NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Зелёна-Гура (аэропорт)

Аэропорт «Зелёна-Гура-Бабимост» (пол. Port lotniczy Zielona Góra-Babimost); ИАТА: IEG, ИКАО: EPZG) — польский аэропорт регионального значения, расположенный в 35 километрах к северу от г.Зелёна-Гура Любуского воеводства. Аэропорт расположен в деревне Крамско, недалеко от города Бабимост, 95 км к западу от Познани (население 581,000), в 90 км к востоку от немецкой границы, и в 170 км от центра Берлина. Аэропорт является 14-м по загруженности в Польше, или последним среди функционирующих. Недавно он был взят передан властям польской армией и стал находиться в ведении государственного предприятия «Порти Лотниче» (PPL), оператора аэропорта Варшавы. Из аэропорта осуществляются только внутренние пассажирские перевозки по маршруту Варшава-Зелёна-Гура. Аэропорт эксплуатирует одна польская государственная авиакомпания «LOT», которая обслуживает рейсы на самолетах Bombardier и Embraer один раз в неделю. Маршрутная сеть Принимаемые типы ВС Boeing 737/B757/B767/B787, Airbus A320, Ту-154, ATR 42/ATR 72, Embraer 170, Ил-62/Ил-76, Boeing C-17 и вертолёты всех типов. См.также Список аэропортов Польши Примечания Ссылки сайт Аэропорта (пол.) История происшествий для аэропорта IEG на Aviation Safety Network (англ.)
Зелена Гура (аеропорт)

Аеропорт Зелена Гура-Бабімост (пол. Port lotniczy Zielona Góra-Babimost), (IATA: IEG, ICAO: EPZG) — міжнародний аеропорт, розташований у селі Нове Крамсько, Польща, за 4 км від центру міста Бабімост. Обслуговує міста так званого Любуського Триміста — Зелена Гура, Сулехув, Нова Суль. Розташування Аеропорт розташований поблизу села Нове Крамсько, на північний схід від агломерації Любуського Триміста. Сполучений автомагістраллю з центром агломерації Зеленою Гурою, який розташований на 34 км на південний захід від летовища. Розташований на кордоні з Великопольським воєводством за 95 км від Познані. За 30 км від аеропорту проходить автомагістраль A2, за 6 км розташована залізнична станція Бабімост. Основні параметри Площа території, якою оперує аеропорт, становить 450 га. Пропускна потужність — 150 000 пасажирів на рік. Інфраструктура включає пасажирський та вантажний термінали, технічні будівлі та 16 ангарів (кожен площею 320 м²), які можуть виконувати функції вантажних складів. В аеропорту працюють пости прикордонної та митної служб. Завдяки віддаленому від житлових кварталів положенню розрахований на обслуговування літаків цілодобово. Пасажирообіг Напрямки Регулярні рейси Чартерні рейси Маршрути, що діяли раніше Пасажиро- та вантажообіг Примітки Посилання Офіційний сайт [Архівовано 29 січня 2018 у Wayback Machine.] (пол.)
