NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Elektrárna Siersza

Elektrárna Siersza je černouhelná tepelná elektrárna poblíž města Trzebinia v Malopolském vojvodství. Provozovatelem elektrárny je společnost Południowy Koncern Energetyczny. Historie Původní tepelná elektrárna nazvaná Siersza Wodna byla dána provozu v roce 1913. Její instalovaný výkon 5 MW se postupně zvyšoval až na 22,5 MW v roce 1928. S ohledem na nedaleké zásoby černého uhlí byla v 50. letech 20. století zahájena výstavba nové tepelné elektrárny Siersza. První etapa výstavby byla dokončena v roce 1962, kdy začaly pracovat první dva elektrárenské bloky o instalovaném výkonu 2 x 130 MW. Ve druhé etapě byly do roku 1970 vybudovány další čtyři bloky, každý s instalovaným výkonem 120 MW. Od 29. prosince 2000 je Elektrárna Siersza součástí koncernu Południowy Koncern Energetyczny S.A. Současnost Po provedených opravách a modernizacích bloků 1 a 2, kdy byl zvýšen instalovaný výkon každého z těchto bloků na 153 MW, disponuje elektrárna v současnosti (rok 2008) instalovaným elektrickým výkonem 786 MW, tepelný výkon je 61,3 MWt. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Elektrárna Siersza na Wikimedia Commons Elektrownia Siersza w Trzebini Archivováno 8. 2. 2005 na Wayback Machine. (oficiální stránky elektrárny)
Siersza Power Station

The Siersza Power Station (Polish: Elektrownia Siersza) is a coal-fired thermal power station in Trzebinia, Poland. It is operated by TAURON Wytwarzanie. There are 6 turbo generators (two are no longer used) and 3 chimneys. The installed capacity is 546 MWe and the thermal capacity is 61 MWt. The remaining thermal energy is used locally. External links Official website
Musikhøjskolen i Łódź

Grażyna og Kiejstut Bacewicz musikhøjskole i Łódź (polsk Akademia Muzyczna im. Grażyny i Kiejstuta Bacewiczów w Łodzi) blev grundlagt af Helena Kijeńska-Dobkiewiczowa i begyndelsen af det 20. århundrede, og blev reaktiveret efter 2. verdenskrig i 1945 (fra 1946 kendt under navnet Den statslige musikhøjskole; Państwowa Wyższa Szkoła Muzyczna). Højskolens første direktør var Kazimierz Wiłkomirski. Højskolen oplevede en intensiv artistisk og uddannelsesmæssig udvikling takket være sine fremragende musikere, pædagoger og rektorer op gennem historien. I 1999 blev den opkaldt efter Grażyna og Kiejstut Bacewicz. Musikhøjskolen har sæde i Karol Poznańskis representative palæ, som fabrikanten Izrael Poznański byggede til sin søn i 1904. Fakulteter Fakultet for komposition, musikteori, rytmik og artistisk uddannelse Fakultet for klaver, cembalo og orgel Det instrumentale fakultet Fakultet for vokalistik og skuespil Ekstern Henvisninger Musikkhøyskolens hjemmeside
Academy of Music, Łódź

The Grazyna and Kiejstut Bacewicz University of Music in Łódź (Polish: Akademia Muzyczna im. Grażyny i Kiejstuta Bacewiczów w Łodzi), is a government-funded Institution of higher education in the city of Łódź, Poland. It was created at the turn of the 20th century as the Helena Kijeńska-Dobkiewicz Music Conservatory. After World War II, the Academy was reactivated as the State Conservatory of Music (April 18, 1945). It was re-structured as the Music Academy by the Act of Polish Parliament in 1982. Since 1999 it is named after one of its Rectors, as the Grażyna and Kiejstut Bacewicz University of Music. Among the former rectors of the Academy who influenced the Polish music scene were Kazimierz Wiłkomirski (1945-1947), cellist, composer, conductor and brother of Wanda Wiłkomirska, as well as Kazimierz Sikorski (1947-1954), recipient of the Order of Polonia Restituta (1937), composer of symphonies, overtures and concertos. The rectorate is housed in the Karol Poznański Palace on ul. Gdańska. Faculties The structure of the University consists of four faculties: Creativity, Interpretation, Music Education and Production Instrumental Performance Performing Arts Jazz and Popular Music Each of the faculties of the University is divided into several departments and institutes. Notes and references Media related to Academy of Music in Łódź at Wikimedia Commons
Grażyna en Kiejstut Bacewicz Muziekacademie Łódź

