NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Elektrownia Blachownia

Elektrownia Blachownia – elektrownia kondensacyjna cieplna blokowa, z zamkniętym układem wody chłodzącej, wchodzącą w skład przedsiębiorstwa Tauron Polska Energia. Jest zlokalizowana przy ulicy Energetyków 11 w Kędzierzynie-Koźlu w województwie opolskim. Historia Elektrownia wybudowana została przez Niemców dla potrzeb zasilania kombinatu chemicznego IG Farbenindustrie, wybudowanego tu w 1942 roku. W 1944 roku została zniszczona w wyniku bombardowania pobliskich zakładów chemicznych przez wojska alianckie. W 1945 roku Rosjanie zdemontowali wszystkie urządzenia. Sześcioletni plan rozwoju 1950–1955 przewidywał budowę w Blachowni wytwórni benzolu i smoły koksowniczej Zakładów Koksochemicznych „Blachownia”. W 1953 zdecydowano o budowie elektrociepłowni Elektrownia Blachownia na potrzeby zakładów chemicznych. 30 października 1957 z udziałem najwyższych władz państwowych uroczyście uruchomiono pierwszy blok energetyczny i zsynchronizowano go z krajowym systemem elektroenergetycznym poprzez rozdzielnię 110 kV. W 1958 uruchomiono drugi i trzeci blok, a w 1959 czwarty. Elektrownia posiadała wówczas 8 kotłów o wydajności 1230 t pary/godzinę i 4 turbozespoły o mocy 55 MW. W latach 1959–1960 przeprowadzono kolejny etap rozbudowy elektrowni. Uruchomiono dwa bloki energetyczne składające się z kotłów o wydajności 470 t pary/godzinę i turbozespołów o mocy 70 MW. Łączna moc elektrowni osiągnęła 360 MW. W latach 1967–1968 przeprowadzono rozbudowę elektrociepłowni ze względu na wzrost zapotrzebowania na ciepło w sąsiednich zakładach chemicznych. Uruchomiono dwa kotły o wydajności 215 t pary/godzinę i turbozespoły o mocy 28,5 MW. W 1981 łączna moc elektrowni osiągnęła 421 MW mocy elektrycznej i 294 MW mocy termicznej. W następnych latach wyłączono z eksploatacji zużyte bloki, co zmniejszyło moc elektryczną wytwarzaną przez zakład do 244 MW. Dane techniczne Elektrownia obecnie dysponuje mocą zainstalowaną 158 MW i mocą cieplną 174 MW. Energię elektryczną i cieplną wytwarzają w sumie 3 turbozespoły. Moc elektryczna wyprowadzana jest do krajowego systemu energetycznego poprzez rozdzielnię 110 kV. Głównym odbiorcą energii cieplnej są sąsiadujące z elektrownią firmy przemysłu chemicznego.
ТЭЦ Бляховня

ТЭЦ Бляховня – теплоэлектроцентраль на юге Польши за десяток километров на запад от Ченстохова. В 1942 году немецкая власть начала строительство химического завода IG Farben Industria, в комплексе с которым возвели теплоэлектроцентраль. В 1945 году оборудование этого объекта было вывезено в СССР. Генерация энергии на площадке возобновилась только в 1957 году, когда был введен в эксплуатацию энергоблок с двумя паровыми котлами ОР-120 разработки австрийской компании Pauker и конденсационной турбиной Siemens мощностью 55 МВт. До 1959 года были построены еще три таких же блока, а в 1960 году стали действовать два блока, каждый из которых имел один котел Benson и турбину той же Siemens мощностью 70 МВт. Для обеспечения растущих потребностей Zakłady Chemiczne Blachownia в тепловой энергии в 1968 году были запущены два паровых котла ОР-215 производства компании Rafako (Рацибуж) и две теплофикационные турбины мощностью 28,5 МВт и 32,5 МВт, поставленные эльблонгской Zamech. На начало 1980-х годов электрическая и тепловая мощность станции составляли 421 МВт и 294 МВт соответственно. Однако вскоре этот показатель начал снижаться из-за вывода из эксплуатации устаревшего оборудования. В 2010-х годах на ТЭЦ продолжали работать 5 котлов Pauker ОР-120, которые питали модернизированные до теплофикационного варианта турбины №1 и №2, а также конденсационную турбину №4. Первоначально станция использовала уголь, но в 1994–1996 годах была модернизирована для использования коксового газа, для подачи которого из коксохимического завода Здзешовице был построен трубопровод длиной 17 км. При работе только на нем ТЭЦ может достигать электрической мощности в 83 МВт. Выдача продукции происходит по ЛЭП, рассчитанной на работу под напряжением 110 кВ. Примечания
ТЕЦ Бляховня