Кшемьонки Опатовске

Кшемьо̀нки (на полски: Krzemionki), известни също като Кшемьо̀нки Опато̀вске, е археологически резерват, съхранил комплекс от неолитни мини за добив ивичест кремък. Намира се между селата Судул и Магоне в община Бодзехув, Швентокшиско войводство, на 5 км североизточно от Островец Швентокшиски. История Праисторическите кремъчни мини са действали на това място между около 3900 – 1600 г. пр.н.е. и са едни от най-важните в Европа. В периода на неолита този минерал е добиван от хората от културата на фуниевидните чаши и културата на кълбовидните амфори, а през бронзовата епоха – от „межановицката култура“. Част от добития кремък се е преработвала в околните седименти и се е разнасяла на разстояние до 660 км. Най-популярни продукти са били четиристенните секири и длета. В близост до мините са реконструирани жилища от късния неолит и ранната бронзова епоха. Кремъчните мини са открити през 1922 г. геолога Ян Самсонович. В обекта има четири вида мини: яма, ниша, стълб-камера и камера.Локализирани са над 2700 шахти, свързани с лъчеобразна мрежа от галерии. Средната дълбочина на шахтите е 5 – 6 м, максималната е 9 м. Максималният диаметър е 4 – 5 м. Ширината на галериите е до 0,7, а височината варира от 0,6 – 1,2 м. В галериите са открити стълбове и следи от щамповане. На повърхността са открити останки от работилница, в която е обработван изкопаният кремък. По стените на тунелите са оцелели малко на брой рисунки с въглен. Подземието е отворено за посетители по туристически маршрут дълъг 465 м. След периода на неолитна експлоатация районът на кремъчен добив обраства с гора. Благодарение на това следите на праисторията не са унищожени. Едва през 1913 г., когато е създадено село Кшемьонки, горите са изсечени и са открити минните за добив. Закрила На територията на мините е създаден природен резерват Кшемьонки Опатовске, който е част от защитената ландшафтна зона Каменната долина. През 1994 г. Кшемьонки е признат за паметник на полската история. а през 2019 г., по време на 43-та сесия на Комитета за световно наследство, е взето решение за вписване на Кшемьонковски регион за праисторическо добиване на ивичест кремък в списъка на световното наследство на ЮНЕСКО. Туризъм През резервата преминава синята туристическа пътека от Лиса Гура до Пентковице. Можете да стигнете дотам с автобусна линия 110 Trans Katrina. Вижте също Полски обекти в списъка на ЮНЕСКО Източници
Krzemionki

Krzemionki (česky křemenky) známé také jako Krzemionki Opatowskie je archeologická památková rezervace, chránící soubor neolitických pazourkových dolů, nacházející se mezi vesnicemi Sudół a Magonie v Ostrověckém okresu, 5 km na severovýchod od Svatokřížského Ostrovce. Dne 16. září 1994 byly rozhodnutím prezidenta Polska Krzemionky uznány za historickou památku Polska. Historie Doly na pazourek z let asi 3900 př. n. l. až 1600 př. n. l. patřily k nejdůležitějším v Evropě. V neolitu byl tento minerál dobýván lidem kultury s nálevkovitými poháry a kultury kulovitých amfor, a v době bronzové lidem kultury měřanovické. Část zde vytěženého pazourku byly zpracována v okolních sídlištích a následně rozvážena až 660 km daleko. Nejpopulárnějšími výrobky byly čtyřstěnné sekery a dláta. V sousedství těžebního pole se nachází rekonstrukce domácností z konce neolitu a počátků doby bronzové.Křemenné doly byly odhaleny v roce 1922 geologem Janem Samsonowiczem. Bylo tu nalezeno přes 2700 šachet propojených vodorovnou sítí paprskovitých štol. Průměrná hloubka šachty činí 5 