NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Бендзинське гето

Бендзинське гето — єврейське гето в Бендзині (Польща), створене нацистами в період окупації польської території під час Другої світової війни. Історія До війни Бендзин був типовим єврейським містечком. Згідно з даними перепису від 1921 року, в ньому проживало 17 298 євреїв, що становило 62,1 % усього населення. До 1938 року чисельність населення міста становила 22 500 осіб. Гетто було створено в травні 1942 року. Тут перебувало понад 20 000 євреїв з Бендзина і 10 000 євреїв, переселених з інших місць. Більшість з них були вимушені працювати на німецьких військових заводах до депортації в концтабір смерті Аушвіц, де були вбиті. Остання велика депортація ув'язнених гето в період з 1 по 3 серпня 1943 року супроводжувалася повстанням членів місцевої єврейської бойової організації. Під час повстання загинула відома партизанка Фрумка Плотницька. Всього в Бендзинському гето загинуло близько 28 000 євреїв. Німецький менеджер конфіскованої у євреїв текстильної фабрики в Бендзині Альфред Росснер видавав євреям довідки про роботу на фабриці, щоб врятувати їх від депортації в табори смерті, і неодноразово попереджав про майбутні акції знищення. Гестапо заарештувало і стратило Росснера в 1944 році. Також за порятунок євреїв із Бендзинського гето був визнаний праведником народів світу католицький парафіяльний священник Мечислав Завадський. Після Другої світової війни відомості про євреїв в Бендзині відсутні. Одна з площ міста Бендзин, де раніше знаходилася синагога, названа на честь повстанців гето. У 2005 році на площі також було відкрито обеліск в пам'ять про євреїв, страчених нацистами в ніч з 8 на 9 вересня 1939 року. Див. також Рутка Ласкер Повстання у єврейських гето Примітки Література Jaworski Wojciech, Żydzi będzińscy — dzieje i zagłada, Będzin 1993 Zagłada Żydów Zagłębiowskich, red. A. Namysło, Będzin 2004 Maciej i Ewa Szaniawscy. Zagłada Żydów w Będzinie w świetle relacji (пол.). Żydzi w Będzinie. Архів оригіналу за 25 травня 2012. Процитовано 2012–3–2.: Обслуговування CS1: Сторінки з неправильним форматом в діапазонах дат (посилання) Посилання Pamięci Żydów z Będzina (Muzeum Auschwitz) на YouTube
Stary Rynek (Bydgoszcz)

Der Stary Rynek ist ein zentraler Marktplatz in der Altstadt von Bydgoszcz (Polen). Geschichte Der Stary Rynek wurde 1346 auf Anweisung des Königs Kasimir des Großen von den deutschen Lokatoren Johann Kesselhuth und Konrad angelegt. Der Platz ist rechteckig und hat ein Ausmaß von 100 m × 125 m. Das zentrale Gebäude des Platzes ist das Rathaus. Erbaut wurde es in den Jahren 1644–1653 als Jesuiten-Kollegium. Nach der Aufhebung des Ordens 1770 wurde in dem Gebäude ein Gymnasium errichtet. 1879 kaufte die Stadt das Gebäude und machte es zum Sitz des Magistrats. Im Laufe der Jahrhunderte trug der Platz verschiedene Namen, was jeweils mit der politischen Situation zu tun hatte: Ring (circulus fori), bis Mitte des 18. Jh. Markt (Hauptmarkt), 1772–1862 Friedrichsplatz, 1862–1920 Stary Rynek, 1920–1929 Stary Rynek im. marszałka J. Piłsudskiego, 1929–1935 Rynek Marszałka J. Piłsudskiego, 1935–1939 General-von-Kluge-Platz, 1939–1941 Friedrichsplatz, 1941–1945 Stary Rynek, 1945–1949 Plac Bohaterów Stalingradu, 1950–1955 Stary Rynek, seit 1956 Denkmäler Das nicht mehr