ТЕЦ Бляховня – теплоелектроцентраль на півдні Польщі за десяток кілометрів на захід від Ченстохови. У 1942 році німецька влада почала будівництво хімічного заводу IG Farben Industria, у комплексі з яким звели теплоелектроцентраль. В 1945-му обладнання цього об’єкту вивезли до СРСР. Генерація енергії на майданчику відновилась лише у 1957 році, коли став до ладу енергоблок з двома паровими котлами ОР-120 розробки австрійської компанії Pauker та конденсаційною турбіною Siemens потужністю 55 МВт. До 1959-го звели ще три такі ж блоки, а в 1960-му стали до ладу два блоки, кожен з яких мав один котел Benson та турбіну тієї ж Siemens потужністю 70 МВт. Для забезпечення зростаючих потреб Zakłady Chemiczne Blachownia у тепловій енергії в 1968-му запустили два парові котли ОР-215 виробництва компанії Rafako (Рацибуж) та дві теплофікаційні турбінив потужністю 28,5 МВт та 32,5 МВт, постачені ельблонзькою Zamech. Станом на початок 1980-х електрична та теплова потужність станції становила 421 МВт та 294 МВт відповідно. Втім, невдовзі цей показник почав зменшуватись за рахунок виводу застарілого обладнання. У 2010-х роках на ТЕЦ продовжували працювати 5 котлів Pauker ОР-120, які живили модернізовані до теплофікаційного варіанту турбіни №1 та №2, а також конденсаційну турбіну №4. Первісно станція споживала вугілля, проте в 1994–1996 роках була модернізована під використання коксового газу, для подачі якого з коксохімічного заводу Здзешовіце спорудили трубопровід довжиною 17 км. При роботі лише на ньому ТЕЦ може досягати електричної потужності у 83 МВт. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 110 кВ. Примітки
Elektrownia Czchów

Elektrownia Czchów – elektrownia stanowiąca część zapory zbudowanej w latach 1936–1949 na Dunajcu w miejscowości Czchów. Jest to elektrownia wodna przepływowa, pracująca z założeniem wyrównywania przełyku szczytowej elektrowni Rożnów z 200 m³/s do 114 m³/s. W całości elektrownia została przekazana do eksploatacji w 1954 r. Wyposażona jest w dwa hydrozespoły z turbinami Kaplana z regulacją położenia aparatu kierowniczego ustawiającego przepływ wody przez turbinę i regulacją łopat wirnika turbiny dla optymalizacji pracy turbiny i ograniczenia zjawisk kawitacyjnych. Moc zainstalowana każdej turbiny wynosi 4 MW przy 150 obr./min i przepływie wody przez turbinę 57 m³. Moc znamionowa generatorów wynosi 4,8 MW dla HZ1 i 5,25 MW dla HZ2 przy napięciu generatorowym 6,3 kV. Zapora ziemna wybudowana została z piasków gruboziarnistych i żwiru z ekranem w postaci płyt betonowych. Urządzenia zrzutowe wody jałowej składają się z jazu 5-przęsłowego zamykanego zasuwami płaskimi, dwudzielnymi o łącznej przepustowości 3750 m³/s. Dane Elektrownia moc osiągalna – 9 MW (4,3 MW i 4,7 MW) moc znamionowa – 8 MW (3,8 MW i 4,2 MW) roczna produkcja energii elektrycznej: ok. 35 mln kWh 2 hydrozespoły przepływ wody: 130 m³/s Zapora ziemna wysokość: 12,5 m Jezioro powierzchnia: 346 ha długość: 9 km pojemność całkowita (2004 r.): 8,9 mln m³ Kontakt Zespół Elektrowni Wodnych „Rożnów” Spółka z o.o.; Elektrownia Wodna Czchów; ul. Sądecka 3; 32-860 CZCHÓW; tel. 18-6843480 Zobacz też Sztuczne zbiorniki wodne w Polsce Jezioro Czchowskie Bibliografia Zygmunt Kroczek, Jeziora Rożnowskie i Czchowskie – Przewodnik turystyczny, Warszawa-Kraków 1986, ISBN 83-7005-059-X
Zespół Elektrowni Wodnych Niedzica

