NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Лазєнковський палац

Лазє́нковський Пала́ц (пол. Pałac Łazienkowski) також Пала́ц на воді́, Пала́ц на о́строві — палацовий комплекс, розташований в парку «Королівські стежки» у столиці Польщі Варшаві. Збудований у стилі класицизму архітекторами Доменіко Мерліні та Яном Крістіаном Камсецером у XVII-XVIII століттях. Історія побудови Місце почали забудовувати в добу бароко для Станіслава Іраклія Любомирського, коли облаштували штучний острів, на ньому садовий павільйон, що використовувався як лазні. Острів був розташований поблизу Уяздовського замку, побудованого у 17 столітті відомим архітектором на ім'я Тильман Ґамерський. Король Польщі Станіслав Август II зробив Уяздовський замок своєю резиденцією. Тому парк навколо й острівець із лазнями входять у припалацову територію. За короля Станіслава Августа Понятовського лазні перебудовують на невеликий за розмірами палац у стилі класицизму. Проєкт і будівництво — королівського архітектора Доменіко Мерліні. Палац на Воді Острів облаштували широкими сходинками до води, куди виходив південний фасад палацу з лоджією. Протилежний північний фасад був суворішим, прикрашеним пласкими пілястрами, чотириколонним портиком. Холодну офіційність фасаду пом'якшували балюстрада і скульптури. Головна споруда сполучалася з берегами через містки, надбудованими наскрізними галереями і бічними павільйонами. Обмеженість зовнішніх оздоб на фасадах компенсували бароковою пишнотою інтер'єрів, що мали плафони, живописні падуги, кришталеві люстри, дзеркала, скульптури, китайську і європейську порцеляну. Картинна галерея палацу мала в своїй збірці оригінали Рембрандта, Рубенса, Якоба Йорданса, Жана-Оноре Фрагонара, Антуана Ватто, Марчелло Бачареллі . У часи Другої світової війни палац був зруйнований. У межах нової концепції відновлення значущих для народу пам'яток культури — Старе Місто в зруйнованій Варшаві й пошкоджений Лазєнковський палац відбудовані наново в післявоєнні десятиліття. Посилання Офіційний сайт [Архівовано 8 лютого 2008 у Wayback Machine.] (пол.) (англ.)
Parque Łazienki

O Parque Łazienki (em polonês: Łazienki Królewskie) é o maior parque de Varsóvia, ocupando 80 hectares do centro da cidade. O parque localiza-se na área central de Varsóvia (Śródmieście), na Avenida Ujazdów (Aleje Ujazdowskie), com a "Royal Route" ligando o Castelo Real com o Wilanów ao sul. Ao norte, no outro lado da rua Agrikola, o parque Łazienki faz divisa com o Castelo de Ujazdów. No seu interior situa-se o Pałac Łazienkowski.
Parcul Łazienki