vorhandene Standbild Königs Friedrich II. des Großen, von Bildhauer Eduard Uhlenhuth Feier der Grundsteinlegung am 21. Oktober 1861 im Beisein König Wilhelms I., der sich auf der Rückreise von seiner Krönung in Königsberg befand, auf dem Friedrichsplatz. Am 31. Mai 1862 wird das Denkmal in Gegenwart des Kronprinzen Friedrich Wilhelm feierlich enthüllt. Am 15. Juli 1919 erfolgt die Demontage und Bergung des Denkmals, das am 1. Juni 1923 an der Küddow-Brücke in Schneidemühl aufgestellt wurde. Nach Beginn des Zweiten Weltkrieges wurde das Denkmal im September 1939 in Schneidemühl abgebaut und am 21. April 1941 am Rand des Friedrichsplatzes vor dem Gebäude der früheren Kammerdeputation wieder aufgestellt. Seit 1945 ist das Denkmal verschollen. Seit 1969 steht vor dem Rathaus das Denkmal für das Bromberger-Martyrium (Pomnik Męczeństwa Ziemi Bydgoskiej). An dieser Stelle stand bis 1940 eine Kirche, vor der am 9. und 10. September 1939 Massenhinrichtungen an polnischen Bürgern der Stadt, als Vergeltung für den Bromberger Blutsonntag, stattfanden. Weblinks Informationen über das Rathaus
Staubecken Kozłowa Góra

Kozłowa Góra (auch Jezioro Świerklaniec) ist ein Staubecken am Nordrand der Oberschlesischen Platte in der Woiwodschaft Schlesien, Polen. In vielen Karten wird das Staubecken als Jezioro Świerklaniec (dt. Świerklaniec See) bezeichnet. Geographie Der Name des Sees leitet sich von Kozłowa Góra einem Stadtteil von Piekary Śląskie ab, das am Südende des Sees liegt. Dort befindet sich auch die Staumauer. Der Ablauf befindet sich auf dem Gebiet der Gmina Bobrowniki. Westlich des Sees liegt die Gemeinde Świerklaniec und nördlich und östlich die Ortsteile Niezdara und Ossy der Gemeinde Ożarowice. Das Staubecken entstand durch Aufstauen des Flusses Brynica. Geschichte Das Staubecken wurde in den Jahren 1935 bis 1939 als Teil „Obszar Warowny Śląsk“ erbaut. Aufgrund der Wasserknappheit in Oberschlesien wurde das Staubecken 1948 bis 1951 in ein Trinkwasserreservoir umgebaut und eine Wasseraufbereitungsanlage in der Nähe errichtet. Weblinks Fußnoten
Embassy of Ukraine, Warsaw

The Embassy of Ukraine in Warsaw is the diplomatic mission of Ukraine in Poland. History Poland recognised the independence of Ukraine on 2 December 1991. Diplomatic relations were established on 4 January 1992. After the establishment of an independent Ukraine in 1991, the opened an office in Poland, sending a diplomat with the rank of "Special Envoy of the government," starting diplomatic relations. In 1992 it was raised to the rank of an embassy. Currently it is located on ul. A.Malczewskiego 17, Warsaw. Ambassadors Olexander Karpynskyy (1918) Andriy Livytskyi (1919–1920) Isai Hurhin (1920) Mieczyslaw Loganovsky (1921) Alexander Shumsky (1921–1922) Gregory Besyedovskyy (1922–1923) Teodozij Starak (1991) Anatoly Shevchuk (1991–1992) Hennadiy Udovenko (1992–1994) Peter Sardachuk (1994–1998) Dmytro Pavlychko (1999–2002) Olexander Nikonenko (2002–2003) Ihor Kharchenko (2003–2005) Olexander Motsyk (2005–2010) Markiyan Malsky (2010–2014) Vladyslav Kanevsky (2014), сharge d'Affaires Andrii Deshchytsia (2014–2022) Vasyl Zvarych (2022–2024) Vasyl Bodnar (since 2024) See also Poland-Ukraine relations Foreign relations of Poland Foreign relations of Ukraine Embassy of Poland in Kyiv Diplomatic missions of Ukraine References External links Embassy of Ukraine in Warsaw