Zespół Elektrowni Wodnych Niedzica S.A. (ZEW Niedzica S.A.) – spółka akcyjna, której przedmiotem działalności jest przede wszystkim wytwarzanie energii elektrycznej. Powstała 24 listopada 1997 jako Zespół Zbiorników Wodnych Czorsztyn-Niedzica Sromowce Wyżne S.A. Od 2004 pod obecną nazwą. Jest jednoosobową spółką Skarbu Państwa. W skład zespołu wchodzą cztery elektrownie wodne: elektrownia szczytowo-pompowa Niedzica, elektrownia przepływowa Sromowce Wyżne, elektrownia Łączany i elektrownia Smolice. Historia Pierwsze plany budowy zbiornika w okolicach Niedzicy pochodzą z 1905 roku. W latach 20. XX wieku powstały plany budowy zbiorników wodnych na najgroźniejszych dopływach karpackich Wisły, m.in. Sole i Dunajcu. Jednym z konsultantów projektu budowy obiektu w Niedzicy był hydrotechnik, później prezydent Rzeczypospolitej Polskiej Gabriel Narutowicz. O budowie zadecydowano ostatecznie po katastrofalnej powodzi w 1934 roku, podczas której zalanych zostało ponad 20 tys. gospodarstw. Plany budowy przerwała wojna. Po II wojnie światowej, w latach 50. XX wieku projekt został ponownie podjęty, ale jego zatwierdzenie nastąpiło dopiero na początku lat 70., po zmianach koncepcyjnych. Zmieniano m.in.: planowane położenie zapory i zbiornika, typ zapory (z betonowej na ziemną) i liczbę miejscowości przeznaczonych do zalania. Budowę rozpoczęto w 1975. W latach 80. i 90. XX wieku spotykała się ona z protestami ekologów. Realizację zbiorników, zapór oraz elektrowni zakończono w 1997. W tym roku powołano również spółkę do ich obsługi. Patronem zespołu zbiorników wodnych został prof. Gabriel Narutowicz. Elektrownia wodna Niedzica Moc przy pracy turbinowej: 2 × 46,375 MW Moc przy pracy pompowej: 2 × 44,5 MW Wysokość spadu wody: 40–50 m Generowane napięcie: 15 kV Budynek elektrowni położony jest poniżej zapory Niedzica. Elektrownia wykorzystuje wody Zbiornika Czorsztyńskiego, które doprowadzane są dwoma wydrążonymi w skale sztolniami o średnicy 7 m. Wykorzystana woda spływa do Zbiornika Sromowskiego, który z kolei jest źródłem wody dla Elektrowni Sromowce Wyżne oraz służy jako zbiornik wyrównawczy. Przed 2001 elektrownia w trybie pompowym przepompowywała wodę ze zbiornika Sromowce Wyżne do Zbiornika Czorsztyńskiego. Ze względu na niewielkie różnice w cenie energii w dzień i w nocy elektrownia pracuje obecnie wyłącznie w trybie turbinowym. W praktyce jest więc elektrownią przepływową. W elektrowni zastosowano turbiny odwracalne typu Deriaza. Każdy z dwóch hydrozespołów waży 250 ton. Elektrownia (pomieszczenia technologiczne wraz z urządzeniami do produkcji prądu) oraz zapora są udostępnione do zwiedzania z przewodnikiem. Elektrownia wodna Sromowce Wyżne Moc turbin 4 × 520 kW Wysokość spadu wody: 3,4–10,3 m Generowane napięcie: 0,66 kV Przypisy
Недзицкая ГЭС-ГАЭС

Недзицкая ГЭС-ГАЭС — гидроэлектростанция на юге Польши в Малопольском воеводстве, самая мощная на реке Дунаец (правый приток Вислы). Работы по сооружению плотины в верхнем течении Дунайца начались ещё в 1975-м, однако завершились лишь через 22 года. Реку перекрыли земляным сооружением высотой 56 метров и длиной 404 метра, которое образовало Чорштынское озеро с максимальной площадью поверхности 12 км2 и объёмом до 232 млн м3. Плотина была завершена очень вовремя к мощному наводнению 1997 года, в результате которого произошло заполнение водохранилища. Поскольку кроме использования естественного стока реки станцию также рассчитывали использовать в режиме ГАЭС, ниже Дунаец перекрыли плотиной Sromowce Wyżne (завершена в 1994 году). Она также земляная, имеет высоту 11 метров, длину 460 метров и образовала нижний резервуар площадью поверхности 0,9 км2 с объёмом 7,7 млн м3. От Чорштынского озера к машинному залу ведут два туннеля длиной 200 метров и диаметром 7 метров. Зал оборудован двумя обратимыми турбинами типа Дериаз мощностью в турбинном режиме по 46,4 МВт. См. также Список электростанций Польши Примечания
Неджицька ГЕС-ГАЕС

