NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Szombierki Heat Power Station

Szombierki Power Station (Polish: Elektrociepłownia Szombierki) is a coal-fired power station in the Szombierki district of Bytom, Poland. Operational since 1920, since the 1990s it operates at a limited capacity, and is regarded as a monument due to its architectural values. Its first owner was Schaffgotsch Bergwerksgesellschaft GmbH. The overall height of the power station is 120 meters. History The power plant was completed after World War I, and started operations in 1920, providing electricity for the Bytom region (then part of Germany). The structure, originally intended to be an explosives factory, covers approximately 36,000 square metres (390,000 sq ft). It was originally operated by Schaffgotsch Bergwerksgesellschaft GmbH (a German company of the Schaffgotsch family). The structure was designed by German architects Georg and Emil Zillmann, known in Silesia as architects of the Nikiszowiec and Giszowiec districts in nearby Katowice. Notable features of the design included a large hall (2,800 square metres (30,000 sq ft)), three 120-metre (390 ft) chimneys, and a clock tower with a clock, one of the largest turret clocks in Poland. By World War II the plant had a capacity of 100 MW. Quickly rebuilt after the war, and operating at a similar capacity in the 1950s, the Szombierki Power Plant was one of the largest in the People's Republic of Poland and Europe. In the 1970s, the power plant was converted from a thermal power station to a combined heat and power plant. It was modernised up until the mid 1990s, and from 1993 it was owned by Zespół Elektrociepłowni Bytom S.A. Since the late 1990s, the power plant has been operating at a significantly reduced capacity, used primarily as a reserve power plant. It is considered an industrial monument (a part of the Trail of Monuments of Engineering in the Silesian Voivodeship, Szlak Zabytków Techniki Województwa Śląskiego). During a 2009 vote organized by mmsilesia.pl, TVS and supported by the officials of the Silesian Voivodeship, it was voted as one of the "Seven Architectural Wonders of the Silesian Voivodeship". As of 2013 the structure has been officially classified as a monument by the government of Poland. Since the mid-1990s, it has been a host site to a number of cultural events (such as concerts or exhibitions) until 2011, when it was acquired by Finnish company Fortum and closed due to concerns over structure stability. Parts of the structure are still open for small guided tours. There are plans to convert it into a museum or a similar type of a cultural institution. In 2020, the power station was registered by Europa Nostra in the list of endangered cultural monuments. The building complex is currently massively threatened in its existence. References External links Media related to Elektrociepłownia Szombierki at Wikimedia Commons Photo galleries Archived 2016-03-04 at the Wayback Machine Historical photos Another gallery
Elektrociepłownia Zabrze

