Szent Kereszt-templom (Varsó)

A Szent Kereszt-templom, más néven Szent Kereszt-bazilika (lengyelül: Bazylika Świętego Krzyża) egy basilica minor címmel rendelkező római katolikus templom Varsó központjában. A Krakowskie Przedmieście utcán található, a Varsói Egyetem fő campusával szemben. A lengyel főváros egyik legjelentősebb barokk temploma országos jelentőségű műemlék, belsejében őrzik Frédéric Chopin zeneszerző balzsamozott szívét. A Szent Kereszt-bazilikát jelenleg a Szent Vince Missziós Kongregációhoz tartozó szerzetesek vezetik. Története A kezdetektől a második világháborúig Már a 15. században felépítettek itt egy kis méretű, fából készült Szent Kereszt-kápolnát. 1526-ban a kápolnát lebontották, és egy újabb templomot emeltek a helyére. A Paweł Zembrzuski által 1615-ben felújított és kibővített templom azonban túl kicsinek bizonyult a növekvő város igényeinek kielégítésére. Bár eredetileg jóval a városhatáron kívül helyezkedett el, a 17. századra az 1596-ban Lengyelország fővárosává vált település déli elővárosának (przedmieście) egyik legfőbb templomává vált. 1653-ban Gonzaga Lujza Mária királyné a templomot a Páli Szent Vince által alapított francia Missziós Társaság (lazaristák) rendjének adományozta. Három évvel később azonban az „özönvíz” (a svéd betörés) során a svéd seregek elfoglalták Varsót. A kifosztott templom olyan súlyos károkat szenvedett, hogy helyreállítása lehetetlenné vált. III. Sobieski János király uralkodása alatt a templom maradványait lebontották, és egy új szentély felépítéséről határoztak. A 18. században ez a helyszín vált a gorzkie żale (keserves siralmak) nevű lengyel nagyböjti ájtatossági hagyomány kiindulópontjává. A főépület 1679 és 1696 között épült fel. Fő tervezője Józef Szymon Bellotti, a lengyel királyi udvar építésze volt. Az építkezést Kazimierz Szczuka apát és Michał Stefan Radziejowski lengyel prímás finanszírozta. A homlokzat viszonylag szerény kialakítású volt, és a közeli templomok reneszánsz homlokzataira emlékeztetett. A homlokzatot közrefogó két torony eredetileg négyzetes alaprajzú volt; ezekhez 1725 és 1737 között Józef Fontana tervezett két késő barokk toronysisakot. Magát a homlokzatot Fontana fia, Jakub újította fel 1756-ban, és Jan Jerzy Plersch szobraival díszítették. 1765-től a templom II. Szaniszló Ágost lengyel király egyik leglátogatottabb istentiszteleti helyévé vált. Ugyancsak itt alapította meg a király a Szent Szaniszló-rendet, amelyet minden év május 8-án adományozott hűséges szolgálóinak. 1792. május 3-án a lengyel szejm itt gyűlt össze a május 3-i alkotmány első évfordulóján. Az 1794-es varsói felkelés során a főbejárathoz vezető lépcsők elpusztultak, ezeket Chrystian Piotr Aigner által tervezett új lépcsőkkel kellett pótolni. 1814-ben Józef Antoni Poniatowskit a templomban temették el, majd 1817-ben földi maradványait átszállították a krakkói Waweli székesegyházba. Lengyelország felosztásának időszakában a templom jelentősége megnőtt, különösen az előtte tartott 1861-es tüntetést követően, amelyet az orosz kozák csapatok brutálisan levertek – ez az esemény vezetett az 1863-as januári felkelés kitöréséhez. 1881 karácsonyán a zsúfolásig megtelt templomban egy téves tűzriadót követően pánik tört ki, amelynek során a tömeg huszonkilenc embert taposott halálra. A pánikkeltéssel a zsidókat vádolták meg, ami az 1881-es varsói pogromhoz vezetett. A 19. század végén a templom belső terét kisebb mértékben felújították. 1882-ben egy pillérbe falazták be a Frédéric Chopin szívét tartalmazó urnát. Néhány évtizeddel később egy hasonló, Władysław Reymont szívét rejtő urnát is elhelyeztek a templomban. 