De datum van oprichting van de Grażyna en Kiejstut Bacewicz Muziekacademie Łódź (Pools: Akademia Muzyczna im. Grażyny i Kiejstuta Bacewiczów w Łodzi) in Łódź, Polen, is niet precies bekend. Waarschijnlijk is het in het begin van de 20e eeuw opgericht door Helena Kijeńska-Dobkiewiczowa en werd toen als Konserwatorium Muzyczne (Muziekconservatorium) bekend. Na de Tweede Wereldoorlog werd de school geheractiveerd en kreeg de naam Państwowe Konserwatorium Muzyczne (Staatsmuziekconservatorium). Het voormalige gebouw van de fabrikant Izrael Poznański aan de ulica Gdańska werd betrokken. In 1946 werd de naam bij ministerieel besluit opnieuw veranderd in Państwowa Wyższa Szkoła Muzyczna (Staatshogeschool voor Muziek). Vanaf 1 december 1981 werd de "Hogeschool" in Muziekacademie veranderd en sinds 2 juli 1999 draagt het ook de namen van de patronen Grażyna Bacewicz en Kiejstut Bacewicz in de volledige naam. Op 1 december 1992 werden tevens gebouwen aan de ulica Kilińskiego in gebruik genomen, die plaats bieden aan de bibliotheek, leesruimten, klassen voor kunstpedagogiek, muziektherapie en andere accommodaties. Rectoren van de academie 1945-1947 Prof. Kazimierz Wiłkomirski 1947-1954 Prof. Kazimierz Sikorski 1954-1957 Prof. Mieczysław Drobner 1957-1969 Prof. Kiejstut Bacewicz 1969-1981 Prof. Zenon Płoszaj 1981-1987 Prof. Zygmunt Gzella 1987-1993 Prof. Aleksander Kowalczyk 1993-1999 Prof. Bogdan Dowlasz 1999-2005 Prof. Anna Wesołowska-Firlej Sinds 2005 Prof. Antoni Wierzbiński Externe link (pl) /(en) Officiële internetpagina
Музыкальная академия в Лодзи

Музыкальная академия имени Гражины и Кейстута Бацевичей в Лодзи (пол. Akademia Muzyczna im. Grażyny i Kiejstuta Bacewiczów w Łodzi) — польская консерватория, расположенная в Лодзи. Носит имя Гражины Бацевич и Кейстута Бацевича, которые в ней учились и преподавали. Основу академии составила частная консерватория Хелены Киеньской, основанная в 1912 году и действовавшая вплоть до Второй мировой войны. В годы немецкой оккупации Киеньска и её муж, пианист Антоний Добкевич, продолжали давать уроки частным образом, а в 1945 году воссоздали свою консерваторию, однако в Варшаве на правительственном уровне было принято решение об учреждении в городе Государственной высшей школы музыки, и для её создания в Лодзь был командирован Казимеж Вилкомирский. Киеньска передала инструменты, библиотеку и нотный архив своей консерватории в распоряжение нового учебного заведения, а сама стала его проректором. В числе создателей школы был и Казимеж Сикорский, возглавивший отделение теории, композиции и дирижирования, а затем сменивший Вилкомирского на посту ректора. Академия располагается во Дворце Познаньского, построенном в 1904 году для Кароля Познаньского, владельца крупнейшего в городе красильного производства. В этом здании оккупационная администрация в годы Второй мировой войны учредила собственную музыкальную школу, а после освобождения было принято решение использовать его для тех же целей. Статус академии она получила в 1982 году, а в 1999 году ей было присвоено имя Бацевичей. В 1974 г. был открыт филиал в Быдгоще, пятью годами позже выделившийся в Музыкальную академию в Быдгоще. Среди известных преподавателей были Ирена Дубиска, Бенедек Чалог и Владислав Кендра. В 1986 году Академия учредила звание почётного доктора, его первым обладателем стал Александр Тансман. Ректоры академии Казимеж Вилкомирский (1945—1947) Казимеж Сикорский (1947—1954) Мечислав Дробнер (1954—1957) Кейстут Бацевич (1957—1969) Зенон Плошай (1969—1981) Зыгмунт Гзелла (1981—1987) Александр Ковальчик (1987—1993) Богдан Довляш (1993—1999) Анна Весоловска-Фирлей (1999—2005) Антоний Вежбиньский (2005—2012) Цезарий Санецкий (2012—2020) Эльжбета Александрович (с 2020 г.)
Музична академія (Лодзь)

