NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Elektrociepłownia Miechowice

Elektrociepłownia Miechowice – elektrociepłownia znajdująca się w Bytomiu, dzielnicy Miechowice, wraz z Elektrociepłownią Szombierki tworzyła Zespół Elektrociepłowni Bytom, była czynna do 2019 roku. Historia Elektrociepłownia Miechowice powstała w latach 1950–1954 w miejscu wcześniejszej elektrowni wybudowanej w czasie II wojny światowej przez Niemców – wszystkie poniemieckie maszyny zostały wywiezione przez Armię Czerwoną do Związku Radzieckiego w 1945 roku. Ostatni turbozespół oddano w 1955 i elektrownia osiągnęła moc 220 MW. W roku 1960 zaczęto rozwój układów ciepłowniczych i w 1978 uruchomiona została stacja ciepłownicza o mocy 46 MW (rozbudowana do 116 MW). W 1986 uruchomiono pierwszy turbozespół ciepłowniczy. Na skutek budowy magistrali spinającej obie elektrociepłownie w 1995 wybudowano drugi turbozespół ciepłowniczy, a w 1998 uruchomiono człon kondensacyjny do współpracy z turbozespołem ciepłowniczym. Skarb Państwa sprzedał zakład spółce Fortum w 2009 roku. W 2016 roku ukończono budowę kotła WR-25, a w 2018 roku rozpoczęto budowę kotła WR-40. Elektrociepłownia została unieczynniona w 2019 roku. Nieruchomości zakładu zostały sprzedane kieleckiej spółce PBŚ w 2022 roku. Zakład jest stopniowo wyburzany i rozkradany przez zbieraczy złomu. Docelowo ma zniknąć 80% zabudowy, lecz 22 budynki mają pozostać niewyburzone. Dane techniczne 8 kotłów energetycznych 3 turbozespoły o mocy 125 MW Elektrociepłownia Miechowice była podstawowym źródłem zasilania w ciepło odbiorców Bytomia, produkując jednocześnie energię elektryczną. Przypisy
ТЭЦ Меховице

ТЭЦ Меховице — бывшая теплоэлектроцентраль на юге Польши в городе Бытом. В 1942 году в Бытоме (который до конца Второй мировой войны принадлежал Германии) началось строительство электростанции Kraftwerk Mechtal, которая должна была иметь четыре энергоблока мощностью по 55 МВт. В начале 1945 года здесь уже работали три блока, однако после поражения Германии основное оборудование электростанции было вывезено в СССР. В 1953—1954 годах станцию отстроили по первоначальному проекту, при этом использовали оборудование словацкого производства, в частности, установили восемь котлов Первого Брненского машиностроительного завода типа ОР-130. С 1960-х годов станция начала выполнять функцию теплоэлектроцентрали. По состоянию на конец 1990-х годов в работе оставались только два основных турбинных агрегата, у которых в 1986 и 1995 годах конденсационные турбины заменили на теплофикационные 7UC60 мощностью по 55 МВт. В 1998 году дополнительно запустили одну конденсационную турбину мощностью 15 МВт. В 1993 году магистральный теплопровод соединил станцию Меховице с другой бытомской теплоэлектроцентралью — Шомберской. Это позволило к 1998 году прекратить на последней генерацию электроэнергии, хотя она продолжала выполнять функцию пиковой котельной. По состоянию на 2015 год в работе оставались только четыре паровых котла и одна турбина мощностью 55 МВт, при этом тепловая мощность площадки оценивалась как 319 МВт. В 2018 году с Бытомом соединили ТЭЦ Забже, на которой ввели в эксплуатацию новую турбину мощностью 75 МВт. Это позволило вывести из эксплуатации последние генерирующие мощности на ТЭЦ Меховице, которая на данный момент преобразована в пиковую котельную. При этом в ближайшие несколько лет планировалось заменить паровые котлы на современные водогрейные, первый из которых типа WR-25 мощностью 25 МВт запущен в 2016 году. А в 2018 году был заключен контракт на установку котла мощностью 40 МВт. Примечания