Fortum Zabrze (do 2003 roku Elektrociepłownia Zabrze) – elektrociepłownia znajdująca się w Zabrzu w województwie śląskim. Historia Początki elektrowni to budowa przez firmę AEG rozpoczęta w 1896, od 1900 własność spółki Schlesische Elektrizitäts und Gas Aktien Gesellschaft. Znacjonalizowana po wojnie, od 1 lipca 1990 jako przedsiębiorstwo państwowe Elektrownia Zabrze. 9 listopada 1993 przekształcono przedsiębiorstwo państwowe Elektrownia Zabrze z siedzibą w Zabrzu w jednoosobową spółkę akcyjną Skarbu Państwa o nazwie Elektrociepłownia Zabrze Spółka Akcyjna. W dniu 24 listopada 2010 r. Fortum Power and Heat Polska podpisało z Ministrem Skarbu Państwa umowę kupna 85 proc. akcji spółki Elektrociepłownia Zabrze oraz 85 proc. akcji spółki Zespół Elektrociepłowni Bytom. Całkowita wartość transakcji wyniosła ponad 82 mln zł. W dniu 3 stycznia 2011 r. firma Fortum Power and Heat Polska Sp z o.o. nabyła 892.500 akcji zwykłych imiennych, stanowiących 85% kapitału zakładowego spółki Elektrociepłownia Zabrze S.A. z siedzibą w Zabrzu oraz 1.280.780 akcji zwykłych imiennych, stanowiących 85% kapitału zakładowego spółki Zespół Elektrociepłowni Bytom S.A. z siedzibą w Bytomiu, wraz z wszelkimi wynikającymi z nich prawami i obowiązkami. W dniu 28 lutego 2011 r. decyzją Fortum Power and Heat Polska nazwy zakładów EC Zabrze i ZEC Bytom zostały zmienione na Fortum Bytom S.A oraz Fortum Zabrze S.A. W roku 2012 rozpoczęto jednego z trzech ceglanych kominów spalinowych zakładu który przez fakt dłuższego nieużytkowania zagrażał konstrukcji, prace po odsunięciu w czasie przez brak sprzętu ukończono w roku 2013. W 2016 roku w nieużywanym od lat 90. XX wieku kominie znaleziono częściowo zmumifikowane ludzkie zwłoki. 20 września 2018 roku została otwarta nowa elektrociepłownia położona na północ od starego zakładu. Zakład jest zasilany węglem kamiennym i paliwem z odpadów (RDF) – jako jedyny w Polsce. Moc cieplną nowego zakładu w 2018 roku deklarowano na 145 MW, natomiast moc elektryczną na 75 MW. Zastosowane technologie pozwalają na zmniejszenie emisji pyłów i dwutlenku siarki. W 2022 roku stary zakład, który funkcjonował do 2019 roku został przejęty od Fortum przez miasto Zabrze, które następnie za 7,4 mln odsprzedały go Grupie Arche. Obecnie trwa rewitalizacja zabytkowego kompleksu. Dane techniczne Parametry urządzeń wytwórczych starej elektrociepłowni to: osiągalna moc cieplna 475 MW osiągalna moc cieplna w skojarzeniu 254 MW zainstalowana moc elektryczna turbozespołów 106 MW osiągalna moc elektryczna 98 MW łączna moc znamionowa kotłów wodnych 139 MW łączna moc osiągalna kotłów parowych 374 MW wydajność znamionowa kotłów parowych 520 t/h wydajność osiągalna kotłów parowych 560 t/h Elektrociepłownia posiada koncesje na wytwarzanie energii cieplnej i elektrycznej. W roku 2004 sprzedaż energii elektrycznej wyniosła 147 945 MWh, a sprzedaż ciepła 1 996 248 GJ. Transmitowane programy Opracowano na podstawie materiału źródłowego. Programy telewizyjne – cyfrowe Programy radiowe Zobacz też Huta Zabrze Zespół Elektrociepłowni Bytom Przypisy Linki zewnętrzne Elektrociepłownia Zabrze S.A.
ТЭЦ Забже

