от Любжа до Одра, свързвайки укрепленията на Мендзижецкия укрепен район с линията на Средна Одра, водеща по-нататък на юг. Мендзижецкият укрепен район е едно от най-големите фортификационни подземия в света. Подземията на централната отсечка в момента са резерват за прилепи, в който зимуват над 30 хиляди екземпляра от 12 вида. Общата дължина на подземните коридори е около 32 – 35 км. История През 1927 Германия тайно започва подготовка за укрепване на източната си граница, въпреки забраната на Версайския договор. Строителството на Мендзижецкия укрепен район започва през 1934 и протича на етапи. През 1934 – 1935 са изградени първите леки укрепления на линията Нешлиш–Одра (12 бункера за картечници с укритие за противотанково оръдие). Едновременно с това се извършват мащабни хидротехнически работи – изграждане на бентове, язове и подвижни мостове, които продължават до края на 1938 и началото на 1939. През 1935 позицията е укрепена с построяването на още 13 бункера с бронирани куполи. През 1936 започва реализирането на концепцията за укрепен фронт по дъгата Одра-Варта. Най-силните укрепления са планирани на 16-километровия централен участък (Висока), където е трябвало да бъдат изградени 107 тежки бойни бункера с много дебели тавани и стени. Съоръженията е трябвало да бъдат въоръжени с картечници, противотанково оръжие, артилерия, гаубици и гранатомети, както и да бъдат свързани със система от подземни коридори и главен подземен комуникационен път. В завършен вид тази линия е трябвало да бъде една от най-мощните и най-модерните укрепителни системи в света. До 1938 е изградена по-голямата част от главната подземна система в централния участък, както и системата от хидротехнически прегради на север и на юг. Гръбнакът на укрепленията се състои от 83 бункера, пропагандно наричани Panzerwerk, със стандарт на устойчивост „B“ и „B1“. В напреднал етап са и работите по един от комплексте бункери със степен на устойчивост „A“ (A-8), както и по бронебатарея № 5. Монтирана е и първата експериментална казематна установка с противотанково оръдие калибър 37 mm, разположена в групата „Лудендорф“. През май 1938 г. по заповед на Хитлер строителството на укрепленията е спряно. Фортификационната система никога не е реализирана според първоначалните планове. В рамките на подготовката за бойна готовност позициите са допълнени с още няколко бункера със степен на устойчивост „B1“. Създадената система представлява изключително мощно укрепление, благодарение на оборудването си със съвременно въоръжение. Недостатъкът ѝ обаче е липсата на противотанково въоръжение и артилерия. От 1943 подземията на централния участък на Мендзижецкия укрепен район се използват като фабрика, в която се сглобяват авиационни двигатели, произведени в заводите на Daimler-Benz. В средата на 1944 започва подготовката на защитните укрепления. Изградени са полеви укрепления и около 200 – 300 леки бункери тип Ringstand 58c. Планирано е също така системата да се допълни с противотанково оръжие в каземати за оръдия калибър 47 мм, но поради липса на време е изграден само един опитен бункер в групата „Лудендорф“. През януари 1945 г. укрепленията са заети от малочислени екипажи. Въпреки доброто оборудване на бункерите, липсата на противотанково оръжие и хаосът в германската армия след началото на съветската офанзива довеждат до относително бързо пробиване на позициите. Боевете продължават от 29 до 31 януари 1945, като забавят напредването на съветските войски и позволяват на германците да задържат линията на Одра. След войната укрепленията временно са заети от съветски и полски войски, а много обекти са взривени за да се използва бронираната стомана. По-късно изоставените бункери стават обект на грабежи. През 80-те години на ХХ век се обмисля поставянето на склад за радиоактивни отпадъци в подземията. В момента повечето обекти на северния и южния участък на укреплението са изоставени, а посещенията са възможни през цялата година само с водач. През зимата достъпът е ограничен заради зимуването на прилепите. Структура Бойните укрития са построени по цялата, около 80-километрова, линия на фронта. Най-гъсто разположени са в централния участък и в групите укрепления (Werkgruppe), затварящи стратегически важни направления. По групи укрепления са разпределени и повечето от свързаните помежду си чрез подземна система укрития на централния участък. Туристически посещения Част от обектите са отворени за посещение. Най-голям интерес представлява подземният комплекс. Един от туристическите подземни участъци се намира в Пньове в община Мендзижеч. Там са подготвени два маршрута: дълъг – 3 км, и кратък – 1,5 км. Има възможност и за варианти по желание, както и множество наземни маршрути. В Пньове се намира и музей на военна техника, изложбена зала с експонати, свързани с историята и природата на Мендзижецкия укрепен район, а от юли 2005 функционира и подземна дрезина. Друг подземен маршрут започва от Боришин и също предлага няколко варианта с дължина, съобразена с възможностите на посетителите. Най-дългият маршрут е 5 км. Налични са и варианти до няколко десетки километра, извън стандартния маршрут. За удобство при придвижване по подземните неосветени коридори е добре да се носи силен фенер. В подземията температурата е постоянна през цялата година – между +10 и +12 °C. Посещението на подземията е с водач и срещу заплащане. На територията на района се провеждат също събори на военни превозни средства. Прилепите От 1999 в подземията на централния участък на Мендзижецкия укрепен район се извършва преброяване на прилепите. В изследванията участват хироптеролози от Природонаучния университет във Вроцлав и от Центъра за маркиране на прилепи в Дрезден. В резултат на тази дейност е установено, че подземията се обитават от около 30 хиляди индивида от 12 вида. С цел опазване на това местообитание на прилепите е създаден природен резерват „Нетоперек“. Източници