ТЕЦ Меховиці

ТЕЦ Меховіце — колишня теплоелектроцентраль у на півдні Польщі у місті Битом. В 1942 році в Битомі (котре до кінця Другої світової війни належав Німеччині) почали спорудження електростанції Kraftwerk Mechtal, котра повинна була мати 4 енергоблоки потужністю по 55 МВт. На початку 1945-го тут вже працювали 3 блоки, проте після поразки Німеччини основне обладнання ТЕС вивезли до СРСР. В 1953—1954 роках станцію відбудували за первісним проектом, при цьому використали обладнання чеського виробництва, зокрема, встановили 8 котлів Першого Брненського машинобудівного заводу типу ОР-130. З 1960-х станція почала виконувати функцію теплоелектроцентралі. Станом на кінець 1990-х в роботі залишались лише два основні турбінні агрегати, у яких в 1986-му та 1995-му роках конденсаційні турбіни замінили на теплофікаційні 7UC60 потужністю по 55 МВт. В 1998-му на додаток до них запустили одну конденсаційну турбіну потужністю 15 МВт. В 1993-му магістральний теплопровід з'єднав станцію Меховіце з іншою битомською теплоелектроцентраллю — Шомберецькою. Це дозволило до 1998 року припинити на останній генерацію електроенергію, хоча вона продовжувала виконувати функцію пікової котельні. Станом на 2015-й в роботі залишалось лише чотири парові котли та одна турбіна потужністю 55 МВт, при цьому теплова потужність майданчику рахувалась як 319 МВт. В 2018-му з Битомом сполучили ТЕЦ Забже, на якій ввели в експлуатацію нову турбіну потужністю 75 МВт. Це дозволило вивести з експлуатації останні генеруючі потужності на ТЕЦ Меховіце, котра наразі перетворена на пікову котельню. При цьому в найближчі кілька років планували замінити парові котли на сучасні водогрійні, перший з яких типу WR-25 потужністю 25 МВт став до ладу в 2016-му. А в 2018-му уклали контракт на встановлення котла потужністю 40 МВт. Примітки
Elektrociepłownia Mielec

Elektrociepłownia Mielec – elektrociepłownia znajdująca się w Mielcu przy ul. Wojska Polskiego 3, w województwie podkarpackim. Jest objęta Specjalną Strefą Ekonomiczną Euro-Park Mielec. Elektrociepłownia dostarcza ciepło i energię elektryczną głównie dla miasta Mielca i miejscowego przemysłu. Właścicielem elektrociepłowni jest Elektrociepłownia Mielec Sp. z o.o, której 85,37% udziałów posiada węgierski E-Star Plc, a 12,60% gmina miejska Mielec. Historia Budowę elektrociepłowni rozpoczęto w 1958, a uruchomiono ją w 1962 r. Początkowo funkcjonowała ona w ramach Wytwórni Sprzętu Komunikacyjnego. W pierwszych latach działalności elektrociepłownia dysponowała jednym obiektem energetycznym (obecny „EC”), w którym pracowały dwa kotły parowe OR-64 i dwie turbiny. W 1969 dodano trzeci kocioł. W latach 1978–1984 wzniesiono drugi obiekt energetyczny, ciepłownię „C-II”, od początku funkcjonowały w niej 4 kotły wodne WR-25. Od 1992 r. elektrociepłownia funkcjonuje jako niezależne przedsiębiorstwo, a od 1993 jest spółką. Wówczas nosiła ona nazwę Elektrociepłownia „PZL-Mielec” Sp. z o.o, później zmieniono ją na Elektrociepłownia Mielec Sp. z o.o. W 2001 r. spółka EETEK Ltd. nabyła 85,37% spółki. W następnych latach podjęto prace modernizacyjne, a także zainstalowano trzeci turbozespół. W maju 2011 udziały EETEK zostały odkupione przez węgierski E-Star, w następnych miesiącach uruchomiono trzeci obiekt energetyczny z dwoma silnikami gazowymi oraz akumulatorem cieplnym. Dane techniczne Łączna zainstalowana moc cieplna elektrociepłowni wynosi 159,7 MWt, łączna zainstalowana moc elektryczna – 38,87 MWe, łączna osiągalna moc elektryczna – 32,87 MWe. Działalność wytwórcza prowadzona jest w trzech obiektach, są to: obiekt elektrociepłowni „EC” z trzema rusztowymi kotłami parowymi OR-64, każdy o mocy nominalnej 37,5 MWt i trzema różnymi turbozespołami o łącznej mocy nominalnej 30,44 MWe obiekt ciepłowni „C-II” z dwoma rusztowymi kotłami wodnymi WR-25, każdy o mocy osiągalnej 20 MWt kogeneracyjny układ gazowy z dwoma silnikami gazowymi o łącznej mocy elektrycznej 8,428 MWe i cieplnej 7,176 MWt oraz akumulatorem ciepła Przypisy Linki zewnętrzne EC Mielec
ТЭЦ Мелец

ТЭЦ Мелец — теплоэлектроцентраль в одноимённом городе центральной Польши. В 1962 году на авиационном заводе PZL Mielec была запущена собственная ТЭЦ, которая имела два угольных паровых котла OR-64 производства рацибужской компании Rafako и две турбины — по одной типов AP-6 и AR-4 мощностью 6 МВт и 4 МВт соответственно. В 1969 году добавили третий котел того же типа. На данный момент этот объект известен как ЭС-1. В 1984—1985 годах теплоэлектроцентраль была усилена чергой ЭС-2 с двумя угольными водогрейными котлами Rafako WR-25 мощностью по 29 МВт. В 2004 году на ЭС-1 была смонтирована турбина VE40 мощностью 20,44 МВт, кроме того, в работе осталась турбина AR-4. А в 2011 году была введена в эксплуатацию третья черга ЭС-3 с двумя генераторными установками на природном газе, которые используют двигатели General Electric Jenbacher JMS 624 GS-N.LC (TSTC) мощностью по 4,21 МВт. Кроме электроэнергии, они могут совокупно производить 7,37 МВт тепла, при этом общая паливная эффективность достигает 84,3 %. В составе черги также имеется резервуар-аккумулятор объёмом 2,1 тыс. м³. По состоянию на 2019 год в работе остался только один котел WR-25, при этом электрическая и тепловая мощность станции составляли 32,87 МВт и 159,7 МВт соответственно. С 1992 года ТЭЦ работает отдельно от авиазавода. Примечания
ТЕЦ Мелець

ТЕЦ Мелець — теплоелектроцентраль у однойменному місті в центральній Польщі. У 1962 році на авіаційному заводі PZL Mielec стала до ладу власна ТЕЦ, котра мала два вугільні парові котли OR-64 виробництва рацибузької компанії Rafako та дві турбіни — по одній типів AP-6 та AR-4 з потужністю 6 МВт та 4 МВт відповідно. В 1969-му додали третій котел того ж типу. Наразі цей об'єкт відомий як ЕС-1. У 1984—1985 роках теплоелектроцентраль підсилили чергою ЕС-2 із двома вугільними водогрійними котлами Rafako WR-25 потужністю по 29 МВт. У 2004-му на ЕС-1 змонтували турбіну VE40 потужністю 20,44 МВт, крім того, в роботі залишилась турбіна AR-4. А в 2011-му ввели в експлуатацію третю чергу ЕС-3 з двома генераторними установками на природному газі, котрі використовують двигуни General Electric Jenbacher JMS 624 GS-N.LC (TSTC) потужністю по 4,21 МВт. Крім електроенергії, вони можуть сукупно виробляти 7,37 МВт тепла, при цьому загальна паливна ефективність досягає 84,3 %. У складі черги також є резервуар-акумулятор об'ємом 2,1 тис. м3. Станом на 2019-й рік в роботі залишився лише один котел WR-25, при цьому електрична та теплова потужність станції рахувались як 32,87 МВт та 159,7 МВт відповідно. З 1992 року ТЕЦ діє відокремлено від авіазаводу. Примітки
