NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Свети Архангел Михаил (Тужанск)

„Свети Архангел Михаил“ (на полски: Cerkiew św. Michała Archanioła) е дървена църква в село Тужанск, Саношки окръг на Подкарпатското войводство в Полша. Принадлежи към образците на лемковската архитектура. През 2013 г. храмът става обект от списъка на ЮНЕСКО за световното културно и природно наследство, заедно с други дървени църкви в района на Карпатите от Полша и Украйна. Описание Църквата в Тужанск се споменава през първата половина на 16 век. Съвременното здание е построено от гръкокатолици в лемковски стил в ранните години на 19 век (между 1801 и 1803 г.). През 1836 г. към храма е добавена веранда. Архитектурната структура на храма е разделена на три квадрата (тридилна структура): олтар, неф и бабинец. От двете страни на олтара са построени захристии (ризници). Иконостасът и олтарите са разположени на леко издигнато място. Всички външни елементи на църквата са покрити с гонт (материал от дървени пластини). Всеки купол е увенчан с декоративни кръстове. Пред църквата има камбанария, построена през 1817 – 1827 г. През 1896 – 1913 г. храмът е ремонтиран на няколко пъти, поставен е и метален покрив. Църквата съхранява иконостас от 1895 г. и стенописи от края на 19 – началото на 20 век: триредови, архитектонични. Иконите са рисувани през 1895 г. от Йосиф Буковчик. В притвора има стенопис, изобразяващ Христос в лемковска къща. През 1947 г., по време на операция „Висла“, лемките са преселени в западните територии на Полша, а църквата е отнета от гръкокатолиците и предадена на римокатолическата общност. През 1961 г. църквата е затворена, а през 1963 г. сградата е предадена на православната общност. Понастоящем храмът принадлежи на Пшемишълска и Новосондецка епархия на Полската православна църква. Източници Литература Гжесік В., Трачик Т. Низький Бескид. Від Команчі до Бортного: туристичний путівник / В.Гжесік, Т.Трачик / Пер. з пол. О.Сурмяк, У.Гусей. – Львів: СПОЛОМ, 2011. – с.17 – 18 Kutaś Paweł. Zabytki architektury drewnianej powiatu gorlickiego. Wydawnictwo PROMO, Zakrzów 2013, Bieszczady. Przewodnik dla prawdziwego turysty / W.Krukar, P.Swianiewicz, T.A.Olszanski, P.Lubonski – Wyd. 13-e. – Pruszkow: Oficyna Wydawnicza Rewasz, 2012. – s.375
St. Michael Archangel's Church, Turzańsk

St. Michael Archangel's Church in Turzańsk (Polish: Cerkiew św. Michała Archanioła w Turzańsku, Ukrainian: Церква Архангела Михаїла) is a nineteenth-century wooden church located in the village of Turzańsk. Along with various other tserkvas, it is designated as part of the UNESCO Wooden tserkvas of the Carpathian region in Poland and Ukraine. History The tserkva in Turzańsk, originally established as an Eastern Orthodox Church tsekva, later became Uniate and was referenced in the first half of the sixteenth century. The present tserkva was built in 1801 and expanded in 1836 with a foyer and sacristy. It underwent renovation in 1896 and 1913, with the roof strengthened with tin. After the Lemko population was displaced from the area as part of Operation Vistula, the tserkva was used by Roman Catholics from 1947 to 1961. In 1963, it was returned to the Polish Orthodox Church. The interior of the tserkva features original components: iconostasis from 1895, and a polychrome from the turning point of the nineteenth and twentieth century. References External links Media related to Saint Michael Archangel Orthodox church in Turzańsk at Wikimedia Commons
Cerkiew św. Michała Archanioła w Turzańsku