ТЭЦ Забже (пол. Zabrze) — теплоэлектроцентраль в одноименном городе на юге Польши, в 15 км западнее Катовице. В 1898 году немецкая компания AEG запустила в Забже (которое до конца Второй мировой войны принадлежало Германии) электростанцию Kraftwerk Zaborzew мощностью 0,84 МВт. В результате нескольких модернизаций её мощность в 1942 году достигла показателя в 176 МВт. Однако уже через несколько лет после поражения Германии в войне основное оборудование ТЭС было вывезено в СССР. В начале 1950-х годов работу площадки восстановили с использованием нового оборудования чешской компании Skoda, а в конце 1960-х годов станция начала выполнять функцию теплоэлектроцентрали. По состоянию на середину 2010-х годов на ТЭЦ продолжали действовать четыре паровых угольных котла Skoda ОР-130, введенные в эксплуатацию в 1951—1952 годах. Они питали: запущенный в 1953 году агрегат № 8, состоящий из турбины производства швейцарской компании Brown Bovery типа BBC DCN40/28 мощностью 11 МВт и генератора Brown Bovery WT522b; установленную в 1976 году в агрегате № 4 турбину эльблонгского производителя Zamech типа ТС-25 с мощностью 30 МВт, которая приводила в действие генератор GT25-01, поставленный вроцлавским заводом Dolmel; установленную в 1998 году в агрегате № 7 турбину Zamech типа 9С50, адаптированную к генератору Skoda 5H628/2 с показателем 35 МВА. Мощность агрегата № 7 составляла 32,9 МВт. В 1980-х годах приступили к созданию второй очереди станции. В частности, успели построить дымоход высотой 200 метров и установить в 1990-м и 1992 годах два угольных водогрейных котла WP-120/1 мощностью по 139 МВт, поставленные компанией Rafako из Рацибужа. Кроме того, в 2003 году смонтировали газовый паровой котел КР-20 мощностью 20 МВт производства Loos. Однако по состоянию на середину 2010-х годов использовался только один из котлов WP-120/1, а ТЭЦ имела тепловую мощность на уровне 431,6 МВт. В 2018 году для замены старых агрегатов на площадке запустили новый энергоблок электрической и тепловой мощностью 75 МВт и 145 МВт соответственно, который по планам должен производить 550 млн кВт-час электроэнергии в год. Он имеет паровую турбину Doosan Skoda и котел с циркулирующим кипящим шаром Foster Wheeler CFB-218, рассчитанный на сжигание угля, биомассы и отходов (RDF). При этом площадка в Забже была соединена теплотрасой с отопительной системой города Бытом, что позволило вывести из эксплуатации генерирующие мощности на ТЭЦ Меховице. Последняя также принадлежит тому же владельцу — финской компании Fortum — и на данный момент преобразована в пиковую котельную. Примечания
ТЕЦ Забже

ТЕЦ Забже (Zabrze) – теплоелектроцентраль у однойменному місті на півдні Польщі, за півтора десятка кілометрів на захід від Катовиць. Ще в 1898 році німецька компанія AEG запустила в Забже (котре до кінця Другої світової війни належало Німеччині) електростанцію Kraftwerk Zaborzew потужністю 0,84 МВт. Внаслідок кількох модернізацій її потужність у 1942-му досягла показника у 176 МВт. Втім, вже за кілька років після поразки Німеччини у війні основне обладнання ТЕС вивезли до СРСР. На початку 1950-х роботу майданчику відновили з використанням нового обладнання чеської компанії Skoda, а в кінці 1960-х станція почала виконувати функцію теплоелектроцентралі. Станом на середину 2010-х на ТЕЦ продовжували діяти чотири парові вугільні котли Skoda ОР-130, введені в експлуатацію у 1951 – 1952 роках. Вони живили: - запущений в 1953-му агрегат №8, який складався із турбіни виробництва швейцарської компанії Brown Bovery типу BBC DCN40/28 потужністю 11 МВт та генератора Brown Bovery WT522b; - встановлену у 1976-му в агрегаті №4 турбіну ельблонзького виробника Zamech типу ТС-25 з потужністю 30 МВт, яка приводила в дію генератор GT25-01, постачений вроцлавським заводом Dolmel; - встановлену у 1998-му в агрегаті №7 турбіну Zamech типу 9С50, пристосовану до генератора Skoda 5H628/2 з показником 35 МВА. Потужність агрегату №7 становила 32,9 МВт. У 1980-х взялись за створення другої черги станції. Зокрема, встигли спорудити димар висотою 200 метрів та встановити у 1990-му і 1992-му два вугільні водогрійні котли WP-120/1 потужністю по 139 МВт, постачені компанією Rafako із Ратибора. Крім того, в 2003-му змонтували газовий паровий котел КР-20 потужністю 20 МВт виробництва Loos. Втім, станом на станом на середину 2010-х використовували лише один з котлів WP-120/1, а ТЕЦ мала теплову потужність на рівні 431,6 МВт. В 2018-му для заміни старих агрегатів на майданчику запустили новий енергоблок електричною та тепловою потужністю 75 МВт та 145 МВт відповідно, який за планами повинен виробляти 550 млн кВт-год електроенергії на рік. Він має парову турбіну Doosan Skoda та котел з циркулюючим киплячим шаром Foster Wheeler CFB-218, який розрахований на спалювання вугілля, біомаси та відходів (RDF). При цьому майданчик в Забже сполучили теплотрасою із опалювальною системою міста Битом, що дозволило вивести з експлуатації генеруючі потужності на ТЕЦ Меховіце. Остання належить тому ж власнику – фінській компанії Fortum – та наразі перетворена на пікову котельню. Примітки
Halemba Power Station