Elektrociepłownia Szopienice

Dalkia Polska Energia – Zakład Produkcyjny Szopienice (dawniej Elektrociepłownia Szopienice) – elektrociepłownia znajdująca się w Katowicach przy ul. 11 Listopada 19, na terenie dzielnicy Szopienice-Burowiec. Elektrociepłownia zasila w energię cieplną odbiorców na terenie Roździenia i Szopienic, w tym obiekty mieszkalne, przemysłowe i usługowe. W 2005 roku odbiorcą energii cieplnej oraz w całości energii elektrycznej była Huta Metali Nieżelaznych Szopienice. Dawna Elektrociepłownia Szopienice w 2009 roku posiadała moc cieplną na poziomie 76,5 MWt oraz moc elektryczną o wartości 3,0 MW. Historia Elektrociepłownia została uruchomiona przez Hutę Metali Nieżelaznych Szopienice w 1962 roku jako klasyczne źródło ciepła przeznaczone głównie dla procesów technologicznych. Do 1964 roku uruchomiono w elektrociepłowni cztery kotły, a do 1980 następne dwa, a także zabudowano urządzenia odpylające. Zainstalowana moc cieplna wzrosła wówczas do 157 MWt. W 1962 roku wybudowano komin o wysokości 85 m, który wówczas odprowadzał gazy odlotowe z kotłów 1-4, natomiast drugi, o wysokości 70 m, powstał w 1977 roku i on odprowadzał gazy z kotłów nr 5 i 6. W czerwcu 2003 roku zadecydowano o likwidacji dwóch kotłów. W 2005 roku moc cieplna elektrociepłowni wynosiła 78 MWt. 31 marca 2002 roku wydzielono elektrociepłownię z Huty Metali Nieżelaznych Szopienice jako oddzielny wydział, a 1 kwietnia 2002 roku powstała spółka Elektrociepłownia Szopienice. Do 17 czerwca 2003 roku Huta Metali Nieżelaznych Szopienice pozostała jej jedynym właścicielem, po czym większościowym udziałowcem Elektrowni Szopienice Sp. z o.o. zostały Zakłady Energetyki Cieplnej S.A. w Katowicach. Dostarczała ona wówczas energię elektryczną dla Huty Metali Nieżelaznych Szopienice oraz ciepło dla lokalnych odbiorców. 1 września 2015 roku Katowicki Holding Węglowy oraz spółka DK Energy Polska, będąca spółka z grupy Dalkia, podpisały umowę sprzedaży i nabycia wszystkich akcji Zakładów Energetyki Cieplnej. 8 marca 2016 roku spółka Elektrociepłownia Szopienice została wykreślona z Rejestru Przedsiębiorców, a uprawomocnienie wykreślenia z Krajowego Rejestru Sądowego nastąpiło 23 marca 2016 roku. Infrastruktura Energia cieplna w elektrociepłowni w 2005 roku wytwarzana była z węgla kamiennego w kotłowni wyposażonej w trzy kotły parowe OR-32. Przesył energii cieplnej odbywał się wówczas magistralami ciepłowniczymi należącymi do Elektrociepłowni Szopienice oraz miasta Katowice. Elektrociepłownia była wyposażona w następujące urządzenia: kotłownia wyposażona w trzy kotła parowe wraz z turbogeneratorem 3,0 MW oraz układami nawęglania, odpylania, odżużlania i stacją pomp, stacja uzdatniania wody, wymiennikownie ciepła, magistrale wodne i parowe, sieci cieplne. Przypisy
ТЭЦ Шопенице