Parcul Łazienki este unul din cele mai mari parcuri din lume și cel mai mare, ca suprafață, din Varșovia. Ocupând o suprafață de 76 de hectare, parcul este situat în centrul orașului, oferind tuturor turiștilor șansa să petreacă niște clipe minunate de relaxare într-un loc magic. Planurile pentru parc au fost concepute în secolul al XVII-lea de către Tylman van Gameren. Stilul ales pentru arhitectura parcului a fost Barocul. La momentul actual, unele din cele mai frumoase clădiri, precum Casa Albă, Templul Dianei, Teatrul Roman și Palatul de pe apă, se pot găsi în parc. Milioane de turiști vizitează anual minunatul parc Łazienki, unde petrec clipe minunate și, în același timp, reușesc să afle lucruri neștiute până atunci în legatură cu orașul magnific Varșovia. Istoric Parcul Łazienki a fost proiectat în secolul al XVII-lea de Tylman van Gameren, în stil baroc, pentru comandantul militar Stanisław Herakliusz Lubomirski. A luat numele Łazienki ("Baths") dintr-un pavilion de baie care se afla in apropiere. Schema pitorească și fermecătoare a grădinii își datorează apariția ca forma actuală și aspectul său, în principal, ultimului conducător al Commonwealth-ului polonez-lituanian, regele Stanisław August Poniatowski (Stanisław II Augustus). La mijlocul secolului al XVI-lea a devenit parte a proprietăților reginei Bona Sforza, născută în Italia, care a construit un conac din lemn cu o grădină italiană pe acest sit. Mai târziu, conacul de lemn al Reginei Anna Jagiellon a stat în acest loc, fiind imortalizat în 1578 de spectacolul primului joc polonez, "Dizpoziția trimisilor greci" de Jan Kochanowski. La sud, regele Sigismund al III-lea a avut un castel de piatră cu patru laturi, cu turnuri de colț, ridicat în 1624. În a doua jumătate a secolului al XVII-lea, Ujazdów a devenit proprietatea Mareșalului Marelui Coroană Stanisław Herakliusz Lubomirski. El a fost primul care a atras atenția asupra suprafeței împădurite de un fost parc de animale care se întindea de-a lungul piciorului Castelului Ujazdów, unde a construit două pavilioane de grădină. Primul pavilion era un schit și celălalt conținea inițial o cameră de baie ornamentată, care și-a dat numele clădirii și, în cele din urmă, întregii grădini. Băile originale, proiectate de arhitectul remarcabil Tylman van Gameren în stil baroc, sunt cuprinse până în prezent în interiorul zidurilor Palatului de pe insulă. În prima jumătate a secolului al XVIII-lea, Ujazdów a fost închiriat regelui Augustus al II-lea Strong, în timpul căruia a fost construită o călătorie regulată cunoscută sub numele de Canalul Piaseczno. Legături externe Parcul Łazienki (Łazienki Park) Arhivat în 31 decembrie 2013, la Wayback Machine.
Королівські лазенки (Варшава)

Королі́вські лазе́нки (дослівна назва через призначення палацу як купальні на озері), Лазє́нки, Лазє́нковський парк (пол. Łazienki Królewskie, Łazienki, Park Łazienkowski) — палацо-парковий комплекс у Варшаві, що вирізняється чисельними пам'ятками в стилі класицизму, заснований у XVIII столітті польським королем Станіславом Августом Понятовським, спланований королівськими архітекторами: Домініком Мерліні, Яном Крістіаном Камзецером і Яном Крістіаном Шухом. Нині парк слугує тим самим потребам, що й за часів монархії. Тут відбуваються різноманітні культурні, наукові, дозвіллєві й спортивні імпрези та заходи. Лазєнки є улюбленим місцем прогулянок варшавських містян. Задля безпеки малих дітей у парку заборонено ковзатися на роликах, скейтах, кататися на велосипедах. Поблизу парку знаходиться Ботанічний сад Варшавського університету, який не оминають увагою відвідувачі променади та не лише вони, студенти також із приємністю проводять там свій час. Музей «Королівські Лазеньки» Музей відкрито для відвідування у 1960 році. Протягом 48 років його очолював проф. Марек Квятковський. У січні 2009 року призначено нового директора др. Пшемислава Новоґурського, який заступив на посаді виконуючого обов'язки директора Яцека Чечота-Ґаврака. Змалювання парку Головний вхід від вулиці Алея Уяздовська поряд з Бельведером. Ліворуч від головного входу, над ставочком, стоїть найвідоміший у світі пам'ятник Фридерикові Шопену (авторства Вацлава Шимановського). Влітку на свіжому повітрі там організовуються концерти, на яких лунає музика композитора. Прямуючи далі по алеї обабіч пам'ятника Ф. Шопену доходиш до Старої помаранчарні з оранжереєю і залою королівського театру. Поблизу помаранчарні знаходиться т. зв. Біла хатка, в якій на початку XIX століття, у вигнанні, мешкав майбутній французький король Людовік XVIII. Лазєнковський палац, інакше Палац на воді, спершу слугував маґнатською резиденцією, а з кінця XVIII століття — королівською, є вартою уваги пам'яткою в стилі класицизму (архітектори Доменіко Мерліні і Ян Крістіан Камзецер). Багатий інтер'єр було реконструйовано після воєнних втрат. З палацом сусідить літній Театр на Виспі (заснований 1790 року), стилізований під античні руїни (архітектор Ян Крістіан Камзецер). Біля північного виходу з парку на вул. Аґріколя знаходиться в будівлі колишньої школи підхорунжих (пов'язаній з листопадовим повстанням). Поблизу південного входу розташовано мініполе для гольфу, клуб верхової їзди і одна з найпрестижніших ресторацій польської столиці — «Бельведер». У колишніх оранжереях, що розташовані неподалік, частенько організовують виставки на різноманітні теми. В одній з оранжерей зосереджено виробництво традиційних і декоративних тканин за допомогою старосвітських дерев'яних верстатів. Об'єкти архітектури Лазєнковський палац Амфітеатр Біла хатка Стара кордеґарда Нова кордеґарда Водозабір Школа підхорунжих Палац Мишлєвіцький Стара помаранчарня Нова помаранчарня Божниця Сивілли Божниця єгипецька Бельведер у Варшаві Уяздовський замок Стайні кантоністів Галерея Примітки Посилання Muzeum Łazienki Królewskie [Архівовано 8 лютого 2008 у Wayback Machine.] (пол.) Лазєнки на супутниковому знімку
Kostel svatého Vojtěcha (Krosno)