Неджицька ГЕС-ГАЕС — гідроелектростанція на півдні Польщі в Малопольському воєводстві, найбільша за потужністю на річці Дунаєць (права притока Вісли). Роботи по спорудженню греблі у верхній течії Дунайця розпочались ще в 1975-му, проте завершились лише через 22 роки. Річку перекрили земляною спорудою висотою 56 метрів та довжиною 404 метри, яка утворила Чорштинське озеро із максимальною площею поверхні 12 км2 та об'ємом до 232 млн м3. Гребля була завершена дуже вчасно до потужної повені 1997 року, внаслідок якої відбулось заповнення водосховища. Оскільки крім використання природного стоку річки станцію також розраховували використовувати у режимі ГАЕС, нижче Дунаєць перекрили греблею Sromowce Wyżne (завершена у 1994 році). Вона так само земляна, має висоту 11 метрів, довжину 460 метрів та утворила нижній резервуар площею поверхні 0,9 км2 із об'ємом 7,7 млн м3. Від Чорштинського озера до машинного залу ведуть два тунелі довжиною 200 метрів та діаметром 7 метрів. Зал обладнаний двома оборотними турбінами типу Деріяс потужністю в турбінному режимі по 46,4 МВт. Див. також Список електростанцій Польщі Примітки
Kraftwerk Opole

Das Kraftwerk Opole ist ein 1993 in Betrieb genommenes kohlebefeuertes Kraftwerk bei Opole in Polen. Es verfügt über eine Gesamtleistung von 3280 Megawatt. Mit einem CO2-Ausstoß von 10,7 Mio. Tonnen verursachte das Kraftwerk im Jahr 2021 die zehnthöchsten Treibhausgasemissionen aller europäischen Kraftwerke. Siehe auch Liste von Kraftwerken in Polen Liste von Kraftwerken in der Europäischen Union mit der höchsten Kohlenstoffdioxidemission Liste der größten Kohlekraftwerke der Erde Weblinks Einzelnachweise
Opole Power Plant

Opole Power Plant is a coal-fired thermal power station in Opole, Poland, 100 km (62 mi) from Katowice. It is Poland's third largest power station with an installed capacity of 3.3 GW. The plant is fueled primarily by bituminous coal and uses flue-gas desulfurization. Four power units were constructed from 1993–1997. Two additional units were built from 2014–2019, with a total generating capacity of 3342 MW. In 2012, Rafako, Mostostal Warszawa and Polimex-Mostostal formed a consortium to construct the additional units. Due to Rafako's financial problems, they were replaced by Alstom in 2013. Construction on No. 5 and No. 6 units began in January 2014 and ended in 2019. Radio antennae The highest of the chimneys is also used for transmission purposes. A system of transmitting antennas was mounted on it, including FM for Radio Doxa. The program is transmitted with a power of 10 kW on a frequency of 107.9 MHz in vertical polarization. The height of the antenna support is 151 meters above sea level and the height of the facility is 250 meters above sea level. The height of the antenna system's suspension is 230 meters above sea level. References
Опольская ТЭС

