NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Włocławek (gemeente)

De gemeente Włocławek is een landgemeente in het Poolse woiwodschap Koejavië-Pommeren, in powiat Włocławski. De zetel van de gemeente is in Włocławek. Op 30 juni 2004 telde de gemeente 6371 inwoners. Oppervlakte gegevens In 2002 bedroeg de totale oppervlakte van gemeente Włocławek 219,92 km², waarvan: agrarisch gebied: 33% bossen: 49% De gemeente beslaat 14,94% van de totale oppervlakte van de powiat. Demografie Stand op 30 juni 2004: In 2002 bedroeg het gemiddelde inkomen per inwoner 1344,26 zł. Plaatsen Adaminowo, Dębice, Dobiegniewo, Dobra Wola, Dąb Mały, Dąb Polski, Dąb Wielki, Gróbce, Humlin, Jazy, Józefówo, Kolonia Dębice, Kosinowo, Koszanowo, Kruszyn, Kruszynek, Ludwinowo, Ładne, Łagiewniki, Łączki, Łuba Druga, Markowo, Modzerowo, Mostki, Mursk, Nowa Wieś, Pińczata, Płaszczyzna, Poddębice, Potok, Przerytka, Przyruda, Radyszyn, Ruda, Skoki Duże, Skoki Małe, Smolarka, Smolarskie, Smólnik, Smólsk, Stasin, Sykuła, Świętosław, Telążna Leśna, Telążna Stara, Warząchewka Królewska, Warząchewka Nowa, Warząchewka Polska, Widoń, Wikaryjskie, Wistka Królewska, Wistka Szlachecka, Wójtowskie, Zuzałka. Aangrenzende gemeenten Baruchowo, Brudzeń Duży, Brześć Kujawski, Choceń, Dobrzyń nad Wisłą, Kowal, Lubraniec, Nowy Duninów, Włocławek
Włocławek (gmina wiejska)

Włocławek – gmina wiejska w Polsce położona w województwie kujawsko-pomorskim, w powiecie włocławskim. W latach 1975–1998 gmina administracyjnie należała do województwa włocławskiego. Siedziba gminy to Włocławek. Według danych z 30 czerwca 2004 gminę zamieszkiwało 6371 osób. Na terenie gminy funkcjonuje lotnisko Włocławek-Kruszyn. Struktura powierzchni Według danych z roku 2002 gmina Włocławek ma obszar 219,92 km², w tym: użytki rolne: 33% użytki leśne: 49% Gmina stanowi 14,94% powierzchni powiatu. Ochrona przyrody Na terenie gminy znajdują się 4 rezerwaty przyrody: Rezerwat przyrody Dębice – leśny, chroni wilgotne dąbrowy świetliste z rzadkimi roślinami Rezerwat przyrody Gościąż – przyrody nieożywionej (geomorfologiczny), chroni drobnolaminowane osady denne Rezerwat przyrody Kulin – florystyczny, chroni największe w Polsce stanowisko dyptamu jesionolistnego (gorejący krzew Mojżesza) Rezerwat przyrody Wójtowski Grąd – leśny, chroni grąd i bór mieszany świeży na wydmach Demografia Dane z 30 czerwca 2004: Demografia w Gminie Włocławek. W ostatnich latach – do 2019 roku włącznie - zauważalny był wyraźny wzrost mieszkańców. Liczba mieszkańców zameldowanych na pobyt stały i czasowy w latach 2014 – 2020, według stanów na dzień 31 grudnia danego roku, przedstawiała się następująco: 2014r. – 7 094 mieszkańców, 2015r. – 7 164 mieszkańców, 2016r. – 7 188 mieszkańców, 2017r. – 7 255 mieszkańców, 2018r. – 7 289 mieszkańców, 2019r. – 7 354 mieszkańców, 2020r. – 7 355 mieszkańców, 2021r. – 7 342 mieszkańców 2022r. – 7 379 mieszkańców. Zabytki Wykaz zarejestrowanych zabytków nieruchomych na terenie gminy: zespół dworski w Dębicach, obejmujący: murowano-drewniany dwór z oranżerią, ; park z XVIII w.; spichrz z początku XX w., nr A/1497/1-3 z 30.12.1987 roku zespół pałacowy z początku XIX w. w Smólsku, obejmujący: pałac; park, nr 165/A z 05.06.1985 roku zespół dworski z początku XIX w. miejscowości Świętosław obejmujący: dwór; park; kuźnię; oborę; spichrz; stajnię; stodołę, nr 287/A z 20.01.1992 roku zespół dworski z połowy XIX w. w Wistce Szlacheckiej, obejmujący: dwór; park z XVIII w., nr 282/A z 22.04.1991 roku. Sołectwa Dąb Mały, Dobra Wola, Gróbce, Józefowo, Kolonia Dębice, Kosinowo, Koszanowo, Kruszyn, Kruszynek, Ludwinowo, Ładne, Łagiewniki, Markowo, Modzerowo, Mursk, Nowa Wieś, Pińczata, Poddębice, Skoki Duże, Smólnik, Smólsk, Telążna Leśna, Warząchewka Królewska, Warząchewka Nowa, Warząchewka Polska i Wistka Królewska. Pozostałe miejscowości Adaminowo, Dąb Polski, Dąb Wielki, Dębice, Dobiegniewo, Humlin, Jazy, Łączki, Łuba Druga, Mostki, Płaszczyzna, Potok, Przerytka, Przyruda, Radyszyn, Ruda, Skoki Małe, Smolarka, Smolarskie, Stasin, Sykuła, Świętosław, Telążna Stara, Widoń, Wikaryjskie, Wistka Szlachecka, Wójtowskie, Zuzałka. Sąsiednie gminy Baruchowo, Brudzeń Duży, Brześć Kujawski, Choceń, Dobrzyń nad Wisłą, Kowal, Lubraniec, Nowy Duninów, Włocławek (miasto) Zobacz też gmina Łęg gmina Śmiłowice Przypisy
Comuna de Włocławek