Cerkiew pod wezwaniem św. Michała Archanioła – drewniana parafialna cerkiew prawosławna (w swoich dziejach służyła też grekokatolikom i rzymskim katolikom), wzniesiona w latach 1801–1803, znajdująca się w Turzańsku. Należy do dekanatu Sanok diecezji przemysko-gorlickiej Polskiego Autokefalicznego Kościoła Prawosławnego. Włączona do podkarpackiego Szlaku Architektury Drewnianej (na trasie nr IV: sanocko-dukielskiej). W 2013 wpisana na Listę Światowego Dziedzictwa UNESCO. Historia Cerkiew w Turzańsku, początkowo prawosławna, następnie unicka, była wzmiankowana już w 1526. Obecny budynek powstał w pierwszych latach XIX w. i był rozbudowywany o przedsionek i zakrystię w 1836 r. W latach 1896 i 1913 dokonywano kolejnych remontów cerkwi, wzmacniając jej dach blachą. Po wywiezieniu ludności ukraińskiej w ramach akcji „Wisła”, w latach 1947–1961 cerkiew użytkowali katolicy obrządku łacińskiego parafii w Komańczy. 10 sierpnia 1961 z polecenia Urzędu Wojewódzkiego w Rzeszowie budynek został zaplombowany. W 1963 świątynię oddano w użytkowanie prawosławnym, którzy są jej gospodarzami do dziś. W latach 80., 90. XX w. oraz po 2000 dokonano licznych remontów cerkwi. Na podstawie ustawy z dnia 17 grudnia 2009 o uregulowaniu stanu prawnego niektórych nieruchomości pozostających we władaniu Polskiego Autokefalicznego Kościoła Prawosławnego świątynia stała się wyłączną własnością Kościoła Prawosławnego. Świątynię wpisano 31 stycznia 1985 r. do rejestru zabytków (pod nr A-78), a 21 czerwca 2013 r. – na listę światowego dziedzictwa UNESCO, w grupie 16 drewnianych cerkwi regionu karpackiego z Polski i Ukrainy. Architektura i wyposażenie Cerkiew w Turzańsku jest cerkwią łemkowską typu północno-wschodniego, trójdzielną, bezwieżową, orientowaną, konstrukcji zrębowej. Pokryta dachem jednokalenicowym wielopołaciowym krytym blachą. Nad babińcem, nawą i prezbiterium i obiema zakrystiami pięć podobnych do siebie baniastych wieżyczek z pozornymi latarniami, makowiczkami i kutymi krzyżami. Przedsionek przekryty dachem pulpitowym. Ściany zewnętrzne szalowane pionowo deskami. Wewnątrz w trzech głównych częściach ośmiopolowe kopuły namiotowe, w pozostałych pomieszczeniach stropy. Zachował się zdekompletowany ikonostas autorstwa Josypa Bukowczyka z 1895, polichromia także malowana przez Josypa Bukowczyka z 1898, ołtarze boczne, oraz kilkanaście chorągwi procesyjnych ręcznie haftowanych. Otoczenie Na osi cerkwi od strony zachodniej stoi trójkondygnacyjna drewniana dzwonnica konstrukcji słupowo-ramowej o zbieżnych ścianach, na planie czworoboku z 1817. Zwieńczona dachem namiotowym o sferycznym profilu z baniastą wieżyczką (stylizowaną na sygnaturkę) z pozorną latarnią i kutym krzyżem. Na przycerkiewnym cmentarzu dwa nagrobki z końca XIX w.. Przypisy Bibliografia StanisławS. Kryciński StanisławS., Cerkwie w Bieszczadach, Pruszków: Wydawnictwo Rewasz, 2005, ISBN 83-89188-39-2, ISBN 83-89188-38-4, OCLC 69495051 .
Церковь Архангела Михаила (Тужаньск)