Музична академія в Лодзі (пол. Akademia Muzyczna im. Grażyny i Kiejstuta Bacewiczów w Łodzi) — вищий навчальний заклад музичного профілю у Лодзі. Історія навчального закладу сягає початку XX століття. Спочатку це була музична школа, яка пізніше стала консерваторією. Керувала та опікувалася навчальним закладом видатна постать в історії музичної освіти в Лодзі — піаністка та педагог Гелена Марія Кієнська. 1945 року на основі націоналізованої приватної музичної консерваторії Гелени Марії Кієнської була заснована державна консерваторія. Вже 1946 року була перейменована у Вищу музичну школу. З 1982 року називається музичною академією. З 1999 року академію названо іменем Ґражини і Кейстута Бацевичів. Примітки Посилання офіційний сайт [Архівовано 2 липня 2014 у Wayback Machine.]
Západobeskydské podhůří

Západobeskydské podhůří (polsky Pogórze Zachodniobeskidzkie) je geomorfologická oblast Vnějších Západních Karpat, ležící na severovýchodním území Česka (Morava a České Slezsko) a zasahující do jižního Polska (Malopolsko). Skládá se z těchto částí: Podbeskydská pahorkatina Pogórze Śląskie Pogórze Wielickie Pogórze Wiśnickie Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Západobeskydské podhůří na Wikimedia Commons
Westbeskiden-Vorgebirge

Das Westbeskiden-Vorgebirge (polnisch Pogórze Zachodniobeskidzkie) ist ein Gebirgszug der Westkarpaten in Polen (Woiwodschaft Schlesien sowie Woiwodschaft Kleinpolen). Ein kleinerer Teil befindet sich auch in Tschechien. Ihr höchster Gipfel ist die Barnasiówka mit 566 m im Pogórze Wielickie. Abgrenzung Im Norden schließen sich das Nördliche Karpatenvorland und im Süden die Westbeskiden an. Sie gehören zu den Äußeren Westkarpaten. Gliederung Das Westbeskiden-Vorgebirge gliedert sich in vier Gebirgszüge: Pogórze Morawsko-Śląskie (Mährisch-Schlesisches Vorgebirge) Pogórze Śląskie (Schlesisches Vorgebirge) Pogórze Wielickie (Große Salzer Gebirge) Pogórze Wiśnickie (Wiśnicz-Gebirge) Nachweise Jerzy Kondracki: Geografia regionalna Polski. Warszawa: Wyd. Naukowe PWN, 1998. ISBN 83-01-12479-2. Siehe auch Geomorphologische Einteilung Polens Panorama
Western Beskidian Foothills

The Western Beskidian Foothills (Czech: Západobeskydské podhůří, Polish: Pogórze Zachodniobeskidzkie) is a geological region in the northeastern corner of the Czech Republic and extending into southern Poland. The relatively modest foothills are considered part of the Outer Western Carpathians. Subdivision The Western Beskidian Foothills consists of four subranges (from west to east): Moravian-Silesian Foothills (Czech: Podbeskydská pahorkatina, Polish: Pogórze Śląsko-Morawskie) Silesian Foothills (Polish: Pogórze Śląskie) Wieliczka Foothills (Polish: Pogórze Wielickie) Wiśnicz Foothills (Polish: Pogórze Wiśnickie) See also Beskids Western Beskids Western Carpathians Outer Subcarpathian regions Literature Földvary, Gábor Z. (1988). Geology of the Carpathian Region. Singapore: World Scientific Publishing Company. ISBN 9789813103825. Maps Gallery
Pogórze Zachodniobeskidzkie

