Надвіслянський етнографічний парк

Надвіслянський етнографічний парк (пол. Nadwiślański Park Etnograficzny) — назва, заснованого в 1968 році в селі Виґелзув гміни Бабиці ( Хшановський повіт ), малопольського воєводства скансену, де були зібрані та представлені для публіки зразки дерев’яної архітектури західних краківців, характерні для околиць Кракова . Західні краковічани - етнографічна група, що проживає на території від Бохні, через околиці Кракова, Прошовіце, Освенцим, Вадовіце, Олкуш, Мєхув, Хшанув, до річки Пшемша, що становить кордон з Верхньою Сілезією. Рішення про створення скансену було прийнято завдяки ініціативі краківських етнографів та мистецтвознавців, у т.ч. тодішній воєводського консерватора пам’яток у Кракові д-р Ганна Пєньковська та проф. Тадеуш Хшановський . Етнографічний парк у Виґелзуві розташований біля підніжжя гори Ліповець, де збереглися руїни однойменного замку. До кінця 2006р скансен і руїни замку Липовець перебували під управлінням Музею в Хшанові, а з 1 січня 2007 року стали частиною новоствореної установи під назвою Музей – Надвислянський етнографічний парк у Виґелзуві та Липовецький замок - заклад культури Малопольського воєводства. 31 грудня 2011 р. рішенням Міністра культури та національної спадщини музей внесено до Державного реєстру музеїв під номером 104. З 18 січня 2023 року заклад має назву Музей Західної Малопольщі у Виґелзуві . Об'єкти У 2012 році на терені скансену було 25 експонатів: Будинок із Хшанова 1804 р., характерний для передміської містечкової архітектури. У кімнаті кухні розміщена виставка гончарних виробів, що демонструє умови життя та праці родини гончара І половини ХХ століття. Будинок з Альверні 1825 р., типовий для містечкової ринкової забудови. Корчма, реконструкція корчми в Минозі середини ХІХ століття. Колодязь з Александровіце з II половини ХІХ століття. Одноповерхове панське зерносховище (шпихір) з Косцельца 1798 р. для зберігання зерна, борошна, круп і гороху. Всередині зерносховища розміщено характерний для традиційного селянського господарства інвентар та знаряддя праці: рало, плуг, колоски плуга, граблі, вила, транспортний інвентар – тартак, ходаки, «лада» для різання листя, решета, ваги для соломи та сіна, бочки для капусти, різаки, ємності для зерна (бочки солом'яні та видовбані бочки, скрині клепані). Модринова хата сільського адміністратора (солтиса) М. Марчевка з Пшегині Духовни 1862 р. з оригінальним внутрішнім оздобленням. Зерносховище з Ґебултува І половини ХІХ ст з хутора сестер візитанцій. Олійниця з Домброви Шляхецької з II половини XIX ст., перебудована в 1902 р., з оригінальними знаряддями для видобутку нафти. Кузня з Лішок з II половини ХІХ століття, з дахом з димовими отворами та стріхою над входом. Хата подільської родини Джиждржиків з Подольша 1862 р., середньозаможна, з експозицією «Благословенна в бурмістровому домі» та «Стара побутова техніка», в коморі є хлібна піч та знаряддя для випікання хліба: діжа, віник, кляр, лопата, форми для формування хліба. У кухні є набір засобів для прання, прасування та прасування. Восьмикутна стодола з Пшецішува з II половини ХІХ століття. Додатковою привабливістю є експонати, якими можуть скористатися відвідувачі: цепи, лопатки, ходи. Хата із Пшецішува 1837 року з виставкою «У школі наших дідусів і бабусь» та обладнанням для обробки льону та майстернею з лозоплетіння. Восьмикутна стодола з Кашува середини ХІХ століття. Свинарник з Кашува. Хата із Плязи кінця ХІХ ст., бідна, у котрій є господарство травників та майстерня пошиття кошиків із соснового кореня. Хата з Розкохова 1813 р., що являє собою однокорпусну загроду, що з’єднує спільним дахом житлову частину та стайню. В хаті є майстерня з лиття свічок. Восьмигранна стодола на плебанії з Регуліце середини ХІХ століття. Млин із Садків другої половини ХІХ століття з курником. Загрода зі Станятків 1855 р., у формі чотирикутника із закритим подвір'ям посередині. Всередині знаходяться спорядження для риболовлі, прес для виготовлення гребінців з рогів, інструменти для скручування мотузок. Також діє виставка під назвою «Краківське весілля». Стодола із Станятків з II половини ХІХ століття. Костел з Ричува з початку XVII ст., зрубна конструкція, в готичному стилі, з оригінальним оздобленням, поліхромною стелею та стінами 1930-х років. Щороку на рубежі серпня та вересня у дерев'яній церкві проходить Фестиваль камерної та органної музики. Дзвіниця тривоги з Нової Гури 1778 року Двір з Дрогані 1730 року заможної дворянської родини – це найбільша споруда скансену. У музейній частині експонується виставка «Помешкання заможної шляхетської родини». Експозиція складається з п’яти кімнат: вітальні, дамської кімнати, кімнати мешканців, спальні та кабінету господаря. Зерносховище з Бобрека . Крім того, музей під відкритим небом включає: вулики з колод зі стовбурів товстих дерев, поширені в регіоні надвислянським, дзвін для Ангела Господнього з Розкохова з II половини ХІХ століття, Хреста Страстей Божих із Любожиці біля с Краків від II половини ХІХ століття амфітеатр загальною площею 730 м², зал може вмістити близько 500 осіб. Галерея Дивись також Липовець (замок) Липовецький заповідник Примітки Посилання Фільм про скансен Офіційний сайт музею