Церковь Архангела Михаила (пол. Cerkiew św. Michała Archanioła) — деревянный храм в селе Тужаньск Санокского повята Подкарпатского воеводства Польши. Принадлежит к образцам лемковского зодчества. В 2013 году храм стал объектом Всемирного наследия ЮНЕСКО вместе с другими деревянными церквями Карпатского региона Польши и Украины. Описание Церковь в Тужаньске упоминается в первой половине XVI века. Современное здание построено греко-католиками в лемковском стиле в первые годы XIX века (между 1801 и 1803 годами). В 1836 году в храму было пристроено крыльцо. Архитектурная структура храма разделена на три квадрата (тридильна): алтарь, неф и бабинец. С обеих сторон алтаря построены захристии. Иконостас и алтари размещены на небольшом возвышении. Все внешние элементы церкви покрыть гонтом. Каждая главка увенчанная куполами с декоративными крестами. Перед церковью стоит колокольня, построенная в 1817—1827 годах. В 1896—1913 годах храм неоднократно ремонтировался, в том числе его накрыли металлической крышей. В церкви сохранились иконостас 1895 года и росписи конца XIX — начала XX веков: трехрядный, архитектонический. Иконы рисовал в 1895 году Иосиф Буковчик. В притворе находится рисунок, представляющий Христа в лемковской доме. В 1947 году во время операции «Висла» лемков переселили на западные территории Польши, а храм забрали у греко-католиков и передали римско-католической общине. В 1961 году церковь закрыли, а в 1963 году здание передали православной общине. В настоящее время храм относится к Перемышльской и Горлицкой епархии Польской православной церкви. Примечания Литература Гжесік В., Трачик Т. Низький Бескид. Від Команчі до Бортного: туристичний путівник / В.Гжесік, Т.Трачик / Пер. з пол. О.Сурмяк, У.Гусей. — Львів: СПОЛОМ, 2011. — с.17-18 Kutaś Paweł. Zabytki architektury drewnianej powiatu gorlickiego. Wydawnictwo PROMO, Zakrzów 2013, Bieszczady. Przewodnik dla prawdziwego turysty / W.Krukar, P.Swianiewicz, T.A.Olszanski, P.Lubonski. — Wyd. 13-e. — Pruszkow: Oficyna Wydawnicza «Rewasz», 2012. — s.375
Церква Архангела Михаїла (Туринське)

Пам'ятка культури Підкарпатського воєводства: реєстраційний номер А-78 від 31 січня 1985 року. Церква Архангела Михаїла — давній храм Перемишльсько-Новосончівської єпархії Православної церкви Польщі у селі Туринське Сяноцького повіту Підкарпатського воєводства Польщі. Належить до взірців лемківського зодчества. Внесена до списку об'єктів на «Шляху дерев'яної архітектури в Підкарпатському воєводстві». 2013 року храм оголосили об'єктом Всесвітньої спадщини ЮНЕСКО разом з іншими дерев'яними церквами в Польщі та Україні. Історичний огляд Церква в Туринському спочатку була греко-католицька, згадується ще в першій половині XVI століття. Сучасна будівля зведена греко-католиками в перші роки XIX століття (між 1801 і 1803 роками). Розширена 1836 року, добудовано ґанок. У 1896–1913 роках храм зазнав подальші ремонти, зокрема його накрили металевим дахом. 1947 року під час операції «Вісла» лемків переселили на західні території Польщі, а храм забрали в греко-католиків і передали римо-католицькій парафії. 1961 року церкву закрили. 1963 року споруду передали православній громаді. Згідно із Законом від 17 грудня 2009 року про регулювання правового статусу церковного майна храм передали у власність Православно церкви Польщі. Архітектура Дерев'яна церква зведена у лемківському стилі, зрубної конструкції. Архітектурна структура храму розділена на три квадрати (тридільна): вівтар, нава і бабинець. З обох боків вівтаря побудовано захристії. Іконостас і вівтарі розміщені на невеличкому підвищенні з оздобленою сходинкою. Усі зовнішні елементи церкви покрити ґонтом. Окремо височіє вежа. Кожна баня увінчана маківками з декоративними хрестами, а два бічних вівтаря — сиґнатурками. Маківки над головними частинами майже однакової висоти. Ґанок має плоский дах. Перед церквою стоїть дзвіниця, яка збудована у 1817 чи 1827 році. Інтер'єр У церкві збереглися іконостас 1895 року і розписи кінця XIX — початку XX століть, трирядний, архітектонічний. Ікони малював у 1895 році Йосиф Буковчик. У ряді намісних ікон іконостаса залишилися тільки дві з них: Матір Божа з Дитятком і Христос-Учитель. Решта намісних ікон зміщено, у барокових бічних вівтарях: у лівому — св. Миколая, у правому — патрона церкви св. Архангела Михаїла. У бабинці знаходиться малюнок, що представляє Христа у лемківській хаті. Галерея Див. також Дерев'яні церкви карпатського регіону Польщі і України Лемківський храм Список лемківських храмів Примітки Джерела Гжесік В., Трачик Т. Низький Бескид. Від Команчі до Бортного: туристичний путівник / В.Гжесік, Т.Трачик / Пер. з пол. О.Сурмяк, У.Гусей. — Львів: СПОЛОМ, 2011. — С. 17—18. Kutaś Paweł. Zabytki architektury drewnianej powiatu gorlickiego. Wydawnictwo PROMO, Zakrzów 2013. Bieszczady. Przewodnik dla prawdziwego turysty / W.Krukar, P.Swianiewicz, T.A.Olszanski, P.Lubonski . — Wyd. 13-e. — Pruszkow: Oficyna Wydawnicza «Rewasz», 2012. — s. 375.
Cerkiew Zaśnięcia Najświętszej Marii Panny w Ustrzykach Dolnych

