Szent János-főszékesegyház

A Szent János-főszékesegyház (lengyelül: Archikatedra św. Jana w Warszawie) római katolikus templom Lengyelország fővárosának, Varsónak az óvárosában. A téglagótika stílusában készült építmény a Świętojańska utcában áll, a jezsuita templom szomszédságában. A Szent János-főszékesegyház egyike a város három nagy székesegyházának, de ez az egyetlen olyan templom, amely a főszékesegyház titulust is viseli. A Varsói főegyházmegye főtemploma és Lengyelország egyik nemzeti panteonja, korábban koronázótemplomként is szolgált. Az épületet az óváros részeként az UNESCO a világörökség részévé nyilvánította. Története A templomot az utcára néző homlokzattal építették, és nem a piactér sarkán, mint más, akkoriban alapított lengyel városokban. Ezt a helyszínt a templom kettős szerepével magyarázzák, amely a város plébániatemplomaként és a vár kápolnájaként szolgált. A mai plébánia helyén álló első templom a 13-14. század fordulóján épült fából készült várkápolna volt. Ez a kápolna a 14. század elején lett a város plébániatemploma, magát a plébániát 1313-ban vagy 1315-ben emelték. A templom mögötti téren (ma Kanonia utca) temetőt létesítettek. Gunterről, Varsó plébánosáról 1321-ből származik egy utalás, 1338-ban pedig a templom ajtajára szögeztek egy periratot a Német Lovagrend ellen. Az 1339-es varsói per során a templomban és az Óváros téren lévő alispán házában is ülésezett bíróság. 1390 körül I. János herceg kezdeményezésére gótikus téglaépületet emeltek. A templom a mazóviai fejedelmek temetkezési helyeként szolgált. 1406-ban a plébániatemplomból káptalani templom lett. Az épületet a királyi palotával egy 80 méter hosszú, magasított folyosó kötötte össze, amelyet Jagelló Anna királynő építtetett a 16. század végén, és amelyet az 1620-as években bővítettek ki, miután Michał Piekarski 1620-ban sikertelenül próbálta meg merényletet elkövetni III. Zsigmond lengyel király ellen a székesegyház előtt. A májusi alkotmány néven ismertté váló 1791. május 3-i alkotmányhatározat után, a királyi várban tartott ülés végén II. Szaniszló Ágost lengyel király a Szent János-székesegyházba ment, hogy az oltár előtt, Isten színe előtt megismételje az alkotmányra tett esküjét. A nagy szejm elöljáróit is a szejm lelkes képviselői vitték a templomba a vállukon. A templomot 1798-ban székesegyházi, 1817-ben pedig főszékesegyházi méltóságra emelték. A 19. század első felében Adam Idzkowski angol neogótikus stílusban építtette át a székesegyházat 1837 és 1841 között. Ez az építészeti forma egészen a második világháborúig fennmaradt. A varsói székesegyházat már 1939 szeptemberében megrongálták a Luftwaffe bombái és a tüzérségi tűz. 1944-ben, a varsói felkelés idején (augusztus-október) a székesegyház a felkelők és az előrenyomuló német hadsereg közötti harc színhelyévé vált. A németeknek sikerült egy robbanóanyaggal megrakott tankot a székesegyházba vezetniük, a hatalmas robbanás az épület nagy részét elpusztította. 1944-ben, a felkelés összeomlása után a német Vernichtungskommando (megsemmisítő osztag) lyukakat fúrt a falakba a robbanóanyag számára, és felrobbantotta a székesegyházat, elpusztítva a falak 90%-át. August Hlond bíboros, Lengyelország prímása 1947-ben létrehozta a Varsó templomainak újjáépítéséért felelős prímási tanácsot, amely 1948-ban bekövetkezett hirtelen halála után a székesegyház romjaiból való újjáépítését is elvégezte. A tanács Stefan Wyszyński lengyel prímás vezetésével működött, munkáját még bebörtönzése alatt sem hagyta abba. A főszékesegyházat hosszas vitát követően mazóviai gótikus stílusban Jan Zachwatowicz tervei alapján építették újjá. A jelenlegi külső rekonstrukció a 14. századi templom feltételezett külsejét mutatja, amely egy 17. század eleji Frans Hogenberg-illusztráció és egy 1627-es Abraham Boot-rajzon alapul, nem pedig a háború előtti neogótikus, erősen átalakított megjelenést. Itt találhatóak a fennmaradt műemlékek, köztük a gótikus szobrászat remekművei: a keresztre feszített Krisztus szobra, amelyet a varsóiak már régóta tisztelnek. A Csodatévő Krisztus több évszázados szobra a Baryczka-kápolnában található, amelynek falai túlélték a háborús pusztítást. Más elpusztult műemlékek helyreállítását is nagy precizitással végezték: köztük olyan értékes műemlékek, mint az utolsó mazóviai fejedelmek sírjai vagy a Stanisław Małachowskinak, a május 3-i alkotmány társszerzőjének szentelt emlékmű. Az újjáépített varsói főszékesegyház felszentelésére 1960. június 9-én került sor, melyet Stefan Wyszyński bíboros, Lengyelország prímása végzett, ebben az évben basilica minor rangra emelték. A háború romjaiból újjáépült teljes varsói óváros az érsekséggel és a királyi várral együtt 1980-ban felkerült az UNESCO Világörökségi Listájára. Építészeti jellemzői A 17. század elejéről származó gazdag korabarokk belső díszítés és a főoltár Palma il Giovane csodálatos festménye, amely Szűz Máriát és a gyermek Jézust ábrázolja Keresztelő Jánossal és Szent Szaniszlóval, 1944. augusztus 17-én a templomot ért német bombázások során megsemmisült. 