ТЭЦ Шопенице — теплоэлектроцентраль на юге Польши в городе Катовице. Для обеспечения потребностей завода по обработке цветных металлов Huta Metali Nieżelaznych Szopienice в 1960-х годах была построена теплоэлектроцентраль. Она имела четыре угольных паровых котла производства рацибужской компании Rafako типа OR-32, введенные в эксплуатацию в 1962—1964 годах. Кроме того, в 1964 году была запущена турбина венгерской компании Lang мощностью 8,5 МВт, а в 2001 году запустили вторую турбину мощностью 3 МВт. В 1977 году станцию усилили пятым паровым котлом OR-32, а в 1980 году установили водогрейный котел WR-25. В 2003 году было принято решение о демонтаже двух котлов OR-32, водогрейного котла и турбины Lang. После этого тепловая и электрическая мощность ТЭЦ составили 78 МВт и 3 МВт соответственно. Для удаления продуктов сгорания в 1962 и 1977 годах были построены два дымовых трубы высотой 85 метров и 70 метров соответственно. Примечания
ТЕЦ Шопениці

ТЕЦ Szopienice — теплоелектроцентраль на півдні Польщі у місті Катовіце. Для забезпечення потреб заводу з обробки кольорових металів Huta Metali Nieżelaznych Szopienice у 1960-х спорудили теплоелектроцентраль. Вона мала чотири вугільні парові котли виробництва рацибузької компанії Rafako типу OR-32, введені в експлуатацію у 1962—1964 роках. Крім того, в 1964-му стала до ладу турбіна угорської компанії Lang потужністю 8,5 МВт, а в 2001-му запустили другу турбіну з показником 3 МВт. У 1977-му станцію підсилили п'ятим паровим котлом OR-32, а у 1980-му встановили водогрійний котел WR-25. У 2003-му ухвалили рішення про демонтаж двох котлів OR-32, водогрійного котла та турбіни Lang. Після цього теплова та електрична потужність ТЕЦ стала дорівнювати 78 МВт та 3 МВт відповідно. Для видалення продуктів згоряння в 1962-му та 1977-му спорудили два димарі заввишки 85 метрів та 70 метрів відповідно. Примітки
ТЭЦ Вроцлав

ТЭЦ Вроцлав – теплоэлектроцентраль в одноименном городе на юго-западе Польши. Впервые энергетический объект на месте современной ТЭЦ Вроцлав заработал в 1901 году, в период пребывания города в составе Германской империи. Через два года его мощность достигла 6,2 МВт, в 1918 году этот показатель составил уже 26,8 МВт, а в 1930 году достиг уровня 57 МВт. Во время Второй мировой войны часть оборудования вышла из строя, так что к концу 1944 года мощность станции снизилась до 44 МВт. Однако это не шло ни в какое сравнение с ущербом, который ТЭС понесла во время жестоких 2,5-месячных боёв за город в первой половине 1945 года, после которых станция могла выдать только 3 МВт. Восстановление объекта началось в 1946 году, в частности, отремонтировали или отстроили с фундамента три его дымаря высотой от 76 до 83 метров. Электростанция продолжала обслуживать потребности города, который оказался в составе Польши. В 1952 году она прошла некоторую модернизацию, во время которой две демонтированные старые турбины отправили на другую станцию в Сцинавку-Середнюю (была когда-то построена как Bahnkraftwerk Mittelsteine для питания Силезской железной дороги). В 1959 году Вроцлавскую ТЭС адаптировали для выполнения функций теплоэлектроцентрали. Учитывая растущие потребности города, в конце 1960-х годов приступили к строительству на площадке новой ТЭЦ. В 1972 году был введен