Cerkiew Zaśnięcia Najświętszej Marii Panny – cerkiew greckokatolicka znajdująca się w Ustrzykach Dolnych przy ul. Szkolnej 7. Historia Cerkiew została zbudowana i konsekrowana w 1847 r. Prawdopodobnie podczas remontu w 1937 r. dach cerkwi pokryty został blachą, a nad nawą wzniesiono pseudokopułę. Jako cerkiew budynek był użytkowany do 1951 r. Następnie przez ok. rok służył jako kościół rzymskokatolicki, a później aż do roku 1980 wykorzystywany jako magazyn, co doprowadziło do dewastacji budowli. W 1980 r. świątynia została ponownie przekazana kościołowi rzymskokatolickiemu, który pięć lat później dokonał jej gruntownego remontu. 18 grudnia 1985 r., decyzją biskupa przemyskiego Ignacego Tokarczuka cerkiew zwrócono grekokatolikom. Kolejne remonty przeprowadzono w 2002 i 2005 r. Konstrukcja Świątynia zbudowana jest z cegły i otynkowana. Cerkiew dwudzielna, z prezbiterium zamkniętym półkoliście i prostokątną nawą szerszą od prezbiterium. Do prezbiterium przylegająca od północy zakrystia. Otoczenie cerkwi Przy cerkwi stoi murowana dzwonnica parawanowa, zbudowana prawdopodobnie w 1847 r. Oryginalne dzwony wywieziono w 1951 r. do cerkwi w Strwiążyku, skąd w nieznanych okolicznościach zniknęły. Dzwony wiszące obecnie pochodzą prawdopodobnie z nieistniejącej obecnie cerkwi św. Paraskewii w Dźwiniaczu Dolnym. Znajdujący się przy cerkwi cmentarz pozbawiony jest nagrobków. Stoi za to na nim ustawiony w 1938 r. z okazji 950-lecia Chrztu Rusi dębowy krzyż. Bibliografia StanisławS. Kryciński StanisławS., Cerkwie w Bieszczadach, Pruszków: Wydawnictwo Rewasz, 2005, s. 244-245, ISBN 83-89188-39-2, ISBN 83-89188-38-4, OCLC 69495051 . Grekokatolicy - ekumeniczny portal greckokatolicki - Ustrzyki Dolne. Ekumeniczny Portal Greckokatolicki grekokatolicy.pl. [dostęp 2015-08-23]. [zarchiwizowane z tego adresu (2015-09-24)]. Cerkwie w gminie Ustrzyki Dolne. Bieszczadzkie Centrum Informacji i Promocji. [dostęp 2015-08-23]. [zarchiwizowane z tego adresu (2015-03-19)].
Cerkiew św. Michała Archanioła w Walawie