až 6 m, největší je 9 m a největší průměr 4 až 5 m. Šířka štol dosahuje 0,7 m a jejich výška se pohybuje v rozmezí od 0,6 do 1,2 m. Ve štolách se nacházely podpěry a stopy stojin. Na povrchu byly odhaleny pozůstatky dílny, ve které byl vytěžený křemen zpracováván. Na stěnách štol se zachovaly sporadické kresby dřevěným uhlím. Podzemí je zpřístupněné a návštěvnická trasa činí 465 m. Po období neolitické těžby území křemenek po dlouhou dobu zarůstal les. Díky tomu nebyly stopy prehistorie zničeny. Teprve, když v roce 1913 vznikla vesnice Krzemionki, došlo k vykácení lesa a následně k objevu hornických děl.Z lokality pochází pazourková sekera nalezená na eneolitickém hradišti Dänemark u Kutné Hory. Přírodní rezervace Důl a okolí leží v Chráněné krajinné oblasti Kamenného údolí (Dolinna kamienna). Zápis na Seznam světového dědictví UNESCO Pod názvem Krzemionki Prehistoric Striped Flint Mining Region byla archeologická rezervace Krzemionki zapsána 6. července 2019 na Seznam světového dědictví UNESCO. Stalo se tak na 43. zasedání UNESCO, které se konalo ve dnech 30. června až 10. července 2019 v ázerbájdžánské metropoli Baku. Krzemionki se staly v pořadí šestnáctou polskou lokalitou, zapsanou na Seznam světového dědictví. Turistika Rezervace je na trase modré turistické značky z svatokřížské Lysé Hory do Pętkowic. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Krzemionki na polské Wikipedii. Literatura Jerzy Tomasz Bąbel, Krzemionki. Prahistoryczne kopalnie krzemienia pasiastego, Ostrowiec Świętokrzyski 2003 (Krzemionky, pravěké doly pazourku, polsky) Stefan Krukowski, Krzemionki opatowskie Warszawa 1939 (polsky) Teresa Węgrzynowicz, Jacek Miśkiewicz, Wędrówki po wykopaliskach. Wiedza Powszechna, Warszawa 1972 (Toulky po vykopávkách, polsky) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Krzemionki na Wikimedia Commons Stránka archeologické rezervace
Krzemionki

Krzemionki, også Krzemionki Opatowskie ("Opatów silica-mine"), er et kompleks af flintminer fra yngre stenalder og tidlig bronzealder til udvinding af flintsten fra øvre jura (Oxfordian) beliggende omkring otte kilometer nordøst for den polske by Ostrowiec Świętokrzyski. Det er sammen med Grime's Graves i England og Spiennes i Belgien, et af de største kendte komplekser af forhistoriske flintminer i Europa. Flintudvindingen i Krzemionki begyndte omkring 3900 f.Kr. og varede indtil omkring 1600 f.Kr. I yngre stenalder blev minen brugt af folk fra Tragtbægerkulturen, som spredte flintmineprodukterne (for det meste flintøksehoveder) op til 300 km væk. Kugleamfora-kulturen brugte også gruberne og udvidede området med distribution af øksehoveder op til omkring 500 km væk. Stedet blev 16. oktober 1994 udpeget til et polsk historisk monument. Den 6. juli 2019 blev den forhistoriske, stribede flintmineregion Krzemionki optaget som UNESCOs verdensarvsliste. Minedriftens historie Minen er 4,5 km lang og 25–180 m bred og dækker et areal på 78,5 hektar. Der er mere end 4000 kendte mineskakter med dybder på op til 9 meter, med adgangsskakter, der måler fra fire til tolv meter i diameter. Nogle af gangene er forbundet med korte vandrette passager med henblik på adgang eller dræning kaldet Stoller. De er 55-120 cm i højden, der dækker et areal på omkring 4,5 km. Der er indgraveret sjældne neolitiske billeder på nogle af væggene af disse tilføjelser. Flinten ved Krzemionki blev udvundet fra det 4. årtusinde til midten af det 2. årtusinde f.v.t. (3000-1600 f.v.t. ) af folk der levede i