Włocławek (polaco: Gmina Włocławek) é uma gminy (comuna) na Polónia, na voivodia de Cujávia-Pomerânia e no condado de Włocławski. A sede do condado é a cidade de Włocławek. De acordo com os censos de 2004, a comuna tem 6371 habitantes, com uma densidade 29 hab/km². Área Estende-se por uma área de 219,92 km², incluindo: área agrícola: 33% área florestal: 49% Demografia Dados de 30 de Junho 2004: De acordo com dados de 2002, o rendimento médio per capita ascendia a 1344,26 zł. Subdivisões Dąb Mały, Dobra Wola, Gróbce, Józefowo, Kolonia Dębice, Kosinowo, Koszanowo, Kruszyn, Kruszynek, Ludwinowo, Ładne, Łagiewniki, Markowo, Modzerowo, Mursk, Nowa Wieś, Pińczata, Poddębice, Skoki Duże, Smólnik, Smólsk, Telążna Leśna, Warząchewka Królewska, Warząchewka Nowa, Warząchewka Polska e Wistka Królewska. Comunas vizinhas Baruchowo, Brudzeń Duży, Brześć Kujawski, Choceń, Dobrzyń nad Wisłą, Kowal, Lubraniec, Nowy Duninów, Włocławek Ligações externas Sítio Oficial Referências
Влоцлавек (гмина)

Влоцлавек (пол. Włocławek) — сельская гмина (волость) в Польше, входит как административная единица в Влоцлавский повет, Куявско-Поморское воеводство. Население — 6371 человек (на 2004 год). Соседние гмины Гмина Барухово Гмина Брудзень-Дужы Гмина Бжесць-Куявски Гмина Хоцень Гмина Добжинь-над-Вислой Гмина Коваль Гмина Любранец Гмина Новы-Дунинув Влоцлавек Ссылки Официальная страница
Влоцлавек (гміна)

Гміна Влоцлавек (пол. Gmina Włocławek) — сільська гміна у північній Польщі. Належить до Влоцлавського повіту Куявсько-Поморського воєводства. Станом на 31 грудня 2011 у гміні проживало 6952 особи. Площа Згідно з даними за 2007 рік площа гміни становила 219.92 км², у тому числі: орні землі: 33.00% ліси: 49.00% Таким чином, площа гміни становить 14.94% площі повіту. Населення Станом на 31 грудня 2011: Сусідні гміни Гміна Влоцлавек межує з такими гмінами: Барухово, Брудзень-Дужи, Бжешць-Куявський, Хоцень, Добжинь-над-Віслою, Коваль, Любранець, Новий Дунінув. Примітки
Synagoge (Oberglogau)