в эксплуатацию первый блок типа ВС-50, оснащенный котлом ОР-230 производства компании Rafako (Рацибуж), турбиной 13P55-0-3 мощностью 55 МВт, поставленной эльблонгской Zamech, и генератором вроцлавского завода Dolmel. Тепловая мощность блока составляет 116 МВт. В 1984 и 1987 годах запустили два блока типа ВС-100, которые имели оборудование тех же производителей, но более мощное: котлы ОР-430 и турбины 13UC-100 с показателями по 104 МВт (при работе исключительно в конденсационном режиме — 108 МВт). Тепловая мощность одного блока составляет 208 МВт. Для покрытия пиковых потребностей в 1970 году станцию оснастили двумя угольными водогрейными котлами Rafako WP-70 мощностью по 81 МВт, а в 1974–1978 годах к ним добавили три Rafako WP-120 с показателями по 140 МВт. Это позволило довести тепловую мощность ТЭЦ до 1154 МВт. Однако по состоянию на середину 2010-х годов в работе остались только два водогрейных котла WP-120, а общая тепловая мощность станции составляет 812 МВт. Для поставки угля ТЭЦ имеет свой причал, куда уголь из Верхнесилезского бассейна доставляют по Гливицкому каналу и Одре. Удаление продуктов сгорания осуществлялось с помощью дымарей высотой 180 и 120 метров. Последний был снесен в 2017 году после запуска установки десульфуризации, которая имеет свой дымарь высотой 115 метров.. Примечания
ТЕЦ Вроцлав

ТЕЦ Вроцлав — теплоелектроцентраль у однойменному місті на південному заході Польщі. Вперше енергетичний майданчик на місці сучасної ТЕЦ Вроцлав запрацював у 1901 році, в часи перебування міста у складі Німецької імперії. Через два роки його потужність досягла 6,2 МВт, в 1918-му цей показник становив вже 26,8 МВт, а у 1930-му досягнув рівня 57 МВт. Під час Другої світової війни частина обладнання вийшла з ладу, так що на кінець 1944-го потужність станції зменшилась до 44 МВт. Втім, це не йшло у жодне порівняння зі шкодою, котру ТЕС зазнала під час жорстоких 2,5-місячних боїв за місто у першій половині 1945-го, після яких станція могла видати лише 3 МВт. Відновлення об'єкта стартувало у 1946-му, зокрема, відремонтували або відновили з фундаменту три його димарі заввишки від 76 до 83 метрів. Електростанція продовжувала обслуговувати потреби міста, котре опинилось у складі Польщі. В 1952-му вона пройшла певну модернізацію, під час якої дві демонтовані старі турбіни відправили на іншу станцію у Сцинавку-Середню (була колись споруджена як Bahnkraftwerk Mittelsteine для живлення Силезької залізниці). В 1959-му році Вроцлавську ТЕС пристосували для виконання функцій теплоелектроцентралі. З урахуванням зростання потреб міста, наприкінці 1960-х узялись за спорудження на майданчику нової ТЕЦ. В 1972-му відновився перший блок типу ВС-50, обладнаний котлом ОР-230 виробництва компанії Rafako (Рацибуж), турбіною 13P55-0-3 потужністю 55 МВт, постаченою ельблонзькою Zamech, та генератором вроцлавського заводу Dolmel. Теплова потужність блоку становить 116 МВт. У 1984-му та 1987-му запустили два блоки типу ВС-100, котрі мали обладнання тих же виробників, проте більш потужне: котли ОР-430 та турбіни 13UC-100 з показниками по 104 МВт (при роботі виключно у конденсаційному режимі — 108 МВт). Теплова потужність одного блоку становить 208 МВт. Для покриття пікових потреб у 1970-му станцію обладнали