Halemba Power Station (Polish: Elektrownia Halemba) is a coal-fueled power plant in Halemba district of Ruda Śląska, Silesian Voivodeship, Poland. Construction of the plant begun in 1943, organized by Nazi German administration of occupied Poland, and using forced labor from Auschwitz Concentration Camp. After the war the plant was finished by the authorities in the People's Republic of Poland, and started operation in 1962. Since 2006, it has reduced operation, and was decommissioned on 1 April 2012. See also Halemba Coal Mine List of power stations in Poland References External links (in Polish) Official homepage Archived 2012-06-03 at the Wayback Machine
Elektrownia Halemba

Elektrownia Halemba – nieistniejąca już elektrownia węglowa w Rudzie Śląskiej w województwie śląskim, w dolinie rzeki Kłodnicy, w sąsiedztwie kopalni Halemba. Od 29 grudnia 2000 w składzie Południowego Koncernu Energetycznego S.A. Obecnie w stanie likwidacji. Historia Początek budowy elektrowni to rok 1943, kiedy zaczęto wznosić zakład nakładem pracy więźniów obozu koncentracyjnego w Oświecimiu. Projektowany zakład miał dysponować mocą 75 MW i nosić nazwę Kraftwerk Godulla, lecz nie został ukończony. Pierwszy blok energetyczny elektrowni, z planowanych czterech, oddano do użytku 12 października 1962 roku. Od 2006 w rezerwie z ograniczoną działalnością, od 2012 w stanie likwidacji. W roku 2014 rozpoczęło się wyburzanie Elektrowni, które zakończyło się w roku 2015. Dane techniczne W związku ze zniknięciem z rynku dużych odbiorców energii, w wyniku przemian gospodarczych po 1989, produkcja spadła z 1 100 000–1 200 000 MWh rocznie do 600 000–700 000 MWh. Moc elektryczna elektrowni wynosiła 200 MW, wytwarzana była w 4 blokach o mocy 50 MW każdy. Elektrownia posiadała człon ciepłowniczy o mocy około 60 MW. Moc elektryczna wyprowadzona była na własną rozdzielnię 110/220 kV. Rozdzielnia 110 kV jest 3-systemowa i 27-polowa. Poprzez dwa autotransformatory 160 MVA ma połączenie z 2-polową rozdzielnią 220 kV. Energia cieplna wyprowadzona była magistralą f500. Przypisy Linki zewnętrzne PKE S.A. Elektrownia Halemba. pke.pl. [zarchiwizowane z tego adresu (2012-12-20)]. Elektrownia Halemba
ТЭС Галемба

ТЭС Галемба – бывшая тепловая электростанция на юге Польши в городе Руда-Шлёнска. В 1943-м Германия начала строить в Руда-Шлёнской ТЭС Годулла мощностью 75 МВт, однако до окончания Второй мировой войны даже не успели начать монтаж основного оборудования. В послевоенные годы проект так и не возобновили, вместо этого в 1962 – 1963 годах здесь построили ТЭС из четырёх энергоблоков мощностью по 50 МВт. Все котлы OP-215 поставила рацибужская компания Rafako, тогда как турбины ТК-50 поступили от двух производителей – по две от чешской Skoda и польской Zamech (Эльблонг). Станция также имела тепловую мощность в 60 МВт и поставляла тепло для коммунальных нужд. Уголь доставляли на ТЭС с помощью железнодорожного транспорта, преимущественно из расположенной неподалёку шахты Галемба. Воду для охлаждения получали из местных поверхностных источников (до 55%) и из городского водопровода. Для удаления продуктов сгорания построили дымовую трубу высотой 110 метров. Выдача продукции происходила по ЛЭП, рассчитанным на работу под напряжением 220 кВ и 110 кВ. В 2006-м ТЭС вывели в резерв, через 6 лет окончательно закрыли, а в 2014 – 2015 годах осуществили демонтаж сооружений станции. Примечания
ТЕС Галемба