Kostel svatého Vojtěcha v Krosně je dřevěný katolický kostel v městské čtvrti Zawodzie. Spadá pod farnost sv. Vojtěcha a Panny Marie Čenstochovské v Krosně v Podkarpatském vojvodství. Historie a popis Současná stavba z 15. století stojí na místě svatyně z 11. století. Místo patří k nejstarším osídleným částem Krosna. Při archeologických vykopávkách byl zde nalezen kovový kříž z 10. století. Dle legendy zde odpočíval svatý Vojtěch při své cestě z Prahy do Hnězdna. V 19. století byla budova zchátralá a věřící se složili na její opravu. V roce 1903 proběhla rekonstrukce kostela podle plánů architekta Tadeusze Stryjeńského. Hlavní oltář v manýristickém stylu pochází z počátku 17. století. Boční oltáře jsou barokní a byly instalovány v roce 1785. Levý je zasvěcen svatému Vojtěchovi a pravý svaté Rozálii. Na stěnách jsou obrazy z 18. století a tři sochy. Roku 1989 byl pod číslem A-146 zaregistrován jako chráněná památka. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kościół św. Wojciecha w Krośnie na polské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Vojtěcha na Wikimedia Commons
Kościół św. Wojciecha w Krośnie

Kościół św. Wojciecha – drewniany rzymskokatolicki kościół z XV w. znajdujący się w Krośnie. Obiekt jest częścią podkarpackiego Szlaku Architektury Drewnianej. Przy drewnianym ogrodzeniu kościoła znajdują się pozostałości pomników nagrobnych oraz krzyż misyjny i dzwonnica. Historia Kościół powstał około poł. XV w. w miejscu dawnej świątyni z XI w., na tzw. Przedmieściu Górnym, na Zawodziu, gdzie w X w. istniała najstarsza część miasta Krosna. Według legendy w tym miejscu odpoczywał św. Wojciech w trakcie podróży z Pragi do Gniezna. W czasie badań wykopaliskowych znaleziono Krzyżyk metalowy z X w. Świątynię poświęcono w 1460 r. Wyremontowano ją w 1903 r. według projektu Tadeusza Stryjeńskiego. Manierystyczny ołtarz główny pochodzi z początku XVII w. Barokowe ołtarze boczne trafiły do Fary w 1785 r. Lewy ołtarz poświęcony był św. Wojciechowi, a prawy św. Rozalii. Na ścianach obrazy z XVIII w. i trzy rzeźby. Do 1968 roku kościół stanowił filię krośnieńskiej fary. Jego rektorem był ks. prałat Tadeusz Szetela, który został mianowany na proboszcza nowej parafii. Obiekt był jej świątynią parafialną do 1997 roku. Od tamtego momentu msze i nabożeństwa są odprawiane w nowej świątyni przy ul. Zielonej. Przypisy
Церковь Святого Войцеха (Кросно)