Cerkiew św. Michała Archanioła w Walawie – murowana parafialna cerkiew greckokatolicka, znajdująca się w Walawie. Obecnie rzymskokatolicki kościół parafialny pw. Najświętszego Serca Pana Jezusa parafii w Walawie. Zbudowana na miejscu starszej, drewnianej cerkwi z 1791, w 1927. Parafia należała do greckokatolickiego dekanatu przemyskiego (przed I wojną światową do radymniańskiego). Po wojnie cerkiew została przejęta przez Kościół rzymskokatolicki. Na przycerkiewnym cmentarzu pochowany został greckokatolicki biskup przemyski, Aleksander Oleksowicz Krupecki (zm. 1652). Bibliografia Dmytro Błażejowśkyj, "Istorycznyj szematyzm Peremyskoji Eparchiji z wkluczennjam Apostolśkoji Administratury Łemkiwszczyny (1828-1939)", Lwów 1995, ISBN 5-7745-0672-X
Cerkiew św. Michała Archanioła w Witryłowie

Cerkiew św. Michała Archanioła w Witryłowie – drewniana filialna cerkiew greckokatolicka, znajdująca się w Witryłowie, obecnie użytkowana przez Kościół rzymskokatolicki. Historia Świątynia została wzniesiona w roku 1812. Na początku XX wieku przebudowano ją, jednocześnie zatracając styl (usunięto kopułę). Jest to budowla drewniana o konstrukcji zrębowej, dwudzielna, na kamiennym podmurowaniu. Prezbiterium jest kształtem zbliżone do kwadratu, chór muzyczny został wsparty na dwóch filarach. Nawa jest prostokątna z wydzielonym wewnątrz babińcem. Od zachodu znajduje się przedsionek czworoboczny o konstrukcji słupowo-ramowej. Zachował się krzyż procesyjny z początku XIX wieku, malowany dwustronnie, przedstawia Chrystusa Ukrzyżowanego i Chrystusa w Grobie. Dach ma konstrukcję czterospadową, zwieńczony wieżyczką, jest wspólny dla nawy i prezbiterium. W ośmiobocznej wieżyczce znajduje się sygnaturka z początku XX wieku W latach 1914–1920 większość mieszkańców Witryłowa zmieniła obrządek na łaciński, wskutek czego w roku 1935 na 1060 mieszkańców tylko 250 było grekokatolikami. Po 1947 cerkiew została opuszczona i uległa częściowemu zniszczeniu. W latach 1980–1981 przeprowadzono remont kapitalny i odtąd służy jako kościół rzymskokatolicki. Cerkiew należała do parafii greckokatolickiej w Końskiem. Przypisy Bibliografia Dmytro Błażejowski – "Istorycznyj szematyzm Peremyskoji Eparchiji z wkluczennjam Apostolśkoji Administratury Łemkiwszczyny (1828-1939)", Lwów 1995, ISBN 5-7745-0672-X Linki zewnętrzne Gmina Dydnia, zabytki. Cerkiew filialna greckokatolicka p.w. Michała Archanioła. [dostęp 2025-10-30]
Cerkiew św. Michała Archanioła w Zagórzu (prawosławna)