ТЕС Галемба – колишня теплова електростанція на півдні Польщі у місті Руда-Шльонська. У 1943-му Німеччина почала будувати у Руда-Шльонській ТЕС Годулла потужністю 75 МВт, проте до завершення Другої світової війни навіть не встигли почати монтаж основного обладнання. В повоєнні роки проект так і не відновили, натомість в 1962 – 1963 роках тут звели ТЕС із чотирьох енергоблоків потужністю по 50 МВт. Всі котли OP-215 постачила рацибузька компанія Rafako, тоді як турбіни ТК-50 надійшли від двох виробників – по дві від чеської Skoda та польської Zamech (Ельблонг). Станція також мала теплову потужність у 60 МВт та постачала тепло для комунальних потреб. Вугілля доправляли на ТЕС здійснювалось за допомогою залізничного транспорту, переважно із розташованої неподалік шахти Галемба. Воду для охолодження отримували з місцевих поверхневих джерел (до 55%) та з міського водопроводу. Для видалення продуктів згоряння спорудили димар висотою 110 метрів. Видача продукції відбувалась по ЛЕП, розрахованим на роботу під напругою 220 кВ та 110 кВ. У 2006-му ТЕС вивели в резерв, через 6 років остаточно закрили, а в 2014 – 2015 роках здійснили демонтаж споруд станції. Примітки
Elektrownia Skawina

ResInvest Energy Skawina S.A. – elektrownia cieplna znajdująca się w Skawinie w województwie małopolskim. Historia Historia elektrowni sięga 1957 roku, kiedy to uruchomiono pierwszy kocioł i turbinę o mocy 50 MW. Do 1961 roku moc elektryczna elektrowni osiągnęła 550 MW, co uczyniło ją jednym z największych i najnowocześniejszych zakładów energetycznych w Polsce tamtego okresu. W latach 90. XX wieku rozpoczęto proces modernizacji elektrowni, obejmujący wymianę kotłów oraz podnoszenie parametrów turbin, co miało na celu dostosowanie zakładu do nowych wymogów technologicznych i ekologicznych. W 1996 roku Elektrownia Skawina została przekształcona w jednoosobową spółkę Skarbu Państwa, a w 1999 roku rozpoczęto proces jej prywatyzacji. W 2002 roku większościowy pakiet akcji nabyła amerykańska firma PSEG Poland Distribution BV. Cztery lata później, w 2006 roku, czeska grupa energetyczna CEZ (ČEZ) przejęła elektrownię od PSEG. Pod rządami CEZ elektrownia kontynuowała modernizację, w tym budowę instalacji odsiarczania spalin w 2008 roku oraz instalacji odazotowania spalin (DeNOx) w latach 2017-2020, co pozwoliło na znaczne obniżenie emisji szkodliwych substancji do atmosfery. W listopadzie 2024 roku Grupa CEZ ogłosiła sprzedaż swoich polskich aktywów węglowych, w tym Elektrowni Skawina, spółce inwestycyjnej ResInvest Group. Transakcja została sfinalizowana w lutym 2025 roku po uzyskaniu zgody Urzędu Ochrony Konkurencji i Konsumentów. Elektrownia Skawina dostarcza ciepło do Skawiny oraz zachodniej i południowo-zachodniej części aglomeracji krakowskiej, pokrywając około 25% zapotrzebowania aglomeracji na ciepło. Dane techniczne W skład elektrowni wchodzi: 6 kotłów parowych, 3 turbozespoły o łącznej zainstalowanej mocy 330 MW 2 hydrogeneratory o mocy znamionowej 0,92 MWe i 0,86 MWe, o łącznej mocy elektrycznej 2,46 MW Moc cieplna osiągana elektrowni wynosi 588 MWt. Przypisy Bibliografia O nas - Spółki Grupy CEZ w Polsce - CEZ Skawina S.A. - Profil [online], CEZ Polska .
ТЭС Скавина