tragtbægerkulturen, Globular Amphora og Mierzanowice -kulturerne, som hovedsageligt udgravede flint ved hjælp af økser. Båndflint fra Krzemionki blev hovedsageligt brugt til fremstilling af økser og mejsler, som der blev handlet store mængder af så langt væk som 660 km fra minerne. Minernes primære udnyttelsesperiode var 2500-2000 fvt. og fra 1800-1600 fvt. begyndte udvindingen af flint at aftage. I de følgende århundreder blev Krzemionki-minedistriktet kun sporadisk brugt. Landsbyen nær minerne blev nævnt første gang historisk i 1509, og var ejet af en mand ved navn Jakub fra Szydłowiec. Områdets mange små kalkbrud blev brugt til kalkproduktion i første halvdel af 1900-tallet. Videnskabelige undersøgelser og turisme Minerne blev opdaget i 1922 af geologen Jan Samsonowicz. Arkæologiske undersøgelser begyndte i 1923, ledet af arkæologen Stefan Krukowski. Efter 2. verdenskrig var lederen af det videnskabelige hold Tadeusz Żurowski, som udforskede minerne i Krzemionki, især i årene 1958 - 1961. I 1967 blev Krzemionki-minerne udpeget som et arkæologisk reservat og i 1995 et naturreservat. Små grupper af turister har besøgt minerne siden slutningen af 1950'erne. Minerne blev åbnet for storstilet turisme i juni 1985 (såkaldt turistrute nr. 1). Den 10. juni 1990 blev en anden underjordisk turistrute åbnet, og et arkæologisk frilandsmuseum blev indviet i 1992. Den underjordiske turistrute er 465 m lang og er 11,5 m dyb på det dybeste sted. Se også Verdensarvssteder i Polen Referencer Krzemionki-museets hjemmeside
Krzemionki

Krzemionki ist eine Feuersteinmine, die sich etwa acht Kilometer (Luftlinie) nordöstlich der polnischen Stadt Ostrowiec Świętokrzyski in den Góry Świętokrzyskie (Heiligkreuzberge) befindet. Im Juli 2019 wurde sie von der UNESCO zum Weltkulturerbe erklärt. Krzemionki ist das größte Feuersteinbergwerk in Europa. Der abgebaute gebänderte Feuerstein wurde vor allem zu Beilen verarbeitet. Die etwa 2000 Schächte sind vier bis zwölf Meter tief. Es wurde jurassischer Flint abgebaut, der sich durch seine Bänderung auszeichnet. In einem der Schächte befindet sich eine kleine Felszeichnung. Die Feuersteingewinnung in Krzemionki begann etwa 3900 v. Chr. und dauerte bis etwa 1600 v. Chr. Die Mine wurde in der Jungsteinzeit von Angehörigen der Trichterbecherkultur genutzt. Dabei verbreitete sich der Krzemionki Feuerstein bis zu 300 km weit. Die Kugelamphoren-Kultur nutzte die Gruben noch intensiver und verbreitete den Feuerstein etwa 500 km weit. Noch in der Bronzezeit war Krzemionki von Bedeutung und der Feuerstein verbreitete sich allerdings maßgeblich nur noch etwa 60 km weit. Forschungsgeschichte Die Schächte wurden im Jahre 1922 durch Jan Samsonowicz entdeckt und erstmals durch Stefan Krukowski beschrieben. Seitdem fanden mehrfach Ausgrabungen statt. Die Schächte und Schlagplätze wurden teilweise durch den Abbau von Kalkstein für die Stahlherstellung beschädigt. Die Anlage gehört zum Archäologischen Museum Warschau. Johannes Müller hat anhand der Verbreitung des Feuersteins aus Krzemionki sowie den sog. Nackenkammäxten die Kugelamphorenkultur in zwei Hauptgruppen differenzieren können. Im Westen finden sich die Äxte, im Osten der Feuerstein. Museum Heute ist die Fundstelle ein archäologisches Reservat mit mehreren Schutzbauten, in denen sich eine museale Präsentation befindet. Die Schächte sind teilweise öffentlich zugänglich. Das Pingenfeld ist von Wald bedeckt. Auf dem Gelände befindet sich auch ein Freilichtmuseum mit lebensgroßen Modellen einiger prähistorischer Häuser. Literatur Aleksander Dzbyński: Megalithen und Beile – die Bedeutung von Objekten aus Feuerstein während der frühen Kupferzeit. In: Hans-Jürgen Beier, Erich Claßen, Thomas Doppler, Britta Ramminger (Hrsg.): Neolithische Monumente und neolithische Gesellschaften. Beiträge der Sitzung der Arbeitsgemeinschaft Neolithikum während der Jahrestagung des Nordwestdeutschen Verbandes für Altertumsforschung e. V. in Schleswig, 9.