Ukrajna varsói nagykövetsége

Ukrajna varsói nagykövetsége Lengyelország és Ukrajna kapcsolatainak egyik kiemelt intézménye. 1918-tól 1924-ig követségként, majd 1991-től nagykövetségként működik. Varsóban az ul. Szucha 7. szám alatt található Előzmények Az első világháború végétől Ukrajna négy éven át folytatott fegyveres küzdelmet a függetlenségéért. Ezidő alatt, 1917-ben létrehozták az ukrán Külügyminisztériumot, és kialakították az ukrán diplomáciai hálózatot. Lengyelország vonatkozásában ellentmondásos helyzet alakult ki: a lengyel–szovjet háború zömében Ukrajna területén zajlott, ezért az ukrán függetlenséget pártolók Lengyelországra egyfajta felszabadítóként tekintettek annak ellenére is, hogy Nyugat-Ukrajnát a lengyelek megszállták és az rigai béke megkötésének köszönhetően végül lengyel területté vált. Története Ukrajna lengyelországi külképviselete 1923-ban a a varsói Hotel Victoriában (ulica Jasna 26.) volt - ugyanott volt egyébként a lett és a magyar követség is. A rigai béke megkötéséig a diplomaták a független Ukrajnát képviselték és számos ügyben kellett közreműködniük: a hadifoglyok kölcsönös kicserélésén, hazautaztatásán túl az újonnan kijelölt határvonalak pontosításáig. A békekötést - és ezzel Ukrajna függetlensége esélyének elvesztését - követően létrejött Ukrán Szovjet Szocialista Köztársaság 1924-ig még viszonylagos függetlenséget élvezhetett külpolitikája alakításában, így eddig a dátumig további ukrán diplomaták - jellemzően gazdasági vonalon - állomásozhattak Varsóban, de már a szovjet követségen. Ezt követően a szovjet diplomácia vette át az ukrán kapcsolatok kezelését is. A Szovjetunió szétesését követően, 1991-ben Ukrajna "különleges képviselője" nyitott hivatalt Lengyelországban. Lengyelország 1991. december 2-án ismerte el Ukrajnát, és 1992. január 4-én jöttek létre a diplomáciai kapcsolatok, s mindkét ország nagykövetséget nyitott a másik fővárosában. A közel 40 milliós Lengyelországban 2014-ben 1,5 millióra tették az ott élő ukrán állampolgárok számát - zömük kettős állampolgár, de sokan munkavállalási céllal érkeznek az országba. Jegyzetek
Посольство Украины в Польше

Посольство Украины в Республике Польша (укр. Посольство України в Республіці Польща) — главная дипломатическая миссия Украины в Польше, расположена в центре Варшавы на аллее Шуха. Кроме посольства Украина имеет на территории Польши консульства в Гданьске, Кракове, Люблине и Вроцлаве. Здание посольства Посольство находится в центральной части Варшавы в районе Средместье, где функционируют польские правительственные учреждения, посольства иностранных государств, гостиницы и офисы известных компаний, а также живописный дворцово-парковый комплекс Лазенковский дворец. Здание Посольства Украины представляет собой пятиэтажное каменное здание с фасадом, украшенным песчаником, и порталом въездных ворот, сделанным из чёрного базальта. На этой же улице расположены здания Министерства иностранных дел Польши, Министерства национального образования, Управления Комитета европейской интеграции, Конституционного суда и Апостольской нунциатуры. Послы Украины в Польше Карпинский, Александр Михайлович (1918) Ливицкий, Андрей Николаевич (1919—1920) Хургин, Исай Яковлевич (1920) Логановский, Мечислав