Die ehemalige Synagoge im oberschlesischen Oberglogau (Głogówek) stammt aus den 1860er Jahren und gehörte der liberalen jüdischen Gemeinde. Sie befindet sich an der Ulica Szkolna 1. Geschichte Die Oberglogauer Synagoge wurde 1869 erbaut. Sie wurde durch den Oberglogauer Architekten und Baumeister Frankel entworfen. Mündlichen Überlieferungen nach soll es vorher ein hölzernes Bauwerk gegeben haben. Der steinerne Bau hat eine rechteckige Grundfläche mit den Maßen 11,65 mal 18,75 Meter. Im Innenraum besaß das Gotteshaus an drei Seiten Emporen für die Frauen auf gusseisernen Säulen. Hinter dem Eingang befand sich eine Vorhalle, von der man in die Haupthalle kam. An der Ostseite befand sich ein reich verzierter Toraschrein mit einer Kuppel. In der Oberglogauer Synagoge befand sich einst eine Thorarolle aus dem 18. Jahrhundert mit Silberarbeiten des Johann Gottlieb Muche aus Breslau. Diese war geschmückt mit dem Wappen der Fürsten von Hatzfeld. Nach den Novemberpogromen in der Nacht vom 9. auf den 10. November 1938 blieb das Bauwerk erhalten. Nach 1945 wurde es umgebaut und zu einem landwirtschaftlichen Lager umgenutzt. Die Türmchen an den vier Ecken wurden auf Dachhöhe abgeflacht. In den 1950er Jahren wurde schließlich die Apsis abgebaut. Die ursprüngliche Gestalt des Gebäudes ist noch teilweise erkennbar. Das Gebäude wurde in den 1990er Jahren als Geschäft genutzt und heute befinden sich darin Wohnungen. Literatur Festschrift zur 700-Jahrfeier der Stadt Oberglogau: 1275–1925, (Digitalisat) Siehe auch Liste von Synagogen in Polen Weblinks Beschreibung bei Virtuelles Schtetl (abgerufen am 17. März 2022) Einzelnachweise
Synagoga w Głogówku

Synagoga w Głogówku – synagoga znajdująca się w Głogówku przy ulicy Szkolnej 1, w pobliżu dawnych murów obronnych. Historia Synagoga została zbudowana w 1864 roku, według projektu architekta i budowniczego Wilhelma Fraenkla. W latach 30. XX wieku została gruntownie przebudowana. Podczas nocy kryształowej z 9 na 10 listopada 1938 roku bojówki hitlerowskie podpaliły synagogę, jednak pożar został szybko ugaszony, aby ogień nie rozniósł się na sąsiednie budynki. W 1939 zniszczony budynek zakupił właściciel miejscowego kina, który następnie odbudował go w uproszczonej formie. Po zakończeniu wojny budynek synagogi został gruntownie wyremontowany i równocześnie przebudowany z przeznaczeniem na magazyn. Wówczas wnętrze podzielono stropem i ścianami działowymi, częściowo zamieniono otwory okienne, rozebrano sterczyny oraz na początku lat 50. rozebrano półokrągłą apsydę, która przylegała do ściany wschodniej. Obecnie we wnętrzach synagogi znajduje się sklep. Architektura Murowany budynek synagogi wzniesiono na planie prostokąta o wymiarach 11,65 na 18,75 metrów. Pierwotnie w narożnikach synagogi znajdowały się wieżyczki. Wewnątrz dawniej w zachodniej części znajdował przedsionek, z którego wchodziło się do prostokątnej, głównej sali modlitewnej. Z trzech stron otaczały ją galerie dla kobiet, wsparte na żeliwnych kolumnach. Galeria znajdująca się nad przedsionkiem była wysunięta w głąb sali. Na wschodniej ścianie znajdował się bogato zdobiony aron ha-kodesz w kształcie portalu, zwieńczonego kopułą. Przypisy Linki zewnętrzne Synagoga w Głogówku w portalu Wirtualny Sztetl
Синагога в Глогувеке