–10. Oktober 2007 (= Varia neolithica. 6 = Beiträge zur Ur- und Frühgeschichte Mitteleuropas. 56). Beier & Beran, Langenweissbach 2009, ISBN 978-3-941171-28-2, S. 105–110. Martin Jahn: Der älteste Bergbau in Europa (= Abhandlungen der Sächsischen Akademie der Wissenschaften zu Leipzig. Philosophisch-historische Klasse. 52, 2, ZDB-ID 219474-0). Akademie-Verlag, Berlin 1960, S. 43–54, Taf. III–IV. Stefan Krukowski: Krzemionki Opatowskie. Nakładem Muzeum Techniki i Przemysłu, Warszawa 1939. Weblinks Website von Krzemionki Einzelnachweise
Krzemionki

Krzemionki ili Krzemionki Opatowskie je mjesto u Poljskoj koje je najpoznatije kao neolitički i rani brončani (3900. – 1600. pr. Kr.) kompleks rudnika kremena iz gornjih slojeva Jurskih naslaga prugastog kremena. Nalazi se oko 8 km sjeveroistočno od poljskog grada Ostrowiec Świętokrzyski i poljski je povijesni spomenik kulture od 16. listopada 1994. godine. On je od 2019. godine upisan na UNESCO-ov popis mjesta svjetske baštine u Europi jer „svojim podzemnim rudarskim strukturama, kremenim radionicama i oko 4.000 prolaza i jama, Krzemionki ima jednu od najopsežnijih prapovijesnih podzemnih sustava za vađenje i preradu kremena, otkrivenu do danas. Mjesto pruža informacije o životu i radu u prapovijesnim naseljima i svjedoči o izumrloj kulturnoj tradiciji. To je izvanredno svjedočanstvo o važnosti prapovijesnog razdoblja i rudarstva kremena za proizvodnju alata u ljudskoj povijesti.”. Tijekom neolitika ovim rudnicima su se služili ljudi kulture ljevkastih vrčeva koji su širili područje iskopavanja kremena do 300 km. Kultura vrpčaste keramike se koristila ovim jamama još intenzivnije, povećavajući područje istraživanja na oko 500 km. Rudarsko područje je dugo 4,5 km, a široko 25-180 m, pokrivajući 78,5 ha. Na tom području je otkriveno preko 4.000 rudarskih okana do 9 m dubine s jamama promjera do 12 m. Na nekim zidovima rudarskih prolaza stijena oslikane su neolitičke slikarije. Ljudi su tu tražili komade kremena (do 2 m duljine) kopajući pijucima od jelenjskih rogova. Komadi su potom klesani odbijanjem rubova kako bi se dobili oblici sjekira, i na kraju polirani do krajnjeg oblika. Često se trgovalo neobrađenim kremenom, a on se polirao na krajnjem odredištu. Sjekirama iz Krzemionkija se trgovalo do krajeva udaljenih do 660 km. Poslije pada proizvodnje od 1800. – 1600. pr. Kr. rudnici su samo sporadično posjećivani. Selo Krzemionki se spominje tek 1509. god. kao posjed Jakuba iz Szydłowieca. Rudnike je otkrio 1922. god. geolog Jan Samsonowicz, a sljedeće godine je arheološka istraživanja proveo Stefan Krukowski; što je upotpunio Tadeusz Żurowski od 1958. – 1961. god. Od 1950-ih rudnike je posjetio mali broj ljudi, ali je 1985. otvorena tzv. „Turistička staza br. 1”, a 1992. otvoren je i Arheološki muzej na otvorenom. Podzemna staza je danas duga 465 m i na najdubljem mjestu je duboka 11,5 m. Izvori Povezani članci Spiennes, sličan lokalitet u Belgiji i također UNESCO-ova svjetska baština Vanjske poveznice Muzej Krzemionki (engl.)