Антонович (1921) Шумский, Александр Яковлевич (1921—1922) Беседовский, Григорий Зиновьевич (1922—1923) Старак, Феодосий Васильевич (1991) временный поверенный Шевчук, Анатолий Анатольевич (1991—1992) Удовенко, Геннадий Иосифович (1992—1994) Сардачук, Пётр Данилович (28 декабря 1994 — 14 декабря 1998) Павлычко, Дмитрий Васильевич (26 февраля 1999 — 11 января 2002) Никоненко, Александр Николаевич (5 марта 2002 — 15 октября 2003) Харченко, Игорь Юрьевич (22 ноября 2003 — 9 декабря 2005) Моцик, Александр Фёдорович (30 декабря 2005 — 12 мая 2010) Мальский, Маркиян Зиновьевич (26 июля 2010 — 19 марта 2014) Каневский, Владислав Владимирович (2014) временный поверенный Дещица, Андрей Богданович (13 октября 2014 — 8 февраля 2022) Зварич, Василий Богданович (8 февраля 2022 — 21 июня 2024) Боднар, Василий Миронович (с 25 октября 2024) См. также Посольство Польши в Украине Примечания Ссылки Официальный сайт Посольства Украины. (укр.) Адреса Генеральных Консульств Украины в Польше
Понятовски мост

Мост „Княз Юзеф Понятовски“ или Понятовски мост (на полски: Most księcia Józefa Poniatowskiego или Most Poniatowskiego) е мостово съоръжение във Варшава, Полша. Първоначално построен между 1904 и 1914 г., мостът е разрушен по време на световните войни, но винаги е възстановяван над Висла, свързвайки кварталите Повѝшле и Прага. Виадуктът му е продължение на булевард Алѐе Йерозолѝмске. История и съвремие Стоманен и с дължина от 506 m, мостът е проектиран с осем отвора от Стефан Шилер. Строежът е извършен от компаниите Рудзки и Ко. и Фабрика Брони. Екстравагантният проект среща неодобрението на варшавския кмет и на писателя Болеслав Прус, но на 6 януари 1914 г. е открит за експлоатация от руския генерал-губернатор Георгий Скалон под името „Мост на нашия Милостив Господар Цар Николай II“. Построен е като „Третия мост“ (на полски: trzeci most) в града и така дълго е наричан от варшавяни. С възстановяването на независимостта на Полша през 1918 г., мостът е преименуван на Юзеф Понятовски и започва да бъде наричан „Понято̀шчак“ (на полски: Poniatoszczak) и до днес. По време на Първата световна война през 1915 г. отстъпващата руска армия взривява четири от сводовете на моста за да забави преследващите ги германци. След войната Понятовският мост е издигнат отново за пет години, като става свидетел на Майския преврат и на срещата на полския президент Станислав Войчеховски и предводителя на преврата Йозеф Пилсудски. През Втората световна война мостът отново е разрушен от войските на Третия Райх по време на Варшавското въстание (13 септември 1944), този път напълно, като само долните кейове оцеляват. След края на войната Понятовският мост е възстановен несполучливо само с дървена конструкция, като в следващите години постепенно е реконструиран, но никога не възстановява предвоенната си помпозност, включвала декорации в стил полски ренесанс, ръкотворни балюстради и каменни пейки. Между 1963 и 1966 г. мостът е разширен и е добавено трамвайно трасе, а мостът е свързан посредством пътен възел с високоскоростния път Вислострада. По време на ремонтни работи през 1985 – 1990 г. е добавен временен мост в съседство, който през 2000 г. е преустроен и открит под името Швентокшиски мост. През 2004 г. е започнат нов етап в реконструкцията и модернизацията на моста, включващ нови кули и ново железопътно трасе. Галерия Източници Външни препратки Сателитно изображение от Google Map