Pogórze Zachodniobeskidzkie (513.3, czes. Západobeskydské podhůří) – makroregion w Polsce i Czechach, w Zewnętrznych Karpatach Zachodnich. Zaliczają się do niego mezoregiony: Pogórze Morawsko-Śląskie Pogórze Śląskie Pogórze Wielickie Pogórze Wiśnickie. Mapy
Łucka City

Łucka City je obytná výšková budova ve Varšavě na adrese Łucka 15 v městském obvodě Wola. Je to nejvyšší obytná budova v Polsku, obsahuje 342 bytů s výměrou od 37 do 243 m². Její výška až po střechu je 106 metrů, po vrchol 120 metrů. Má 30 poschodí, postavena byla v letech 2000 až 2004. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Łucka City na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Łucka City na Wikimedia Commons
Łucka City

Das Łucka City ist ein 112 Meter hohes Wohnhochhaus im Warschauer Stadtdistrikt Wola. Es liegt an der Ulica Łucka 13/15, gehört mit seinen 30 oberirdischen Stockwerken zu den höchsten Wohngebäuden Polens und wurde in den Jahren 2000 bis 2004 von dem Entwickler J. W.Construction Holding S.A. errichtet. Architekten waren Maria Berko-Sas und Marek Sedzierski. Das Objekt beinhaltet 342 Wohnungen in einer Größe zwischen 37 und 243 Quadratmetern. Drei unterirdische Geschosse bieten Parkplätze, auf weiteren fünf Stockwerken befinden sich Büroflächen und Serviceeinrichtungen. Sechs Hochgeschwindigkeitslifte, ein Schwimmbad mit Fitnessstudio und mehrere Aussichtsterrassen stehen den Bewohnern zur Verfügung. Ein Logo des Developers befindet sich auf dem Dach, ein weiteres war bis zum Jahr 2008 der Südseite sichtbar – bis an diese dann der niedrigere Prosta-Tower (ein Bürogebäude nach einem Projekt von Stefan Kuryłowicz) angebaut wurde. Die klotzartige Architektur des Gebäudes ist stark umstritten, es wird als eines der hässlichsten Hochhäuser Warschaus gesehen. Vor allem werden die Massivität, das Fehlen an Leichtigkeit und Filigranität sowie die weiße Farbgebung kritisiert. Einzelnachweise Siehe auch Liste der Hochhäuser in Warschau Weblinks Skyscrapers of Warsaw: Łucka City (Memento vom 28. August 2013 im Internet Archive) bei Wiezowce.waw.pl (in Englisch, abgerufen am 12. Dezember 2013) Łucka City (Memento vom 17. Dezember 2013 im Internet Archive) bei Emporis.de (in Englisch, abgerufen am 12. Dezember 2013)
Łucka City

Łucka City – warszawski wieżowiec o wysokości 120 metrów, wybudowany w latach 2000–2004 przy ul. Łuckiej 15. Opis W budynku znajdują się łącznie 342 mieszkania, a ich powierzchnia wynosi od 37 do 243 m². Na wyższych piętrach położone są apartamenty z widokami na Warszawę. Do wybudowania w 2009 Sea Towers w Gdyni był to najwyższy w Polsce budynek mieszkalny. Na siedmiu podziemnych i trzech naziemnych poziomach znajduje się parking, wyżej na pięciu naziemnych kondygnacjach mieszczą się biura i punkty usługowe. Wieżowiec posiada nowoczesne udogodnienia: 6 szybkobieżnych wind, monitoring kamerami wideo, basen, fitness club i taras widokowy. Do południowej ściany budynku przylega wzniesiony w latach 2007–2011 biurowiec Prosta Tower według projektu Stefana Kuryłowicza, co tworzy jedyny w Polsce i rzadko spotykany na świecie układ pary zrośniętych wysokościowców. Przypisy Linki zewnętrzne Łucka City w serwisie Wiezowce.waw.pl. wiezowce.waw.pl. [zarchiwizowane z tego adresu (2013-12-22)]. zarchiwizowanym w Internet Archive (pol.) Opis wieżowca w portalu Urbanity.pl (pol.)
Łucka City