ТЭС Скавина — угольная тепловая электростанция в одноимённом городе на юге Польши. На момент строительства станция предназначалась для энергоснабжения металлургического завода Huta Aluminium. В 1957 году на её площадке были введены в эксплуатацию первые два энергоблока мощностью по 50 МВт, оснащённые паровыми котлами Pk-10p советского производства. К 1961 году ТЭС была дополнена ещё пятью блоками, большинство из которых имели мощность по 100 МВт, за исключением блока № 7 с показателем 50 МВт. При этом в центральной котельной установили 9 котлов производства компании Rafako из Рацибужа — 5 типа ОР-230 и 4 типа ОР-210. С 1970-х годов станция начала подавать тепловую энергию для города Скавина, а с 1986 года её подключили к системе теплоснабжения Кракова. В период с 1993 по 1996 годы Ленинградский механический завод модернизировал турбины 3, 4, 5 и 6 в теплофикационные типа WК-100-6M мощностью по 110 МВт. В результате общая электрическая мощность станции достигла 590 МВт при тепловой мощности 618 МВт. В 2005 году вывели из эксплуатации блоки 1 и 2, что снизило электрическую и тепловую мощность ТЭС до 490 МВт и 588 МВт соответственно. По состоянию на вторую половину 2010-х годов в работе оставались только блоки 3, 5 и 6, что обеспечивало электрическую мощность на уровне 330 МВт при тепловой мощности 438 МВт. Вода для охлаждения поступает из Вислы через построенный в рамках проекта ТЭС канал Łączański длиной 15,7 км. Отработанная вода сбрасывается в правый приток Вислы — реку Скавина через малую ГЭС Скавина. Для отвода продуктов сгорания сооружены две дымовые трубы высотой по 125 метров. Кроме того, после ввода в эксплуатацию установки десульфуризации газов к ним добавили третью трубу аналогичной высоты. Выдача электроэнергии осуществляется по ЛЭП, рассчитанным на напряжение 220 кВ и 110 кВ. Примечания
ТЕС Скавіна

ТЕС Скавіна — вугільна теплова електростанція у однойменному місті на півдні Польщі. На момент зведення станція призначалась для живлення металургійного заводу Huta Aluminium. У 1957-му на її майданчику стали до ладу перші два енергоблоки потужністю по 50 МВт, обладнані паровими котлами Pk-10p радянського виробництва. До 1961-го ТЕС доповнили ще п'ятьма блоками, майже всі з яких мали потужність по 100 МВт, окрім блоку № 7 з показником 50 МВт. При цьому у центральній котельні встановили 9 котлів виробництва компанії Rafako з Рацибужа — 5 типу ОР-230 та 4 типу ОР-210. З 1970-х станція почала подавати теплову енергію для міста Скавіна, а з 1986-го її підключили до системи теплопостачання Кракова. Між 1993 та 1996 роками Ленінградський механічний завод модифікував турбіни 3, 4, 5 та 6 у теплофікаційні типу WK-100-6M потужністю по 110 МВт. Як наслідок, загальна електрична потужність станції досягла 590 МВт при тепловій потужності 618 МВт. У 2005-му вивели з експлуатації блоки 1 та 2, при цьому електрична та теплова потужність ТЕС зменшились до 490 МВт та 588 МВт відповідно. А станом на другу половину 2010-х в роботі залишались лише блоки 3, 5 та 6, що забезпечувало електричну потужність на рівні 330 МВт при тепловій потужності 438 МВт. Воду для охолодження отримують з Вісли через споруджений в межах проєкту ТЕС канал Łączański довжиною 15,7 км. Відпрацьована вода скидається до правої притоки Вісли річки Скавіна через малу ГЕС Скавіна. Для видалення продуктів згоряння спорудили два димарі висотою по 125 метрів. Крім того, після запуску установки десульфуризації газів до них додали третій димар такої ж висоти. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованих на роботу під напругою 220 кВ та 110 кВ. Примітки
Elektrownia Wodna Dobrzeń