Церковь Святого Войцеха и Богоматери Ченстоховской (пол. Kościół św. Wojciecha i Matki Bożej Częstochowskiej w Krośnie) — католическая церковь, находящаяся в городе Кросно, Подкарпатское воеводство. Приход входит в архиепархию Пшемысля Римско-католические церкви. Архитектурный памятник Подкарпатского воеводства, входящий в туристический маршрут «Путь деревянной архитектуры». История Церковь Святого Войцеха XV века стоит на месте древнего храма XI века в так называемом Верхнем пригороде на Заводзе, где в X веке находилась самая старая часть города Кросно. По преданию, на этом месте отдыхал святой Войцех-Адальберт во время путешествия из Праги в Гнезно. Во время археологических раскопок был обнаружен металлический крест X века. Храм был освящен в 1460 году. В 1903 году его реконструировали по проекту Тадеуша Стрыеньски. Алтарь в стиле маньеризма был создан в начале XVII века. Боковые барочные алтари 1785 года: левый освящен в честь Святого Войцеха, правый в честь Святой Розалии. В церкви находятся картины XVIII века и три скульптуры. Источники Национальный институт наследия: реестр недвижимых памятников — Подкарпатское воеводство. (пол.) История и фотографии храма (Polska — Podkarpackie — Krosno) (пол.)
Bazylika św. Piotra i św. Pawła w Leśnej Podlaskiej

Bazylika św. Piotra i św. Pawła w Leśnej Podlaskiej – zabytkowy kościół znajdujący się w obrębie barokowego zespołu klasztornego paulinów w Leśnej Podlaskiej, sanktuarium Matki Bożej Leśniańskiej. Od 1984 nosi tytuł bazyliki mniejszej. Jest to jeden z ważniejszych ośrodków kultu maryjnego na Podlasiu zwany „Podlaską Częstochową”. Historia W 1686 w Leśnej Podlaskiej wybudowany został kościół drewniany. Fundatorem był ówczesny właściciel wsi – Paweł Michałowski. W ołtarzu kościoła umieszczono kamienne przedstawienie Matki Bożej z Dzieciątkiem, które w 1700 zostało uznane przez biskupa Franciszka Prażmowskiego za cudowne. W 1718 rozpoczęto budowę murowanej świątyni. W 1722 postanowiono powiększyć budowany kościół ze względu na dużą liczbę pielgrzymów przybywających do Leśnej Podlaskiej. Uznano też, że parafia nie podoła finansowo zamierzonej inwestycji. W związku z tym w 1727 sprowadzono paulinów, którzy wkrótce rozpoczęli budowę klasztoru, a następnie nowego, dużego kościoła. Obecny kościół wybudowany został w latach 1731–1752 w stylu barokowym. Projekt wykonał warszawski architekt Wincent Rachetti. Po kasacie klasztoru w 1864 kościół w Leśnej Podlaskiej został kościołem parafialnym, a w 1875 stał się świątynią prawosławną. Na początku lat 80. XIX wieku wnętrze kościoła zostało przebudowane, a dach został zwieńczony pięcioma kopułami. W latach 1885–1915 przy dawnym kościele funkcjonował żeński klasztor prawosławny. W czasie I wojny światowej kościół został zdewastowany. Paulini powrócili do klasztoru w Leśnej w 1919. Rozpoczęty wkrótce remont świątyni przywrócił jej częściowo pierwotny wygląd. W latach 1923–1925 rozebrano cerkiewne kopuły, w 1927 przebudowano fasadę (wg projektu architekta Adolfa Szyszko). W 1927 do kościoła powrócił cudowny wizerunek Matki Bożej, wywieziony w końcu XIX wieku do Łomży. Architektura i wyposażenie Kościół jest trójnawowy w układzie bazylikowym. Prezbiterium o szerokości równej nawie głównej, zamknięte trójbocznie. Po jego bokach umieszczone są dwa pomieszczenia: zakrystia i skarbiec. Fasada dwuwieżowa, w typie barokowych „falujących” fasad. Wieża południowo-zachodnia jest niższa, zwieńczona baniastym hełmem – jest to pozostałość z czasów przebudowy kościoła na cerkiew. Wieża północno-wschodnia nakryta jest wysokim, neobarokowym hełmem. Wnętrze nakryte jest sklepieniem kolebkowym z lunetami (nawa główna i prezbiterium) oraz krzyżowym (nawy boczne). W zrekonstruowanym ołtarzu głównym znajduje się kamienna płaskorzeźba Matki Bożej z Dzieciątkiem (Matka Boża Leśniańska), ukoronowana diademami papieskimi w 1963 przez kardynała Stefana Wyszyńskiego. Galeria Przypisy Linki zewnętrzne Historia bazyliki na oficjalnej stronie sanktuarium
Parafia Narodzenia Najświętszej Maryi Panny i św. Apostołów Piotra i Pawła w Leśnej Podlaskiej