Most Poniatowskiego

Die Most Poniatowskiego (dt.: Poniatowski-Brücke) ist eine Brücke in Warschau. Ursprünglich gebaut zwischen 1904 und 1914, wurde sie in jedem der beiden Weltkriege beschädigt und danach wieder aufgebaut. Sie überbrückt die Weichsel und verbindet Powiśle mit dem Stadtbezirk Praga auf der anderen Seite. Ihr Viadukt ist eine Erweiterung der Aleje Jerozolimskie. Geschichte Die 506 m lange Stahlbrücke besteht aus acht Stützlängen und wurde von Stefan Szyller entworfen. Ihre Errichtung begann 1904, wurde von der Firma K. Rudzki i S-ka durchgeführt und durch die Ingenieure Mieczysław Marszewski und Wacław Paszkowski beaufsichtigt. Ein weiterer Ingenieur, der an der Brücke arbeitete, war Kazimierz Ołdakowski, der dann die Leitung der Fabryka Broni übernahm. Dennoch wurde die Brücke bei vielen als extravagant betrachtet (Gegner ihrer Konstruktion waren auch der Bürgermeister von Warschau und der Schriftsteller Bolesław Prus), wurde sie am 6. Januar 1914 von dem russischen Gouverneur General Georgi Skalon als Warschaus "Dritte Brücke" (polnisch Trzeci Most) eröffnet, seitdem war "Dritte Brücke" ihr Spitzname. Bei den Stadtbewohnern war ihr offizieller Name "Bridge of Our Most Gracious Ruler, Tsar Nicholas II" (Brücke unseres liebenswürdigsten Herrschers Zar Nikolaus II.) Warschau war dann Teil des Russischen Imperiums als Folge der Teilungen Polens im 18. Jahrhundert. Nachdem Polen 1918 seine Unabhängigkeit zurückgewann, wurde die Brücke nach Józef Poniatowski umbenannt und erwarb einen neuen Spitznamen – „Poniatoszczak“ – welchen sie bis heute behalten hat. Das Bauwerk hat während der Weltkriege viel gelitten. Die Brücke wurde von den Deutschen eilig wieder aufgebaut – nur um bei einem Unfall bald danach wieder abzubrennen. Nach dem Krieg wurde die Struktur von der polnischen Regierung im Zeitraum von fünf Jahren, von 1921 bis 1926, wieder aufgebaut. Während des Maiputsches war die Brücke der Treffpunkt des Präsidenten von Polen Stanisław Wojciechowski und dem Leiter des Putsches Marschall von Polen Józef Piłsudski. Während des Zweiten Weltkrieges wurde die Brücke während des Warschauer Aufstands von den deutschen Truppen am 13. September 1944 zerstört. Diese Zerstörung war mit Abstand viel größer: Alle Pfeiler waren zusammengestürzt, nur die niedrigen überlebten. Die ersten Nachkriegspläne der neuen (kommunistischen) polnischen Regierung sorgten dafür, dass ein provisorisches Holzgerüst auf den bestehenden Säulen errichtet wurde, aber hastiges Arbeiten brachte die Brücke zum Einsturz. Wieder hergestellt auf neuen Pfeilern wurde die Brücke am 22. Juli 1946 von Bolesław Bierut wieder eröffnet. Im Jahr 2004 begann ein Wiederaufbau- und Verschönerungsprogramm für die Brücke. Bis 2005 waren die kleinen Portaltürme und die ersten vier Säulen wieder aufgebaut. Der Straßenbahnweg wurde 2007 modernisiert und wieder aufgebaut. Einzelnachweise Weblinks Satelliten-Ansicht von Google Maps
Poniatowski híd