Łucka City — хмарочос в Варшаві, Польща, збудований фірмою «J.W.Construction Holding S.A.» у 2000–2004 роках. Назва будівлі походить від вулиці Луцької, на які вона розташована. Будівля має в цілому 342 квартири, площею від 37 до 243 квадратних метрів. На верхніх поверхах розташовані апартаменти з видом на Варшаву. До будівництва «Sea Towers» у Гдині «Łucka City» був найвищим житловим будинком в Польщі. На семи підземних і трьох надземних рівнях розташована парковка, вище на п'яти надземних поверхах знаходяться офіси та пункти обслуговування. Вежа має сучасні зручності: шість швидкісних ліфтів, камери відеоспостереження, басейн, фітнес-клуб, терасу на даху, доступ у коридори з сходової клітки здійснюється по магнітних картках. На південній стороні будівлі на глухій стіні розташована реклама забудовника. У 2008 році з цього боку до «Łucka City» почалося спорудження прибудованої офісної будівлі «Prosta Tower», спроектованої Стефаном Куриловичем. Див. також Список найвищих будівель Варшави Список найвищих будівель Польщі Примітки Джерела Łucka City на wiezowce.waw.pl (пол.)
Důl Pniówek

Důl Pniówek [pňuvek] (polsky Kopalnia Węgla Kamiennego „Pniówek“, KWK Pniówek) je činný černouhelný důl společnosti Jastrzębska Spółka Węglowa. Důlní pole dolu se nachází na území města a městského okresu Jastrzębie-Zdrój a na území vesnice Pawłowice (okres Pszczyna) ve Slezském vojvodství. Historie dolu Výstavba dolu probíhala od roku 1966 a oficiální zahájení provozu dolu proběhlo 4. prosince 1974. Výstavbou dalších částí důlního komplexu postupně rostla denní výkonnost dolu, která v roce 1986 dosáhla hodnoty 12 500 tun uhlí denně. Původně samostatný důl se k 1. říjnu 1982 stal součástí tzv. Zrzeszenia Kopalń Węgla Kamiennego (Sdružení černouhelných dolů). K opětovnému osamostatnění dolu došlo v roce 1990, ale již od 1. dubna 1993 se důl stal součástí důlní společnosti Jastrzębska Spółka Węglowa. Technické údaje Rozloha dobývacího prostoru: 28,5 km² Operativní zásoby uhlí: 101,3 mil. tun (v letech 1974 – 2004 bylo vytěženo 80 mil. tun) Průměrná denní těžba: 15 500 tun Důlní patra: těžební: 830, 1000 m ventilační: 580, 705 m Mocnost uhelných slojí: 1,5 až 3 m Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Důl Pniówek na Wikimedia Commons
Pniówek Coal Mine

The Pniówek coal mine is a large mine in the south of Poland in Pniówek, Silesian Voivodeship, 350 km south-west of the capital, Warsaw. Pniówek represents one of the largest coal reserves in Poland, having estimated reserves of 101.3 million tonnes of coal. The annual coal production is around 5.16 million tonnes. References External links Official site
Důl Bogdanka