Синагога в Глогувеке — синагога, находившаяся в польском городе Глогувек (Опольское воеводство) (бывший г. Оберглогау Верхняя Силезия) на сегодняшней улице Щельной, 1, около бывшей крепостной стены. Синагога построена в 1864 году по проекту городского архитектора и строителя Френкеля Вины. В 1930-х годах полностью перестроена. Во время еврейских погромов, так называемой, хрустальной ночи с 9 на 10 ноября 1938 года нацисты сожгли синагогу. Однако, сгоревшее здание не было полностью разрушено и снесено. После войны здание синагоги полностью отремонтировано и тогда же перестроено под сельскохозяйственный склад. Башни на четырёх углах были снесены до уровня крыши. Во время перестройки интерьер был разделён столбами и перегородками, оконные проёмы частично изменены, часть интерьера была демонтирована. В начале 1950-х годов снесена полукруглая апсида, которая примыкала к восточной стене. В настоящее время в синагоге находится магазин . Кирпичное здание синагоги построено в прямоугольном плане размером 11,65 на 18,75 м. Первоначально на углах синагоги располагались башенки. Ранее внутри, в западной части, был вестибюль, из которого вёл вход в прямоугольный главный молитвенный зал с трёх сторон окружённый эмпорами для женщин, которые поддерживали чугунные колонны. На восточной стене находился богато украшенный синагогальный ковчег в форме портала, увенчанный куполом. В синагоге Глогувека когда-то хранился свиток Торы XVIII-го века с серебряными окладами работы Иоганна Готлиба Муше, мастера из Бреслау и украшенный гербом князей Хацфельд из Гессена. Литература Głogówek, [w:] Bożena Kubit, Przemysław Nadolski, Jerzy Krzysztof Kos, Synagogi na Górnym Śląsku, Wydanie pierwsze, Gliwice: Muzeum w Gliwicach, 2021, s. 118-119, ISBN 978-83-958939-9-5, OCLC 1301997119 Ссылки Virtual Shtetl (пол.)
Siedlęcin Tower

Siedlęcin Tower (Polish: Wieża książęca w Siedlęcinie) is a 14th-century tower castle situated in the southwestern Polish village of Siedlęcin in the Karkonosze County, in the Lower Silesian Voivodeship. The keep in Siedlęcin is one of the best-preserved examples of such buildings in Central Europe; its construction was probably started in 1313 by Henry I of Jawor. He and his wife Agnes of Bohemia also commissioned the medieval Gothic fresco murals depicting the legend of Lancelot that are painted in the great hall of the keep. Description The tower, surrounded by a moat, is a keep of a relatively modest sort, which combines the functions of housing, ceremony, and defence in a vertical disposition analogous to those found in other castles in Europe: the lower storeys were designed for defence and for trade and business; the upper floors consisted of living quarters, and fulfilled the ceremonial functions of the dukes; the topmost floor served watching purpose and later for seed stocking. History The history of the Siedlęcin Tower is tightly related to the history of the Piast Dynasty, which ruled over Poland from 960 to 1370. Initially the property of Henri I of Jawor, the tower was built between 1313 and 1315 close to the river Bóbr, in one of the most gold-bearing regions of Europe back then. The second owner was his nefew, Bolko II the Small, duke of Swidnica. After his death, his widow, the duchess Agniezka sold the tower to the courtier Jenchin von Redern. His family kept the tower until the mid 15th century. For the following centuries, the tower had several owners and numerous changes were applied to the building. During the 18th century, it became the property of the von Schaffgotsch's family, who kept it until 1945. During the post-war period, after the redefinition of the borders with Germany, many families were brought from eastern Poland to live in the tower. These families stayed there until the beginning of the 21st century. List of the owners of the tower 1313-1346 | Henri Ist of Jawor 1346-1368 | Bolko II the Small 1368-1369 | Agnes of Habsbourg ca.1369-1409 | Von Redern Family 1409-1437 | Von Schellendorf Family 1437-1452 | Von der Wieze Family 1453-1454 | Von Zedlitz Family 1454-1622 | Von Nimptsch Family 1622-1653 | Princes Legnicko-Brzescy 1653-1945 | Von Schaffgotsch Family References External links Reconstruction drawings of Siedlęcin Tower History and photos of the Ducal Tower in Siedlęcin (in Polish)
Княжеская башня в Седленцине