Опольская ТЭС — тепловая электростанция на юго-западе Польши в регионе Верхняя Силезия. Расположена близ реки Одра, примерно в 100 км от угольных шахт. Построена в середине 1990-х годов в составе четырёх энергоблоков единичной мощностью 370 МВт, рассчитанных на использование каменного угля. Помимо производства электроэнергии, осуществляет поставку тепла местным потребителям. В начале XXI века энергоблоки 2, 3 и 4 прошли модернизацию, проведённую компанией Alstom, направленную на повышение эффективности и снижение экологической нагрузки. В 2009 году начали проект сооружения на ТЭС в Ополе двух новых блоков № 5 и № 6 мощностью по 900 МВт. Рассчитанные на использование технологии ультрасверхкритических параметров пара, они должны обеспечить эффективность производства электроэнергии на уровне 46 %. Также ожидается снижение на 20 % выбросов углекислого газа (в расчёте на единицу продукции). С учётом использования станции для централизованного теплоснабжения, проектной документацией предусмотрена возможность получения от дополнительных блоков тепловой энергии в эквиваленте 300 МВт. В августе 2016 года на площадке станции начался монтаж первого генератора. В начале 2017 года велась подготовка к транспортировке водным путём турбинного оборудования с завода компании General Electric в Эльблонге. В целом ввод энергоблоков планируется на 2018 и 2019 годы. После завершения строительства блоков 5 и 6 Опольская ТЭС станет самой мощной польской станцией, работающей на каменном угле. См. также Список электростанций Польши Список самых высоких сооружений Польши Примечания
Opole kraftverk

Opole kolkraftverk är Polens tredje största värmekraftverk med sex enheter ca 100 km från Katowice på sammanlagt 3342 MWe, som drivs av statliga Polska Grupa Energetyczna (PGE Group). De första fyra enheterna byggdes 1993–1997 med en samlad effekt på 1532 MWe. Opole II Enhet 5 och 6, som ingår i Opole II, med en effekt på vardera 905 MWe började byggas 2014 och togs i drift år 2019. Livslängden beräknas till 35 år. Se även Bełchatów kraftverk Kozienice kraftverk Pątnów kraftverk Externa länkar NS Energy Business - Opole kolkraftverk GEM Wiki - Opole kolkraftverk Opole kolkraftverk - bilder Referenser Noter
Опольська ТЕС

Опольська ТЕС — теплова електростанція на південному заході Польщі в регіоні Верхня Силезія. Розташована поблизу річки Одра, приблизно за 100 км від вугільних копалень. Споруджена в середині 1990-х років у складі чотирьох енергоблоків одиничною потужністю 370 МВт, розрахованих на використання кам'яного вугілля. Окрім виробництва електроенергії, здійснює постачання тепла місцевим споживачам. На початку 21-го століття енергоблоки 2, 3 та 4 пройшли здійснену компанією Alstom модернізацію, спрямовану на підвищення ефективності та зниження негативного навантаження на довкілля. В 2009 році розпочали проект спорудження на ТЕС в Ополе двох нових блоків № 5 та № 6 потужністю по 900 МВт. Розраховані на використання технології ультрасуперкритичних параметрів пари, вони мають забезпечити ефективність виробництва електроенергії на рівні 46 %. Також очікується зменшення на 20 % викидів вуглекислого газу (в розрахунку на одиницю продукції). Враховуючи використання станції для централізованого теплопостачання, проектною документацією передбачена можливість отримання від додаткових блоків теплової енергії в еквіваленті 300 МВт. У серпні 2016 року на площадці станції розпочато монтаж першого генератора. На початку 2017-го велась підготовка до транспортування водним шляхом турбінного обладнання із заводу компанії General Electric в Ельблонгу. В цілому ж введення енергоблоків планується на 2018 та 2019 роки. По завершенні будівництва блоків 5 та 6 Опольська ТЕС стане найпотужнішою польською станцією, що працює на кам'яному вугіллі. Див. також Список електростанцій Польщі Список найвищих споруд Польщі Примітки
Рожнувская ГЭС

Рожновская ГЭС — гидроэлектростанция на юге Польши в Малопольском воеводстве, вторая по мощности на реке Дунаец (правый приток Вислы) после Чорштынской ГЭС. После мощного наводнения 1934 года решили построить плотину возле посёлка Рожнув (Rożnow) на юго-запад от г. Тарнув. Строительство оказалось прерванным началом Второй мировой войны, однако вскоре немецкие оккупационные власти решили завершить проект. Плотина достигла строительной готовности в 1941-м, ещё два года продолжалось заполнение водохранилища. Гидроагрегаты начали работу в 1942—1943 годах. Во время сооружения станции Дунаец перекрыли бетонной плотиной высотой 49 метров и длиной 550 метров, шириной от 9 (по гребню) до 40 (в основании) метров. Она удерживает водохранилище с площадью поверхности 16 км2 и первоначальным объёмом 228 млн м3 (по состоянию на 2004 год он уменьшился до 161 млн м3). В машинном зале установлены четыре турбины типа Каплан мощностью по 12,5 МВт. При напоре в 29 метров это оборудование обеспечивает производство 125 млн кВт-ч в год. В 2000—2004 годах станция прошла модернизацию, которую выполнила компания ZRE Gdańsk. См. также Список электростанций Польши Примечания
Рожновська ГЕС