A Poniatowski híd (teljes neve: Józef Poniatowski herceg hídja, lengyelül: Most Poniatowskiego, beceneve: Poniatoszczak) 1904 és 1914 között épített, Varsóban a Visztula két partját összekötő híd. Jelenlegi nevét 1917-ben, Lengyelország függetlenné válása után kapta. Története A hídszerkezetet Mieczyslaw Marszewski és Wacław Paszkowski lengyel mérnökök tervezték. Építészeti elemeit, valamint a hozzákapcsolódó felüljárót Stefan Szyller, aki többek között a Varsói Egyetem neobarokk kapuját (Brama Główna Uniwersytetu Warszawskiego) is tervezte. A hidat a Lengyelország három felosztása után függetlenségét vesztett ország oroszok által megszállt részén építették fel, ezért eredetileg II. Miklós orosz cárról nevezték el (most Mikołajewski, most im. Cesarza Mikołaja II). Bár ez volt a negyedik állandó híd a lengyel fővárosban, azonban a helyiek Harmadik hídnak (Trzeci Most) hívták, mivel az egyik korábbi csak vasúti közlekedésre volt alkalmas, közúti forgalom nem haladt át rajta. Jelenlegi nevét Józef Poniatowski hercegről kapta, aki az 1791. évi Május 3-i alkotmány védelmében hadvezérként tüntette ki magát. A híd mind az első, mind a második világháborúban súlyosan megrongálódott. 1915. augusztus 15-én a németek elől visszavonuló orosz csapatok robbantották fel. 1944-ben viszont a visszavonuló németek rongálták meg 3 pillérét is felrobbantva. Mindkét eset után gyorsan helyreállították, de 1916-ban leégett az ideiglenes faszerkezet, 1945-ben pedig összedőlt, s mindkétszer újra kellett kezdeni a helyreállítást. 1921 és 1926 között a hidat újjáépítették. Még ugyanebben az évben, a májusi puccs (Przewrót majowy) alkalmával itt került sor a szemben álló felek vezetőinek, Józef Piłsudskinak és Stanisław Wojciechowskinak a találkozójára, illetve megbeszélésére. A hidat számos esetben javították és bővítették azóta is. A felújítások folyamán az építmény elvesztette eredeti neoreneszánsz jellegét. A díszes korlátot egyszerű acélkorlátra cserélték, s a korábbi faragott kőpadokat sem építették a háborús sérülések után újjá. Napjainkban új munkálatok kezdődtek, s egyre több elemét igyekeznek visszaállítani eredeti formájában. Leírása A híd Varsó Praga negyedét és Powiśle nevű részét köti össze. Acélból készült szerkezete kőpilléreken nyugszik, és 8 db nyílást tartalmaz. Teljes hossza a bekötőutakkal együtt 3542 méter. Ebből 506 m a híd, 700 m pedig a hozzákapcsolódó felüljáró hossza. Szélessége 21,40 m, s 2x2 sávos autóút, villamos pálya, valamint járda halad át rajta. Galéria Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Most Poniatowskiego című lengyel Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Мост Понятовского

Мост Понятовского (пол. most Poniatowskiego) — мост через Вислу в Варшаве (Польша), которым оканчивается центральная улица города — Иерусалимские аллеи (и Аллея 3 Мая). Он соединяет западный район столицы Воля с районом Прага на другой стороне реки. Там, сразу за мостом, начинается Аллея Дж. Вашингтона (Aleja Jerzego Waszyngtona, на которой расположен Национальный стадион), переходяшая в Рондо Дж. Вашингтона (Rondo Jerzego Waszyngtona). История Мост Понятовского был построен в 1905—1913 годах по проекту архитекторов М. Марчевского и Б. Плебиньского. Работы по сооружению моста выполнила компания «K. Rudzki i S-ka». Мост был продолжением одной из главных улиц центра Варшавы — Иерусалимских аллей. Прежнее название — Николаевский мост в честь российского императора Николая II, хотя варшавяне называли его III мостом. Во время Первой мировой войны в 1915 мост был взорван. После окончания