Княжеская башня в Седленцине (пол. Wieża książęca w Siedlęcinie, нем. Wohnturm in Boberröhrsdorf) — жилая башня яворского князя Генриха I, которая впоследствии стала рыцарской резиденцией. Башня расположена в селе Седленцине в Еленегурском повяте Нижнесилезского воеводства в Польше и лежит на туристическом Пути Пястовских Замков. История Строительство готической башни, вероятно, было начато около 1314 года по указанию яворского князя Генриха I. Изначально башня имела четыре этажа, из которых два нижних выполняли функции хозяйственных помещений, а третий и четвертый — жилых. Около 1346 года была выполнена настенная полихромия в большой зале на третьем этаже. Картины были выполнены с помощью техники альсекко — краску наносили на высушенную штукатурку. Их сюжет уникален, так как связан с легендами о рыцаре Ланселоте. В августе 2006 года началась комплексная реставрация фресок. Башню в 1368 году продала вдова Болеслава II Малого, княгиня Агнесса. Новым владельцем стал рыцарь Йеншин фон Редерн, род которого владел башней до середины XV века. В 1575 году башня была перестроена, именно тогда к ней был достроен верхний этаж. С 1732 по 1945 годы здание принадлежало роду Шаффгочев. Современное состояние До недавнего времени башня не находилась под защитой. С 2001 года она находится в собственности фонда «Zamek Chudów». Здание открыто для посещения туристами. В 2006 году в башне осуществлялась консервация средневековых настенных росписей, в 2007 году консервационные работы охватили остальные стены первого и второго этажей башни, а также камин, полы и потолки на этих этажах. В 2008 году был отремонтирован входной портал и два других портала внутри башни, а также средневековые деревянные двери, ведущие к башне, ренессансные двери на первом этаже и потолок над правой комнатой первого этажа. Был восстановлен пол в левой зале на первом этаже. В 2009 году были проведены дальнейшие работы, имевшие целью укрепление конструкции крыши над соединением между средневековой башней и расположенным перед ней позднебароным домом. В 2008—2012 годах вблизи башни проводились археологические раскопки. В 2011 году на первом этаже башни была открыта выставка, на которой были представлены их результаты (в дальнейшем ее расширяли новыми находками). Галерея Примечания Литература Romuald Łuczyński: Zamki, dwory i pałace w Sudetach. Legnica: Stowarzyszenie „Wspólnota Akademicka”, 2008, ISBN 978-83-89102-63-8. Arne Franke (red.): Kleine Kulturgeschichte der schlesischen Schlösser. Band 1. Bergstadtverlag Wilhelm Gottlieb Korn, 2015, S. 47-48. Ссылки Wieża książęca w Siedlęcinie – strona oficjalna stowarzyszenia Wieża książęca w Siedlęcinie Архивная копия от 1 мая 2021 на Wayback Machine Wieża Książęca w Siedlęcinie Zabytkoznawcy Sztuki: Sir Lancelot z Siedlęcina. Unikatowe malowidła arturiańskie zachowane na Dolnym Śląsku Архивная копия от 30 апреля 2021 на Wayback Machine Zabytkoznawcy Sztuki: Na moście mieczowym. Sir Lancelot z Jeziora w sztuce średniowiecza Архивная копия от 30 апреля 2021 на Wayback Machine Wieża książęca w Siedlęcinie. Średniowieczny komiks Архивная копия от 11 мая 2021 на Wayback Machine
Княжа вежа в Седленцині