1944 novemberében a templom maradványait a németek felrobbantották, a hatszáz éves épületből csak egyetlen fal maradt meg. Egy lengyel nemzeti műemléknek az ilyen szintű pusztulása része volt Varsó tervezett és szisztematikus elpusztításának, amely hivatalosan a varsói felkelés összeomlása után kezdődött a nácik bosszújából. A Szűz és a Gyermek című festményt 1618-ban készítették III. Vasa Zsigmond számára, kifejezetten a Szent János-templom központi oltárképének. Két évszázaddal később Napóleon parancsára elkobozták és Párizsba szállították. 1820-ban, a bécsi kongresszus után a varsói hatóságok visszaszerezték. Festése óta számos háborút és Varsó bombázását sikerült túlélnie, de a második világháborút már nem. A német bombázások miatt elveszett szobrok közül a érdemes megemlíteni Jan Franciszek Bieliński, Malbork vajdájának (meghalt 1685-ben) márvány mellszobrát, amelyet Jean-Joseph Vinache faragott. A belső rekonstrukció kialakítása jelentősen eltért a háború előtti székesegyháztól, visszavezetve azt a nyers gótikus megjelenéshez, mivel az épület eredeti berendezéséből nagyon kevés maradt meg. A székesegyház háromhajós csarnoktemplom, két mellékhajója a főhajóval azonos magasságú. A homlokzat jobb oldalán egy alacsony, négyzet alaprajzú harangtorony található, alatta a Dziekania utcába nyílik bejárat. A templombelső berendezései közül a szószék 1959-ben készült, amelyet Józef Trenarowski tervezett, a stallumok pedig a megsemmisített barokk stallumok másolatai, amelyeket III. Sobieski János készíttetett, továbbá számos sírkő és epitáfium található a székesegyházban. A bal oldali mellékhajó mellett több kápolna található, ezek sorrendje a főoltártól nézve: Baryczka-kápolna, a bal oldali mellékhajó végén (itt található a fából készült feszület, amelyet a székesegyház berendezésének legértékesebb elemeként tartanak számon; Jerzy Baryczka kereskedő hozta Nürnbergből 1539-ben) Megkorbácsolt Krisztus kápolna (a legrégebbi kápolna, a 15. századból származik). A keresztelőkápolna (értékes keresztelőmedencéje 1631-ből származik). Keresztelő János-kápolna A Szent Szaniszló-kápolna (amely szintén a 15. századból származik) A Szeplőtelen Fogantatás kápolnájában az eredeti belső tér rekonstruált elemei között az úgynevezett Irodalmi kápolnában található rokokó oltár, a 17. századból származó, a Színház téri lerombolt Szent András-templomából származó Szűz Mária-képpel. A festményt, amely a királyok tulajdonában állt, gyakran vitték magukkal a háborúkba. Így tett többek között II. János Kázmér, III. János és Mihály király is. Sírok A főhajó alatti kriptákban a lengyel történelem számos nevezetes személyének a földi maradványait őrzik, itt nyugszik többek között: Szaniszló mazóviai herceg III. János mazóviai herceg II. Szaniszló Ágost lengyel király, az utolsó lengyel uralkodó Adam Kazanowski a Vasa Királyi Cappella zeneszerzői és zenészei, pl. Asprillo Pacelli (akinek a háború után rekonstruálták a zeneszerző mellszobrával ellátott csodálatos fekete márvány sírkövét) Stanisław Małachowski államférfi, akinek fehér márvány emlékművét Bertel Thorvaldsen tervezte (1944. augusztus 21-én megsemmisült, amikor egy robbanóanyaggal teli német tank a székesegyház déli falába csapódott; 1965-ben újjáépítették) Marcello Bacciarelli festőművész Henryk Sienkiewicz Irodalmi Nobel-díjas író Gabriel Narutowicz köztársasági elnök Ignacy Mościcki köztársasági elnök Ignacy Jan Paderewski miniszterelnök és zeneszerző Kazimierz Sosnkowski tábornok August Hlond bíboros, Lengyelország prímása Józef Glemp bíboros, Lengyelország prímása Boldog Stefan Wyszyński bíboros, Lengyelország prímása Galéria Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a St. John's Archcathedral, Warsaw című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. Ez a szócikk részben vagy egészben a Bazylika archikatedralna św. Jana Chrzciciela w Warszawie című lengyel Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.