двома вугільними водогрійними котлами Rafako WP-70 потужністю по 81 МВт, а в 1974—1978 роках до них додали три Rafako WP-120 з показниками по 140 МВт. Це дозволило довести теплову потужність ТЕЦ до 1154 МВт. Втім, станом на середину 2010-х у роботі залишилось лише два водогрійні котли WP-120, а загальна теплова потужність станції становить 812 МВт. Для постачання вугілля ТЕЦ має власний причал, до якого вугілля із Верхньосилезького басейну трансопортується водним шляхом-Гливицьким каналом та річкою Одрою Видалення продуктів згоряння відбувалось за допомогою димарів висотою 180 та 120 метрів. Останній знесли у 2017-му, після запуску установки десульфуризації, котра має власний димар заввишки 115 метрів. Примітки
Elektrociepłownia Zielona Góra

Elektrociepłownia Zielona Góra – elektrociepłownia w Zielonej Górze w województwie lubuskim. Historia Elektrociepłownia została uruchomiona w 1974 w odpowiedzi na rosnące zapotrzebowanie na energię związane z rozwojem miasta i przemysłu. Elektrociepłownia kolejno przechodziła przez struktury organizacyjne: 1974 w ramach Zaodrzańskich Zakładów Przemysłu Metalowego „Zastal”, 1974–1975 w strukturze Miejskiego Przedsiębiorstwa Energetyki Cieplnej, 1975–1978 w ramach Wojewódzkiego Przedsiębiorstwa Energetyki Cieplnej, 1978–1991 jednostka Zakładu Energetycznego w ramach Zakładów Energetycznych Okręgu Zachodniego, 1 lipca 1991 została przedsiębiorstwem państwowym pod nazwą Elektrociepłownia Zielona Góra, 10 sierpnia 1993 przekształcona w jednoosobową spółkę Skarbu Państwa pod nazwą Elektrociepłownia Zielona Góra Spółka Akcyjna, maj 2005 wydzielenie z Elektrociepłowni spółki remontowej Przedsiębiorstwo Remontowe Elektrociepłowni ECeRemont Sp. z o.o., 7 września 2001 prywatyzacja Elektrociepłowni – 45% zakupiło Konsorcjum ZEW Kogeneracja S.A. i Dalkia Termika S.A. (obie spółki pod kontrolą francuskiej EDF), Od 16 lutego 2012 r. Spółka wchodzi w skład grupy kapitałowej EDF. 1 maja 2013 r. wyłączono trwale z użytkowania urządzenia wytwórcze bloku węglowego o mocy 23,4 MWe i 157,9 MWt wraz z urządzeniami towarzyszącymi 13 listopada 2017 przejęcie przez PGE. Dane techniczne Na wyposażenie elektrociepłowni składają się: blok gazowo-parowy (zainstalowana moc elektryczna 198 MW, moc cieplna 135 MW) jeden turbozespół gazowy typu F9E (PG9171) firmy GE do produkcji energii elektrycznej o mocy 126,1 MW, 1 kocioł odzysknicowy typu OU-192, produkcji Rafako Polska – wykorzystujący ciepło spalin wylotowych z turbiny gazowej do produkcji pary, 1 turbozespół parowy typu 7CK 65, produkcji Alstom Polska, zasilany parą z kotła odzysknicowego, wytwarzający energię elektryczną. Moc elektryczna zainstalowana elektrociepłowni to 221,4 MW, a moc cieplna 322 MW. Roczna produkcja to: 1 362 067 MWh energii elektrycznej, 1033 TJ energii cieplnej w wodzie przesyłanej do systemu ciepłowniczego Przypisy Bibliografia Robert Skobelski, Ireneusz Wojewódzki: Z prądem i pod prąd. Historia zielonogórskiej Elektrociepłowni, Zielona Góra 2011. Linki zewnętrzne Elektrociepłownia Zielona Góra S.A. dla bloku parowo-gazowego w EC Zielona Góra. geoland.pl. [zarchiwizowane z tego adresu (2009-04-03)]. Rzeczpospolita PGE Energia Ciepła. pgeenergiaciepla.pl. [zarchiwizowane z tego adresu (2017-12-01)].