Důl Bogdanka je činný černouhelný důl, který se nachází u obce Puchaczów v okrese Łęczna v Lublinském vojvodství v Polsku. Výstavba dolu Pro výstavbu tohoto dolu byl v lednu 1975 zřízen státní podnik Kopalnie Lubelskiego Zagłębia Węglowego (Doly lublinské uhelné pánve), který začal kromě dolu Bogdanka budovat také důl Stefanów. Vzhledem ke špatným hydrologickým poměrům byla výstavba dolu Stefanów v roce 1988 zastavena a v roce 1989 byl důl zatopen. Těžba uhlí byla tedy zahájena pouze v Bogdance. Privatizace V prosinci 1997 podalo vedení dolu žádost o započetí privatizace dolu Bogdanka. V lednu 1999 byla založena společnost „Lubelski Węgiel” S.A., jejímž cílem byla privatizace dolu. To se podařilo v lednu 2001, kdy došlo ke sloučení dolu s touto společností a od března pak k přejmenování důlní společnosti na Lubelski Węgiel „Bogdanka” S.A. V roce 2010 se o převzetí firmy výkupem 75 % akcií neúspěšně pokoušela společnost New World Resources. Současnost Důlní pole dolu Bogdanka má rozlohu 73 km², těžba probíhá v hloubce 860 až 1100 m. Odhadované vytěžitelné zásoby činí 235 milionů tun uhlí. Denní produkce dolu se pohybuje kolem 23 až 25 tisíc tun, rekordní těžby sahají až k hranici 28 tisíc tun za 24 hodin. Ročně důl vytěží kolem 9 milionů tun neupraveného uhlí a vyexpeduje přes 7 milionů tun upraveného uhlí. V roce 2019 v dole pracovalo cca 4900 zaměstnanců. Vzhledem ke své poloze na východě Polska dodává důl uhlí především podnikům ve středním a východním Polsku. Mezi nejvýznamnější odběratele uhlí z Bogdanky patří např. elektrárny Kozienice, Połaniec a Ostrołęka. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Důl Bogdanka na Wikimedia Commons Lubelski Węgiel Bogdanka S.A. (oficiální stránka)
Mine de Bogdanka

La mine de Bogdanka est une mine souterraine de charbon située en Pologne. En 2012, elle détient le record du monde de production de charbon. En 2019, la société Enea décide de construire une centrale solaire photovoltaïque de 30 MW à proximité de la mine pour ses besoins énergétiques. Notes et références Portail de la mine Portail de la Pologne Portail des énergies fossiles
Důl Borynia

Důl Borynia (polsky Kopalnia Węgla Kamiennego „Borynia“, KWK Borynia) je činný černouhelný důl společnosti Jastrzębska Spółka Węglowa, která se nachází u vsi Szeroka, která je součástí města Jastrzębie-Zdrój, okres Jastrzębie-Zdrój, ve Slezském vojvodství. Historie Výstavba dolu byla zahájena v 60. letech 20. století a slavnostní uvedení do provozu proběhlo 4. prosince 1971. Tehdy se jednalo o samostatný důlní podnik v rukách státu. Od 1. května 1993 je důl součástí společnosti Jastrzębska Spółka Węglowa S.A. Od počátku těžby do období kolem roku 2005 důl vyexpedoval 80 milionů tun uhlí a bylo vyraženo 773 km důlních chodeb. Technické údaje Rozloha dobývacího prostoru: 17,4 km² Operativní zásoby uhlí: 34 mln tun Průměrná denní těžba: 9600 tun Důlní patra: těžební: 713, 838, 950 m ventilační: 698, 823 m Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Důl Borynia na Wikimedia Commons
Vyšné Temnosmrečinské pleso