Cerkiew pod wezwaniem św. Michała Archanioła – prawosławna cerkiew parafialna w Zagórzu. Należy do dekanatu Sanok diecezji przemysko-gorlickiej Polskiego Autokefalicznego Kościoła Prawosławnego. Położenie Cerkiew znajduje się w dzielnicy Stary Zagórz, przy ulicy Józefa Piłsudskiego 51. Historia Świątynia murowana została zbudowana w 1836. W latach 1836–1947 greckokatolicka, następnie przejęta przez Skarb Państwa i przekazana prawosławnym. Opiekunem świątyni był Franciszek Truskolaski, a od 1928 do 1939 Adam Gubrynowicz. Cerkiew była gruntownie remontowana w XX w. (1925, 1961). Wpisana do rejestru zabytków 30 września 1959 pod nr A-198. Cerkiew została włączona do uaktualnionego w 1972 spisu rejestru zabytków Sanoka w jego nowych granicach administracyjnych (istniejących do 1977). Od 2016 świątynia parafialna. Architektura Budowla orientowana, salowa. Od frontu, nad kruchtą, okazała wieża (dolna kondygnacja murowana, otynkowana na biało, górna – węższa, drewniana), zwieńczona blaszanym baniastym hełmem z latarnią i kopułą. Nawa murowana, nieotynkowana, z półkolistymi oknami, zakończona apsydą. Nad nawą dach blaszany, jednokalenicowy, z wieżyczką zwieńczoną niewielką kopułką. Od strony północnej dobudowana zakrystia z trójspadowym dachem. Wewnątrz zabytkowy ikonostas. Galeria Uwagi Przypisy Bibliografia Cerkiew zagórska. W: Zbigniew Osenkowski: Zagórz nad Osławą. Z dziejów miasta i gminy. Sanok: Oficyna Wydawnicza Miejskiej Biblioteki Publicznej im. Grzegorza z Sanoka w Sanoku, 2006, s. 33–43. ISBN 83-922799-6-4. Linki zewnętrzne Strona miasta i gminy Zagórz – Cerkiew w Zagórzu. zagorz.pl. [zarchiwizowane z tego adresu (2013-06-06)].
Церква Святого Архангела Михаїла (Велика Святкова)

Церква Святого Архангела Михаїла — давня лемківська греко-католицька церква у селі Велика Святкова, збудована 1757 року. З 1986 року є римо-католицькою філіальною церквою парафії Непорочної Богоматері в Дошниці. 1985 року об'єкт було вписано до списку пам'яток і включено до підкарпатського Шляху дерев'яної архітектури. Історія Перша церква у Великій Святковій з'явилася 1581 року. Це був православний храм, що змінив конфесію разом із мешканцями села після підписання Берестейської унії 1595 року. На її місці в 1757 році збудовано нову церкву. За свідченнями мешканців, початково вона містился над потоком Свіржівка, який під час сильних дощів піднімався і перешкоджав доступу до церкви. Через це мешканці перенесли храм на місце при головній дорозі села. В другій половині 18 століття в святині продовжили декоративні роботи, виконавши поліхромію, а в 1796 (за іншою версією, в 19 столітті) було добудовано вежу над передсінням. 1914 року ґонт на схилах покрівлі було замінено на листовий метал. 1927 року під час тзв. тилявської схизми більшість мешканців села перейшли у православ'я, однак церква залишилася в руках греко-католицької меншості. 1933 року до церкви було добудовано захристію. Після акції "Вісла" храм лишився покинутим і стояв порожнім до 1986 року, через що його кілька разів пограбували. До 1958 року злодії винесли два іконостаси: старий бароковий з 17 століття, що зберігався на горищі будинку, та новіший з першої половини 19 століття, який до 1947 року виконував літургійні функції. 1959 року під час ремонту кам'яний фундамент укріпили та утеплили. 1986 року об'єкт було переведено до римо-католицької церкви. В 1991-93 роках провели консервацію поліхромії інтер'єру. В 2014 провели капітальний ремонт корпусу церкви. Література G.i Z. Malinowscy, E. i P. Marciniszyn, Ikony i cerkwie. Tajemnice łemkowskich świątyń, Carta Blanca, Warszawa 2009, ISBN 978-83-61444-15-2 Magdalena i Artur Michniewscy, Marta Duda, Cerkwie drewniane Karpat. Polska i Słowacja, Wydawnictwo Rewasz, Pruszków, 2003, str.158-160 ISBN 83-89188-08-2 Leksykon drewnianej architektury sakralnej województwa podkarpackiego, K. Zieliński (red.), Rzeszów: Stowarzyszenie na Rzecz Rozwoju i Promocji Podkarpacia „Pro Carpathia”, 2015, s. 278-279, ISBN 978-83-61577-68-3, OCLC 922211420. Посилання Informacje o cerkwi na portalu beskid-niski.pl Informacje o cerkwi na stronie kościoły drewniane
Cerkiew św. Michała Archanioła w Żurobicach