Parafia Narodzenia NMP i św. Apostołów Piotra i Pawła w Leśnej Podlaskiej – parafia rzymskokatolicka w Leśnej Podlaskiej. W parafii znajdują się Sanktuarium Matki Bożej Leśniańskiej Opiekunki Podlasia (bazylika św. Piotra i św. Pawła) oraz klasztor paulinów. Bazylika została wybudowana w latach 1730–1752 z inicjatywy sprowadzonych z Częstochowy ojców paulinów. Świątynię konsekrował w roku 1758 biskup łucki Erazm Wołłowicz. Jest to barokowa bazylika, w której głównym ołtarzu znajduje się kamienna płaskorzeźba Matki Boskiej z Dzieciątkiem. Miejsce to stanowi najważniejszy obok Kodnia ośrodek kultu maryjnego na Podlasiu. Do parafii należą wierni wyznania rzymskokatolickiego będący mieszkańcami miejscowości Leśna Podlaska, Nowa Bordziłówka, Stara Bordziłówka, Bukowice, Bukowice-Kolonia, Droblin, Jagodnica, Klukowszczyzna, Ludwinów, Mariampol, Nosów, Nosów-Kolonia i Zaberbecze. Przypisy Linki zewnętrzne Parafia na stronie diecezji siedleckiej
Schronisko PTTK nad Morskim Okiem