Krzemionki

Krzemionki é um complexo de minas subterrâneas de extração e processamento de sílex, do período neolítico ao período da era do bronze. Está localizado na região nordeste das montanhas de Świętokrzyski, nos condados de Ostrowiec e Opatów, nos municípios de Bodzechów, Ćmielów e Ożarów, na Polônia. É um dos maiores patrimônios arqueológico industrial da pré-história descoberto. E é um Patrimônio Mundial, tombado pela Organização das Nações Unidas para a Educação, a Ciência e a Cultura (UNESCO), no ano de 2019. História No período neolítico, nos anos de 3.900 a.C., o silex da região de Krzemionki era extraído pela população da cultura Funnelbeaker e da cultura globular Amphora, para a produção de ferramentas para a caça. No período da era do bronze, entre 1.800 a.C e 1.600 a.C., o silex era extraído pela população da cultura Mierzanowice, que demandavam maior extração de silex, para a fabricação de armas e ferramentas para a agricultura e pecuária. Com o silex se tornando obsoleto para a fabricação de ferramentas, as minas foram abandonadas e dominadas pela floresta. No dia 19 de julho de 1922, uma mina de silex neolítica foi descoberta pelo geólogo polonês Jan Samsonowicz. nas proximidades de uma aldeia recém formada, atual Krzemionki. A mina estava coberta por árvores. Samsonowicz, para diferenciar a aldeia do sítio arqueológico recém-descoberto, denominou o sítio de Krzemionki Opatowskie. Em 1925, a primeira pesquisa arqueológica foi feita pelo arqueólogo Józef Żurowski, A pesquisa foi financiada pela Ostrowiec Świętokrzyski da Associação Turística Polonesa. Na pesquisa feita foi por Stefan Krukowski, no ano de 1929, foi descoberto pictogramas em duas câmeras dos túneis de mineração e também encontrou ferramentas de pedra, pederneiras e chifres, dos quais uma parte substancial estava intacta e ainda em condições de uso. Características O complexo de minas de silex de Krzemionki é composto por quatro áreas de extração: a mina principal é a Krzemionki Opatowskie, os dois campos menores são Borownia e Korycizna, e o assentamento neolítico de Gawroniec. O complexo ocupa uma área de 349,2 hectares, sendo cinco quilômetros de comprimento e entre trinta e cento e oitenta metros de largura. Há mais de quatro mil poços de silex, com profundidades que variam entre dois a oito metros. Foi usado o sistema câmara - pilar, onde as câmaras se ligam sucessivamente e os tetos, de calcário oólito, são sustentados por pilares. As alturas das câmaras variam entre 55 a 120 centímetros, sendo necessário trabalhar sentados ou deitados. Os mineiros usavam tochas de madeira de alcatrão para iluminar as minas e usavam ferramentas de pedra, pederneira e chifre com formatos parecidos com picaretas, cunhais e cinzéis Turismo O complexo de minas está aberto a visitação entre os meses de abril a outubro, com entrada paga e guiada. O tour permite percorrer 1,5 quilômetros de extensão e apresenta as escavações originais das minas neolíticas e poços.==Referências==
Кшемёнки-Опатовские

Кшемёнки-Опатовские (пол. Krzemionki Opatowskie) — крупнейшие в Европе кремнёвые копи каменного века, выработанные в юрских известняках. Находятся в южной Польше, в долине р. Каменны, левого притока Вислы (Опатувский повят Келецкого воеводства). Памятник истории Польши. Открыты в 1922. К 1982 году было обнаружено свыше 700 шахт до 10 м глубиной, нередко соединенных между собой горизонтальным ходами. На дне копей найдено множество заготовок для топоров и орудия древних горняков (кирки из рога оленя и др.). В 9 км от копий, в Цьмелюве раскопано обширное энеолитическое поселение с большим числом мастерских, в которых из характерного полосатого кремня, добытого в рудниках, выделывались топоры, найденные археологами в самых различных частях Польши, ГДР, ЧССР и Европейской части СССР. Польские археологи относят Кшемёнки-Опатовские и энеолитическое поселение в Цьмелюве к южному варианту воронковидных кубков культуры. См. также Беднарский, Войцех Источники Статья Под ред. Е. М. Жукова. Кшемёнки-опатовске // Советская историческая энциклопедия. — Советская энциклопедия (рус.). — М., 1973—1982., Советская историческая энциклопедия. — М.: Советская энциклопедия . Под ред. Е. М. Жукова. 1973—1982.