1889-ben újjáépítették a főbejárathoz vezető külső lépcsőt, és kiegészítették Pius Weloński Kereszthordozó Krisztus-szobrával. A szobron a Sursum Corda („Emeljétek fel szíveteket”) felirat olvasható, amely a lengyelek kitartását szimbolizálja az orosz uralom alatt. Lengyelország legnevesebb művészeinek szívét őrző urnáin kívül számos, a 19. század végi és a 20. század eleji más jelentős lengyel személyiségnek állított sírfelirat (epitáfium) is található itt, köztük Juliusz Słowacki, Józef Ignacy Kraszewski, Bolesław Prus és Władysław Sikorski emléktáblája. Pusztulása és újjáépítése A második világháború nyitányaként a németek 1939 szeptemberében elfoglalták Varsót. Az 1944-es varsói felkelés során a templom súlyos károkat szenvedett. 1944. szeptember 6-án, amikor a németek két nagy méretű Goliath lánctalpas irányítható aknát robbantottak fel a templomban (ezek általában 75–100 kg nagy erejű robbanóanyagot hordoztak), a homlokzat megsemmisült, számos barokk berendezési tárggyal, a boltozattal, a főoltárral és a mellékoltárokkal együtt. Ezt követően, 1945 januárjában a németek a templomot felrobbantották. 1945 és 1953 között a templomot B. Zborowski tervei alapján, egyszerűsített építészeti formában építették újjá. A belső teret a barokk polikróm festések és freskók nélkül állították helyre. A főoltár újjáépítésére 1960 és 1972 között került sor. A templomnak 2002-ben II. János Pál pápa adományozott basilica minor rangot. Hagyományosan, a Nemzetközi Chopin Zongoraverseny idején, október 17-én – Frédéric Chopin halálának évfordulóján – ünnepélyes szentmisét mutatnak be a templomban, amelynek keretében a zeneszerző végakaratának megfelelően felcsendül Wolfgang Amadeus Mozart Requiemje. Altemplom Az altemplom alaprajza fordított T betű alakú, és kialakítása 1693-ra fejeződött be. A díszítetlen, alacsony belmagasságú térben figyelemre méltó a támasztékok és a belső teret hajókra osztó masszív pillérek nagy száma. A hajó alatt futó, az utcáról az altemplomba vezető hosszú folyosó két oldalán kripták találhatók. Ezek többek között Stanisław Małachowskinak, a nagy szejm marsalljának, Adam Kazimierz Czartoryski hercegnek (az ő márvány síremléke a felsőtemplom Istenanya-kápolnájában kapott helyet), valamint Gabriel Baudoin misszionáriusnak és karitatív tevékenységéről ismert papnak – akit Varsó nagy alamizsnaosztójának is neveztek – a sírjait rejtik. Az altemplom távolabbi részében lévő katakombákban nyugszanak többek között az irgalmas nővérek és a misszionárius papok, köztük a Missziós Társaság első vizitátora, Michał Bartłomiej Tarło poznańi püspök, továbbá a nagy szejm, a Varsói Hercegség és a Lengyel Királyság korszakának magas rangú állami tisztviselői: Stanisław Bernard Gozdzki podlasiei vajda, Jerzy Detloff Flemming pomerániai vajda, August Aleksander Czartoryski rutén vajda és varsói sztaroszta, Walenty Faustyn Sobolewski varsói sztaroszta és a Lengyel Királyság államminisztere, Tadeusz Dembowski miniszter, Jan Tadeusz Lubomirski filantróp, Andrzej Artur Zamoyski gazdasági szakember, Maria Anna de la Grange d'Arquien Wielopolska, Mária Kazimiera királyné nővére és Jan Wielopolski kancellár felesége, valamint Maria Radziwiłłowa hercegnő, jótékonysági aktivista. Galéria Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Holy Cross Church, Warsaw című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. Ez a szócikk részben vagy egészben a Bazylika Świętego Krzyża w Warszawie című lengyel Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.