Die Schronisko PTTK nad Morskim Okiem (wörtlich: Schutzhütte der PTTK am Meerauge) liegt auf einer Höhe von 1410 Metern Höhe in Polen in der Hohen Tatra im Tal Dolina Rybiego Potoku auf einer Gletschermoräne oberhalb des Bergsees Meerauge (Morskie Oko). Das Gebiet gehört zur Gemeinde Bukowina Tatrzańska. Geschichte Die erste Hütte wurde bereits 1823 erwähnt. Nach einem Brand wurde sie 1874 von der Tatra-Gesellschaft wieder aufgebaut. Die derzeitige Hütte stammt von 1908. Sie wurde nach Stanisław Staszic benannt. Seit 1954 liegt die Hütte im Tatra-Nationalpark. Sie steht im Eigentum des PTTK. Zugänge Die Hütte ist u. a. zu erreichen: ▬ von den Parkplätzen auf den Almen Łysa Polana und Palenica Białczańska über einen rot markierten Wanderweg über den Wasserfall Wodogrzmoty Mickiewicza entlang der Panoramastraße Oswald-Balzer-Weg ▬ von Zakopane über Toporowa Cyrhla, Psia Trawka und Rówień Waksmundzka über einen rot markierten Wanderweg ▬ von dem Rundweg um den Bergsee Meerauge über einen rot markierten Wanderweg ▬ von den Tal Dolina Pięciu Stawów Polskich über Świstówka Roztocka auf einem blau markierten Wanderweg ▬ von dem Bergpass Szpiglasowa Przełęcz über die Ceprostrada auf einem gelb markierten Wanderweg Übergänge ▬ Zur Murowaniec-Hütte (1500 m) über den gelb markierten Wanderweg auf den Bergpass Szpiglasowa Przełęcz über das Tal Dolina Pięciu Stawów Polskich und weiter über den blau markierten Wanderweg im Tal Dolina Pięciu Stawów Polskich weiter über den Bergpass Zawrat hinab in das Tal Dolina Gąsienicowa ▬ Zur Fünf-Polnische-Seen-Hütte (1671 m) über den blau markierten Wanderweg ▬ Zur Roztokahütte (1031 m) über den rot markierten Wanderweg im Tal Dolina Rybiego Potoku Touren Gipfelbesteigungen Gipfel in der näheren Umgebung der Hütte sind: Rysy (2503 m) Mięguszowiecki Szczyt Wielki (2438 m) Niżnie Rysy (2430 m) Mięguszowiecki Szczyt Czarny (2410 m) Mięguszowiecki Szczyt Pośredni (2393 m) Hińczowa Turnia (2377 m) Cubryna (2376 m) Wołowa Turnia (2373 m) Żabia Turnia Mięguszowiecka (2336 m) Żabi Koń (2291 m) Żabi Szczyt Wyżni (2259 m) Miedziane (2233 m) Zadni Mnich (2172 m) Szpiglasowy Wierch (2172 m) Kazalnica Mięguszowiecka (2159 m) Żabi Mnich (2146 m) Żabi Szczyt Niżni (2098 m) Żabia Czuba (2079 m) Mnich (2070 m) Opalony Wierch (2015 m) Bergpässe Mięguszowiecka Przełęcz pod Chłopkiem (2307 m) Hińczowa Przełęcz (2323 m) Szpiglasowa Przełęcz (2110 m) Wrota Chałubińskiego (2022 m) Weblinks Website Literatur Zofia Radwańska-Paryska, Witold Henryk Paryski, Wielka encyklopedia tatrzańska, Poronin, Wyd. Górskie, 2004, ISBN 83-7104-009-1. Tatry Wysokie słowackie i polskie. Mapa turystyczna 1:25000, Warszawa, 2005/06, Polkart ISBN 83-87873-26-8.
Schronisko nad Morskim Okiem

Le Schronisko nad Morskim Okiem (en français « refuge sur le Morskie Oko ») est situé du côté polonais des Hautes Tatras dans les Carpates occidentales à 1 410 mètres d'altitude à proximité du lac Morskie Oko dont il porte le nom. Il fournit des repas et un hébergement pour 78 personnes. Histoire Le premier refuge a été ouvert en 1874, celui-ci fut reconstruit en 1891 et détruit par un incendie en 1898. Le bâtiment principal actuel date de 1908. Accès Le refuge est d'un accès facile par une route asphaltée fermée à la circulation automobile et permet entre autres l’ascension du mont Rysy, point culminant de la Pologne. Références Portail de la randonnée Portail de la montagne Portail des Carpates Portail de la Pologne
Паметник на Адам Мицкевич в Краков

50.061389, 19.937778 Паметникът на Адам Мицкевич в Краков (на полски: pomnik Adama Mickiewicza w Krakowie) е един от най-известните бронзови монументи в Полша и любимо място за срещи на Главния площад в Стария град. Статуята на Адам Мицкевич, най-великият полски поет на Романтизма, е открита на 16 юни 1898 на стогодишнината от рождението на поета, в присъствие на дъщеря му и сина му. Проектиран е от Теодор Ригер. В краката на поета се намират четири алегорични групи, символизиращи Родината. Надписът на пиедестала гласи: „На Адам Мицкевич, Народа“. История Паметникът се ражда в студио на ул. Длуга, под ръководството на комитет по изкуството. Всички фигури са направени в Рим. Крайното местоположение на паметника не се решава веднага. Поне още три главни площада в други градове са разгледани. В крайна сметка кметът на града предлага структурата да бъде поставена на Главния търговски площад. През 1940 паметникът е разрушен от нацистите след нападението на Полша (на снимката). Върнат е отново на площада след реставрация през 1955. Повечето фигури обаче са възстановени от скрап метал от Хамбург през 1946. Самият Адам Мицкевич никога не е бил в Краков. През 1890, 35 години след смъртта му, останките му са докарани от Париж и церемониално поставени в криптата на св. Леонард, под Вавелската катедрала. Всяка година на Бъдни вечер паметникът на Адам Мицкевич е декориран с цветя от краковски цветари. Източници
Adam-Mickiewicz-Denkmal (Krakau)