Cerkiew pod wezwaniem św. Michała Archanioła – prawosławna cerkiew filialna w Żurobicach. Należy do parafii św. Dymitra w Żerczycach, w dekanacie Siemiatycze diecezji warszawsko-bielskiej Polskiego Autokefalicznego Kościoła Prawosławnego. Informacje ogólne Dawna świątynia unicka. Wzniesiona pod koniec XVIII lub na początku XIX w. Znajdowała się na południowych obrzeżach Żurobic; w 1845 została przeniesiona na cmentarz. Wieżę-dzwonnicę dobudowano w 1953. Budowla drewniana, o konstrukcji zrębowej, orientowana, salowa, zamknięta trójbocznie. Nad wejściem dwuspadowy daszek. Nad kruchtą wieża-dzwonnica zwieńczona ostrosłupowym blaszanym hełmem. Nad nawą jednokalenicowy dach kryty gontem z umiejscowioną centralnie wieżyczką, zwieńczoną baniastym hełmem. Wokół cerkwi i cmentarza murowane ogrodzenie z lat 50. XX w. Uroczystość patronalna obchodzona jest 21 listopada (według starego stylu 8 listopada). Cerkiew wpisano do rejestru zabytków 25 listopada 1966 pod nr A-47. Zobacz też Parafia św. Dymitra w Żerczycach Przypisy Bibliografia Kalendarz Prawosławny 2013, Wydanie Warszawskiej Metropolii Prawosławnej, ISSN 1425-2171, ss. 165, 214 Linki zewnętrzne Kościoły drewniane, Żurobice
Cerkiew św. Michała w Pieniężnie

Cerkiew św. Michała w Pieniężnie – cerkiew zbudowana w latach 1620–1622 jako kaplica szpitalna. Została konsekrowana w 1700 roku przez biskupa Andrzeja Załuskiego, który nadał jej wezwanie św. Jakuba Starszego i św. Rocha. W roku 1720 przeprowadzono rozbudowę świątyni została dodana elewacja i dobudowana skarpa. Od 1959 świątynia należy do grekokatolików. W latach 1987–1990 świątynia została odremontowana i powiększona. W dobudowanej części cerkwi został zamontowany ikonostas. Został wykonany przez Mirosława Smerka (1935-1995), znanego olsztyńskiego malarza urodzonego we wsi Monastyr koło Jarosławia. Cerkiew stoi przy skrzyżowaniu ulic Dworcowej i Królewieckiej. Przypisy Linki zewnętrzne Moje Mazury.pl
Cerkiew św. Michała w Siedliskach

Cerkiew św. Michała w Siedliskach – drewniana parafialna cerkiew greckokatolicka, znajdująca się w Siedliskach. Cerkiew została zbudowana w 1866, a odnowiona w 1914. W 1893 zmieniła wezwanie z Podwyższenia krzyża Świętego na Św. Michała. Cerkiew należała do greckokatolickiego dekanatu birczańskiego, po I wojnie światowej przeniesiona do dekanatu dynowskiego. W 1934 parafia weszła w skład Apostolskiej Administracji Łemkowszczyzny. Do parafii należała filialna cerkiew w Wołodzu. Po 1947 użytkowana jako świątynia rzymskokatolicka. Bibliografia Dmytro Błażejowśkyj, Istorycznyj szematyzm Peremyskoji Eparchiji z wkluczennjam Apostolśkoji Administratury Łemkiwszczyny (1828–1939), Lwów 1995, ISBN 5-7745-0672-X