Княжа вежа в Седленцині (пол. Wieża książęca w Siedlęcinie, нім. Wohnturm in Boberröhrsdorf) — житлова вежа яворського князя Генрика I, яка згодом стала лицарською резиденцією. Вежа розташована у селі Седленцин у Єленьоґурському повіті Нижньосілезького воєводства в Польщі та лежить на туристичному Шляху П'ястівських Замків. Історія Будівництво готичної вежі, ймовірно, було розпочато близько 1314 року за вказівкою яворського князя Генрика I. Спочатку вежа мала чотири поверхи, з яких два нижніх виконували функції господарських приміщень, а третій та четвертий — житлових. Близько 1346 року було здійснено настінну поліхромію у великій залі на третьому поверсі. Картини було виконано за допомогою техніки альсекко — фарбу наносили на висушену штукатурку. Їх тематика є особливою, адже пов'язана із легендами про лицаряЛанселота. У серпні 2006 року розпочалася комплексна реновація фресок. Вежу в 1368 році продала вдова Болеслава II Малого, герцогиня Агнєшка. Новим власником став лицар Єншин фон Редерн, родина якого володіла вежею до середини XV століття. У 1575 році вежу було перебудовано, саме тоді до неї було добудовано верхній поверх. З 1732 по 1945 роки будівля належала родині Шафґочів. Сучасний стан Донедавна вежа не перебувала під жодним захистом. З 2001 року вона перебуває у власності фундації "Zamek Chudów". Будівля відкрита для відвідування туристами. У 2006 році у вежі здійснювалася консервація середньовічних настінних розписів, натомість у 2007 році консерваційні роботи охопили решту стін першого та другого поверхів вежі, а також камін, підлоги та стелі на цих поверхах. У 2008 році було відремонтовано вхідний портал (та два інші портали всередині вежі), а також дерев’яні середньовічні двері, що ведуть до вежі, ренесансні двері на першому поверсі та стелю над правою кімнатою першого поверху. Було відновлено також підлогу в лівій залі на першому поверсі. У 2009 році були проведено подальші роботи, що мали на меті зміцнення конструкції даху над з'єднанням між середньовічною вежею та розташованим перед нею пізньобароковим будинком. У 2008–2012 роках поблизу вежі проводилися археологічні розкопки. У 2011 році на першому поверсі вежі було відкрито виставку, на якій були представлені їх результати (у подальшому її розширювали за рахунок нових знахідок). Фотогалерея Примітки
Селецкий замок

Селецкий замок (пол. Zamek Sielecki) — замок, расположенный на левом берегу реки Черная Пшемша в городе Сосновце Силезского воеводства в Польше. Замок, история которой уходит в позднее средневековье, является самым старым зданием города. История До недавнего времени считалось, что замок был построен в 1620 году, но благодаря археологическим раскопкам и архивным исследованиям удалось выяснить, что он, вероятно, был основан в XV веке. Первое упоминание об оборонительном объекте в Сельце приходится на 1403 год. О существовании здесь укреплений упоминалось также в 1430 году. В 1465 году владельцем укреплений стал королевский придворный Якуб Дух из Дембна. В 1567 году владельцем Сельца стал Валенты Минор. В 1620 году Себастиан Минор герба Пулкозиц завершил строительство нового замка на плане четырехугольника с двором в центре. Вид замка того периода представлен в инвентарях 1665 и 1719 годов. После Миноров хозяевами Сельца были Моджеевские и Менгоборские. В правление короля Станислава Августа Понятовского замок принадлежал полковнику Михалу Жулиньскому, а затем придворному камергеру Иордану Стоевскому, который в 1802 году продал замок прусскому генералу Кристиану Людвигу Шиммельпфеннигу фон дер Ойе. После его смерти в 1812 году, его вдова продала замок в 1814 году пщинскому князю Людвику Анхальт-Кётену фон Плессу. В 1824 году замок сгорел, впоследствии князь решил его восстановить. В 1856 году здание приобрел металлургический предприниматель Андреас фон Ренард, род которого и связанная с ним фирма владели замком вплоть до Второй мировой войны. В то время здесь были обустроены офисные помещения. Во времена Ренардов замок был перестроен, в частности, было снесено восточное крыло и заполнен ров. В 1977 году замок был передан предприятию по изготовлению хозяйственного стекла «Витропол», здесь был устроен музей и выставка польского стекла. В течение 1977—1980 годов был осуществлен генеральный ремонт замка. В 1981—1995 годах здесь находился Музей современного стекла. В 1994 году замок, который находился в довольно запущенном состоянии, перешел во владение города Сосновца, был начат его ремонт. В наше время в замке размещается художественный центр, который принимает активное участие в культурной жизни города, организуя выставки, концерты и различные культурные события. Архитектура Замок был построен из известкового камня и кирпича в 1620 году, возможно с использованием более ранней застройки. Это был комплекс из четырех крыльев с угловыми башнями. После пожара 1824 года замок был восстановлен в 1832 году. В результате очередной перестройки было разобрано восточное крыло с въездными воротами, также засыпали ров. Несмотря на эти изменения, об оригинальном оборонительном характере замка свидетельствует его форма, четыре угловые башни и ризалит на продолжениях боковых крыльев. В наше время это здание с тремя крыльями и открытым двором. Галерея Примечания