Das Adam-Mickiewicz-Denkmal in Krakau (polnisch Pomnik Adama Mickiewicza w Krakowie) ist eine der bekanntesten Bronzestatuen in Polen und ein beliebter Treffpunkt auf dem Hauptmarkt in der Krakauer Altstadt. Von Bürgern Krakaus wird das Denkmal auch kurz „Adaś“ (Verkleinerungsform von „Adam“) genannt. Die Statue von Adam Mickiewicz, dem größten polnischen Romantiker des 19. Jahrhunderts, wurde am 16. Juni 1898, zum 100. Jubiläum seiner Geburt, in Anwesenheit seiner Tochter und seines Sohnes enthüllt. Sie wurde von Teodor Rygier, einem wenig bekannten Bildhauer dieser Zeit, entworfen, der die dritte und letzte Auswahlrunde für dieses Projekt „auf vielfachen Wunsch“ als einer von über 60 Künstlern einschließlich Jan Matejko, gewann. Auch wenn der erste Preis an den berühmten Cyprian Godebski, Professor an der Akademie für Künste in St. Petersburg, ging und Rygier nur den zweiten Platz erhielt, wurde für die letztendliche Ausführung das populärere Design von Rygier gewählt und die Verträge im November 1889 unterschrieben. An den Füßen des Poeten symbolisieren vier allegorische Gruppen das Vaterland (von der Stirnseite des Denkmals aus entlang der Sienna-Straße), Wissenschaft (in Richtung Norden), Mut (in Richtung Tuchhallen) und Poesie (in Richtung Adalbertkirche, Süden). Auf dem Podest befindet sich die Inschrift „Adamowi Mickiewiczowi NARÓD“ (dt.: Für Adam Mickiewicz, die Nation). Geschichte Das Denkmal entstand in einem Atelier in der Długa-Straße unter der Aufsicht eines künstlerischen Ausschusses. Alle Figuren wurden in der Nellich-Gießerei in Rom gefertigt. Die endgültige Position des Denkmals wurde jedoch nicht auf einmal entschieden, mindestens drei andere Plätze wurden in die Erwägungen mit einbezogen. Schließlich schlug der Bürgermeister vor, sie auf dem Hauptmarkt zu positionieren. Am 17. August 1940 wurde das Denkmal durch deutsche Truppen während der Besetzung Polens 1939–1945 zerstört. 1946 wurden die meisten der Figuren in Hamburg auf einem so genannten Glockenfriedhof (Sammelplatz zwecks Einschmelzung für die Rüstung konfiszierter Glocken und anderer Werke in Buntmetall) wiederentdeckt, was die Wiederherstellung des Denkmals in seinem ursprünglichen Aussehen erlaubte. Am 26. November 1955 konnte die Rekonstruktion enthüllt werden. Adam Mickiewicz selbst war nie in Krakau. 35 Jahre nach seinem Tod, 1890, wurden seine Überreste von Paris in die St.-Leonhards-Krypta unter der Krakauer Kathedrale überführt, was das Projekt teilweise inspirierte. Die Originalidee wurde von der Jugend an den Universitäten dann weiter entwickelt. An Heiligabend wird das Adam-Mickiewicz-Denkmal von Krakauer Floristen mit Blumen geschmückt. Weblinks Adam Mickiewicz Monument (Memento vom 11. Oktober 2007 im Internet Archive) at the City’s official website. (englisch) About Adam Mickiewicz Monument (englisch) Monument mentioned at members.optushome.com.au (Memento vom 13. Oktober 2009 im Internet Archive) (englisch) About Adam Mickiewicz Monument at www.thevisitor.pl (Memento vom 12. August 2007 im Internet Archive) (englisch)