Vyšné Temnosmrečinské pleso (také nazývané Vyšné Temnosmrečianske pleso) je ledovcové jezero ve skupině Temnosmrečinských ples v Temnosmrečinské dolině, jež je horní větví Kôprové doliny ve Vysokých Tatrách na Slovensku. Má rozlohu 5,5625 ha a je 408 m dlouhé a 195 m široké. Dosahuje maximální hloubky 20,0 m a objem vody v něm činí 414 712 m³. Leží v nadmořské výšce 1725 m. Okolí Na severu ze zvedá hřeben, kterým prochází státní hranice mezi Slovenskem a Polskem. V hraničním hřebení se tyčí Hrubý štít a dále na východ je pak význačné sedlo Chalubinského vrata přístupné po turistické značce pouze z polské strany. Na východě se údolí pomalu zvedá, pokračuje Piargovou dolinkou až k hřebeni mezi Čubrinou a Kôprovským štítem, který údolí odděluje od Hincové kotliny. Na jihu údolí ohraničuje Prostredný chrbát, za kterým je schovaná Hlinska dolina. Na západ údolí klesá dalším prahem. Vodní režim Údolí nemá pravidelný povrchový přítok. Na západ z něj odtéká Temnosmrečinský potok do Nižného Temnosmrečianského plesa. Rozměry jezera v průběhu času zachycuje tabulka: Přístup Jezero není veřejnosti přístupné. Dolní část údolí je přístupná v období od 16. června do 31. října. Po modré turistické značce z rozcestí Tri studničky Kôprovou dolinou na rozcestí pod Hlinskou dolinou a dále po zelené turistické značce směr sedlo Závory k rozcestí pod Temnými smrečinami, po červené turistické značce k jezeru. Po žluté turistické značce z Podbanského Tichou dolinou na rozcestí Liptovský košiar, dále po červené turistické značce do sedla Závory a dále dolů po zelené turistické značce do Kobylí dolinky a k rozcestí pod Temnými smrečinami a dále po červené turistické značce k jezeru. Vrátit se je možné pouze stejnou cestou, pokračovat k jezeru a do sedla Chalubinské vrata a dál do Polska není možné, turistický chodník byl zrušen. Poznámky Literatura Tatry Vysoké, Západné, Belianske : Podrobný turistický atlas. [s.l.]: BB kart, 2005. 144 s. ISBN 83-87873-86-1. (slovensky) BALÁŽ, Erik, a kol. Tatry: příroda. Praha: Baset, 2010. 648 s. ISBN 978-80-7340-114-6. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vyšné Temnosmrečianske pleso na Wikimedia Commons (polsky) Wielka Encyklopedia Tatrzańska (WET), Ciemnosmreczyński Staw, Wyżni
Vyšné Temnosmrečinské pleso

Vyšné Temnosmrečinské pleso (deutsch Oberer Smrečiner See oder Oberer Fichtensee, ungarisch Felső-Fenyves-tó oder Felső-Szmrecsin-tó, polnisch Wyżni Ciemnosmreczyński Staw) ist ein Bergsee auf der slowakischen Seite der Hohen Tatra, nahe der polnisch-slowakischen Grenze. Er befindet sich im Tal Temnosmrečinská dolina (deutsch Fichtental) im Talsystem der Kôprová dolina und seine Höhe beträgt 1725 m n.m. Seine Fläche liegt bei 55.625 m², er misst 408 × 195 m und ist bis zu 20 m tief. Der See ist die Quelle des Bachs Temnosmrečinský potok. Der See übernahm den Talnamen, der wiederum nach einem alten Fichtenwald, der wegen seiner Dichte und Höhe „dunkel“ (slowakisch temný) wirkt, benannt worden ist. Das Adjektiv vyšné (Ober-, slow. n.) dient zur Unterscheidung vom tiefergelegenen und größeren See Nižné Temnosmrečinské pleso. In der klassischen polnischen Literatur (z. B. Stanisław Staszic, 1815) erscheint der Name Czarny Staw pod Liptowskimi Murami, nach der dunklen Färbung und Lage unterhalb des Bergmassivs Liptovské múry. Ähnlich wie beim See Nižné Temnosmrečinské pleso waren im Slowakischen mehrere Schreibvarianten vorzufinden, dazu gehören Vyšné Smrečinské pleso, Horné Temnosmrečinské pleso, Malé Temnosmrečinovské pleso oder schlicht Vyšné pleso oder Vyššie pleso. Im Jahrbuch 1876 des Ungarischen Karpathenvereins sind die Namen Gefrorner See (deutsch) und Megfagyott-tó (ungarisch) zu finden. Im Gegensatz zum See Nižné Temnosmrečinské pleso ist dieser See offiziell nicht zugänglich, dies gilt sowohl vom Tal als auch vom Grenzsattel Chałubińského brána heraus. Literatur Milan Lackovič: Prírodné Krásy Slovenska – Plesá. Hrsg.: DAJAMA. 1. Auflage. Bratislava 2015, ISBN 978-80-8136-049-7, S. 39. Weblinks Einzelnachweise