Рожнівська ГЕС — гідроелектростанція на півдні Польщі в Малопольському воєводстві, друга за потужністю на річці Дунаєць (права притока Вісли) після Чорштинської ГЕС. Після потужної повені 1934 року вирішили спорудити греблю біля селища Рожнів (пол. Rożnow) на південний захід від м. Тарнів. Будівництво виявилось перерваним початком Другої світової війни, проте невдовзі німецька окупаційна влада вирішила завершити проєкт. Гребля досягла будівельної готовності 1941-го, ще два роки тривало заповнення водосховища. Гідроагрегати розпочали роботу в 1942—1943 роках. Під час спорудження станції Дунаєць перекрили бетонною греблею висотою 49 м та довжиною 550 м, шириною від 9 (по гребеню) до 40 (в основі) м. Вона утримує водосховище із площею поверхні 16 км² та первісним об'ємом 228 м³ (станом на 2004 рік він зменшився до 161 м³). У машинному залі встановлено чотири турбіни типу Каплан потужністю по 12,5 МВт. При напорі у 29 м це обладнання забезпечує виробництво 125 млн кВт-год на рік. У 2000—2004 роках станція пройшла модернізацію, яку виконала компанія ZRE Gdańsk. Див. також Список електростанцій Польщі Примітки
Elektrownia Stalowa Wola

Elektrownia Stalowa Wola – elektrownia znajdująca się w Stalowej Woli w województwie podkarpackim. Historia Elektrownia w Stalowej Woli powstała w ramach projektu COP, początkowo pod nazwą Elektrownia OZET. Budowę prowadziła firma Als-Thom Belfort i 3 maja 1939 uruchomiono pierwszą turbinę 20 MW i dwa kotły rusztowe, a w sierpniu drugą turbinę 20 MW i następne dwa kotły. Elektrownia została poświęcona 25 czerwca 1939. Po wojnie siłownię I rozbudowano o trzy kotły parowe OP100 oraz turbinę kondensacyjną 35 MW i ciepłowniczą 10 MW. W latach 1954–1957 wybudowano siłownię II, o mocy 2 × 55 MW i obecnie wytwarza ona ciepło i energię elektryczną w skojarzeniu. W latach 1963–1966 wybudowano siłownię III składającą się z 2 bloków po 120 MW każdy. Elektrownię rozbudowano następnie o dwa kotły wodne WP 70 i WP 120 oraz instalację uzdatniania i podgrzewania wody dla wytopu siarki w kopalni Jeziórko, której docelowa zdolność produkcyjna sięgała 3600 ton na godzinę gorącej wody. Elektrownia funkcjonowała w ramach Zakładów Energetycznych Okręgu Wschodniego w Radomiu. W roku 1989 elektrownia stała się samodzielnym przedsiębiorstwem państwowym, a od 1 października 1996 funkcjonuje jako spółka akcyjna z udziałem Skarbu Państwa. Najstarsza siłownia I została zlikwidowana w 2002 roku. W maju 2000 weszła w skład Południowego Koncernu Energetycznego, a w 2007 r. Skarb Państwa wniósł aportem akcje Elektrowni do przedsiębiorstwa Tauron Polska Energia w Katowicach. W 2012 r. rozpoczęto budowę bloku energetycznego gazowo-parowego o mocy 450 MWe wraz z członem ciepłowniczym o mocy 240 MWt. Na początku inwestycji jej koszt oszacowano na blisko 1,6 mld zł. Blok został zaprojektowany do zasilania gazem ziemnym z możliwością zasilania gazem węglowym ze zgazowywania węgla. Początkowo planowano, że inwestycja zajmie 38 miesięcy. We wrześniu 2020 blok gazowo-parowy został oddany do użytku. Emisyjność jego instalacji wynosi 360 kg CO2 na MWh. Wraz z oddaniem siłowni gazowej zaplanowano wyłączenie starych bloków węglowych nr 7 i 8, każdy o mocy 125 MW. Wygaszono je 17 lutego 2021. Przypisy Linki zewnętrzne Elektrownia Stalowa Wola Muzeum COP w Stalowej Woli. cop.stalowawola.pl. [zarchiwizowane z tego adresu (2012-12-18)].