Krzemionki

Krzemionki ali Krzemionki Opatowskie (Opatovski rudniki kremena) je sklop rudnikov gornjejurskega progastega kremena iz neolitika in zgodnje bronaste dobe približno osem kilometrov severovzhodno od poljskega mesta Ostrowiec Świętokrzyski. Krzemionki so ob Grimes Graves v Angliji in Spiennes v Belgiji eden od največjih znanih kompleksov prazgodovinskega rudarjenja kremena. Rudarjenje v Krzemionkih se je začelo okoli leta 3900 pr. n. št. in trajalo do okoli 1600 pr. n. št. V neolitiku so rudnik uporabljali pripadniki kulture lijakastih čaš, ki so območje rudarjenja kremena razširili do 300 km daleč. Rudnike so, verjetno še bolj intenzivno, uporabljali tudi pripadniki kulture kroglastih amfor in območje raziskovanja razširili na približno 500 km. Krzemionke so 16. oktobra 1994 razglasili za Poljski zgodovinski spomenik. Seznam spomenikov vzdržuje Poljski svet za nacionalno dediščino. Prazgodovinski rudnik progastega kramena Krzemionki je bil 6. julija 2019 vpisan na Unescov seznam svetovne dediščine. Zgodovina rudarjenja Rudarsko območje je dolgo 4,5 km in široko 25–180 m in pokriva površino 78,5 ha. Znanih je več kot 4000 rudniških rovov s premerom od 4 do 12 m, globokih do 9 metrov. Nekateri rovi za dostop v rudnik ali odtok vode so med seboj povezani s kratkimi vodoravnimi prehodi. Visoki so od 55 do 120 cm. Na stenah nekaterih pristopnih rovov so vgravirane redke neolitske slike. Rudnik so od 4. tisočletja pr. n. št. do sredine 2. tisočletja pr. n. št. (3000-1600 pr. n. št.) izkoriščali pripadniki kulture lijakastih čaš, kulture linearne trakaste keramike, kulture kroglastih amfor in mierzanoviških kultur, ki so kremen kopali predvsem s sekiricami. Progasti kremen se je uporabljal predvsem za izdelavo sekir in dlet. Z velikimi količinami teh orodij so trgovali 660 km daleč. Glavno obdobje izkoriščanja rudnika je trajalo od 2500-2000 pr. n. št. V obdobju 1800-1600 pr. n. št. je rudarjenje kremena začelo upadati. V naslednjih stoletjih je bilo rudarsko okrožje Krzemionki obiskovano bolj naključno. Vas v okolici rudnika je bila zgodovinsko prvič omenjene leta 1509 kot lastnina nekega Jakuba iz Szydłowiec. V okolici so številni kamnolomi apnenca, ki se je v prvi polovici 20. stoletja uporabljal za proizvodnjo apna. Zgodovina znanstvenih raziskav in turizem Rudnike je leta 1922 odkril geolog Jan Samsonowicz. Arheološke raziskave pod vodstvom arheologa Stefana Krukowskga so se začele leta 1923. Po drugi svetovni vojni, zlasti v letih 1958 – 1961, je rudnike v Krzemionki raziskovala skupina znanstvenikov pod vodstvom Tadeusza Żurowskega. Leta 1967 so Krzemionki razglasili za arheološki rezervat un leta 1995 za naravni rezervat. Majhne skupine turistov so rudnike obiskovale od poznih 50. let dvajsetega stoletja. Množični turizem se je začel 11. junija 1985 s tako imenovano Turistično potjo št. 1. 10. junija 1990 je bila odprta še ena turistična pot. Arheološki muzej na prostem je bil odprt leta 1992. Podzemna turistična pot je dolga 465 m in v najgloblji točki globoka 11,5 m. Sklici Zunanje povezave Krzemionki Museum Spletna stran