войны был временно восстановлен, но через год сгорел. Реконструкция моста состоялась после того, как Польша вновь обрела независимость, в 1921—1927 годах. Тогда же был назван в честь польского князя, генерала, маршала Франции, участника восстания Костюшко Юзефа Понятовского . Во время Второй мировой войны, 13 сентября 1944 года, в ходе Варшавского восстания, немцы взорвали все мосты в Варшаве, в том числе и мост Понятовского, с целью обороны города перед приближающимися советскими войсками и частями Войска польского. Мост был восстановлен в 1949 году. Властями ПНР осуществлено несколько реконструкций моста. В 1963—1960 годах мостовое дорожное покрытие было расширено и через него проложена трамвайная линия. Галерея Литература Wacław Sterner. Mosty Warszawy (пол.). — Warszawa: Państwowe Wydawnictwa Techniczner, 1960. — 191 с. Bolesław Chwaściński. Mosty na Wiśle i ich budowniczowie (пол.). — Warszawa: FAZW, 1997. — 410 с. — ISBN 83-905390-2-0. Ссылки Stary Most Poniatowskiego w Warszawie // geotekst.pl (пол.) Мост Понятовского // Карты Google. Мост Понятовского: Немецкая аэрофотосъёмка, сентябрь 1944 г. Архивная копия от 3 марта 2012 на Wayback Machine
Міст Понятовського

Шаблон:Міст: невідомі параметри: |на мапі яндекс= Міст Понятовського (Понятовскєґо) міст (пол. most Poniatowskiego) — міст у Варшаві над Віслою. Вперше був збудований в 1904-1914 роках, але знищений під час Першої і Другої Світових Війн, міст знову був реконструйований і відкритий 22 липня 1946 року. Початково названий III мостом, (хоча офіційно російськими владами йменувавася Миколаївським на честь імператора Миколи II) міст був продовженням Єрусалимських Алей. В 1915 міст був підірваний відступаючою російською армією. Після отримання незалежності, міст перейменували на честь польського князя Юзефа Понятовського, а в 1921-1926 відбудували. В другий раз міст був знищений німецькими військами в 1944, і в 1946 році відбудований в останній раз. У 1963-1960 роках дорогу на мості розширили і поклали трамвайні рейки. Галерея Посилання Міст на Google Maps Німецька зйомка з повітря, вересень 1944 [Архівовано 3 березня 2012 у Wayback Machine.]
Stockturm (Danzig)

Der Stockturm (poln. Wieża Więzienna = Kerkerturm) entstand am Anfang des vierzehnten Jahrhunderts am Kohlenmarkt als Teil der Befestigungsanlagen der Danziger Rechtstadt. Mit dem Peinkammertor bildete er das Verteidigungswerk der Langgasse. Die erste Aufstockung führte der Stadtbaumeister Heinrich Ungeradin durch. Er errichtete neben dem Langgasser Tor einen Turm mit Durchfahrt und einem rechteckigen Hof. Der Turm wurde 1379–1382 und 1416–1418 weiter aufgestockt. 1506–1509 errichtete Heinrich Hetzel ein weiteres Geschoss mit Kielbögenarkaden. Michael Enkinger krönte den Stockturm mit einem Zeltdach und schlanken Ecktürmchen. Das Zeltdach wurde während der Belagerung Danzigs durch den polnischen König Stefan Báthory 1577 verbrannt. Der Stockturm wurde um 1594 von Anton van Obberghen umgebaut. Als er im Jahr 1604 seine Bedeutung als Teil der Befestigungsanlagen Danzigs verloren hatte, wurde er zum Gefängnis umfunktioniert. Das Gebäude beherbergt eine Zweigstelle des Städtischen Historischen Museums der Stadt Danzig. Quelle Otto Kloeppel: Das Stadtbild von Danzig in 3 Jahrhunderten seiner großen Geschichte, Danzig 1937 Weblinks