Mała Elektrownia Wodna Dobrzeń – elektrownia wodna przepływowa o mocy 1,6 MW uruchomiona w 2008 w kaskadzie górnej Odry w ramach GK PGE Energia Odnawialna. Zlokalizowane jest w Dobrzeniu Wielkim. Elektrownia zlokalizowana jest przy istniejącym już jazie. Elektrownia jest całkowicie bezobsługowa. Budowa obiektu została dofinansowana ze środków Narodowego Funduszu Ochrony Środowiska i Gospodarki Wodnej. Przypisy
Elektrownia Wodna Wrocław II

Elektrownia Wodna Wrocław II (Północna, Kraftwerk) – elektrownia wodna położona we Wrocławiu, na rzece Odra, a dokładniej na jej odnodze przepływającej przez Śródmiejski Węzeł Wodny, tzw. Odrze Północnej, wchodząca w skład stopnia wodnego w odniesieniu do którego stosuje się nazwę: Mieszczański Stopień Wodny – Śródmiejski Węzeł Wodny Dolny. Położona jest w 1,2 km biegu rzeki Odry Północnej – ok. 252 km Odry. Wybudowana została w latach 1924–1925, w miejscu istniejącego wcześniej młyna Werdermühle, a przekazanie elektrowni władzom miasta nastąpiło w 26 stycznia 1926 roku. Elektrownia mieści się na lewym brzegu rzeki, na północnym krańcu tej części wyspy Kępa Mieszczańska. Na północ od elektrowni, w korycie rzeki, położony jest piętrzący wodę, między innymi na potrzeby tej elektrowni, Jaz Elektrowni Wodnej Wrocław II, a za korytem rozciąga się teren osiedla Nadodrze. Przy elektrowni przebiega Ulica Pomorska, a w jej ciągu położone są Mosty Pomorskie. W elektrowni zainstalowane zostały dwie turbiny Francisa oraz generatory firmy Siemens z 1924 roku, o mocy 500kVA każdy pracujący do dziś. Moc całkowita 1 MW. W celu zwiększenia produkcji prądu w Elektrowni Wodnej Wrocław I, w 1959 roku zmieniono położenie robocze klap na Jazie Elektrowni Wodnej Wrocław II. Jest to elektrownia przepływowa. Obie elektrownie wrocławskie obecnie należą do spółki z o.o. - Tauron Ekoenergia (wcześniej Jeleniogórskie Elektrownie Wodne). Budynek elektrowni w zakresie architektury został zaprojektowany przez Maxa Berga. Jaroslav Vonka wykonał natomiast zdobienia bram wejściowych. Elektrownia północna dnia 10 sierpnia 1993 wpisana została do rejestru zabytków pod numerem A/1496/52 5/Wm. Zobacz też wrocławski węzeł wodny Stopnie wodne we Wrocławiu Siłownie wodne we Wrocławiu Uwagi Przypisy Linki zewnętrzne Elektrownia Wodna Wrocław II w Wikimapii (dostęp 2010-01-08) Wratislaviae Amici – Jaz klapowy (dostęp 2010-01-06) Wratislaviae Amici – Elektrownia Wodna Północna (dostęp 2010-01-08) Wratislaviae Amici – ELEKTROWNIE WROCŁAWSKIE, 2004-12-06 (dostęp 2010-01-08)