NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Управління соціального страхування Польщі

Управління соціального страхування (пол. Zakład Ubezpieczeń Społecznych, ZUS) - це польська державна організація, відповідальна за питання соціального страхування, яка діє з 1934 року. ZUS (читається ЗУС) контролюється Міністерством праці та соціальної політики Польщі. ZUS виконує наступні завдання: встановлення права на виплати на соціальне страхування, виплата допомоги по соціальному страхуванню, оцінка та збір внесків на соціальне страхування та медичне страхування та внесків до Фонду праці та Фонду гарантованих виплат працівникам, ведення індивідуальних рахунків для застрахованих та рахунків платників внесків. ZUS має організаційні підрозділи, до складу яких входять: філії, інспекції та виїзні відділення. Національна мережа підрозділів ZUS включає 325 підрозділів, з них 43 - філії, 216 - інспекції та 66 - місцеві відділення. Управління соціального страхування розраховує теоретичний (повний) розмір пенсії або пенсії по інвалідності/ренти, що належиться зацікавленій особі, так ніби всі її періоди страхування (страховий стаж), зароблені в Польщі і в Україні (ймовірно також у третій країні, у випадку врахування таких періодів), були зароблені в Польщі, згодом, на підставі теоретичної суми розраховується реальний (пропорційний) розмір пенсії або пенсії по інвалідності/ренти, що відповідає співвідношенню страхових періодів (страхового стажу) в Польщі до суми всіх страхових періодів(страхового стажу), зароблених в обох державах-сторонах угоди (ймовірно також у третій державі, у випадку врахування такого періоду/страхового стажу). Розрахований таким чином розмір пропорційної пенсії або пенсії по інвалідності/ренти становить суму пенсійного забезпечення, що належиться зацікавленій особі.і. Список літератури зовнішні посилання Офіційний сайт СОЦІАЛЬНЕ СТРАХУВАННЯ В ПОЛЬЩІ: інформація, факти - Інформаційна брошура англійською мовою за 2015 рік від ZUS Інфолінія ZUS
Zalew Wąchocki

Zalew w Wąchocku – sztuczny zbiornik wodny, utworzony na rzece Kamiennej w dzielnicy południowej w Wąchocku, położony wzdłuż ul. św. Rocha od południa. Od północy ograniczony przebiegiem linii kolejowej. Pełni funkcję zbiornika retencyjnego. W okresie międzywojennym istniejący w tym miejscu zbiornik wodny służył celom przemysłowym. W roku 2005 radni miasta i gminy podjęli uchwałę o finansowaniu i budowie zbiornika. W roku 2008 zaporę ostatecznie odbudowano, spiętrzono wodę i oddano do użytku. Powierzchnia zbiornika to ok. 18 ha. Okolony oświetloną promenadą spacerową z wydzieloną ścieżką rowerową pełni funkcję rekreacyjną i stanowi dodatkową (obok opactwa cystersów) atrakcję turystyczną. Na zbiorniku Wąchockim nie wyznaczono kąpieliska, ale służy on miłośnikom wędkarstwa. Trwają prace nad upiększaniem otoczenia zalewu. Funkcjonuje wypożyczalnia sprzętu pływającego, powstaje siłownia na wolnym powietrzu. Galeria Przypisy Linki zewnętrzne Wędkuję - Rzeka Kamienna
Museo Czartoryski

Il Museo Czartoryski (in polacco Muzem Czartoryskich) è uno dei più importanti musei della Polonia. Fa parte del Museo nazionale di Cracovia. Storia Fu fondato nella città di Cracovia nel 1796 dalla principessa Izabela Fleming, moglie di Adam Kazimierz Czartoryski, nella propria residenza a Puławy con l'intento di preservare la cultura e la storia polacca secondo il motto il passato per il futuro. È il primo museo storico, in ordine cronologico, di tutta la Polonia. L'obiettivo della principessa era, fedele al motto "il passato nel futuro", conservare cimeli storici e farne un patrimonio per le generazioni future ma soprattutto, alimentare gli ideali indipendentisti della Polonia, allora spartita fra Austria, Prussia e Russia. La passione della principessa Izabela e dei suoi figli per l'arte e il patrimonio di cui la famiglia Czartoryski poteva disporre permise al museo di arricchirsi rapidamente di numerose opere d'arte. I primi reperti di cui il museo fu dotato furono alcuni trofei che commemoravano la vittoria contro i turchi nella Battaglia di Vienna del 1683. Fallita l'insurrezione del novembre del 1830 (nel quale la famiglia della principessa era implicata), tutte le opere vennero segretamente trasferite da Puławy a Parigi e solo circa 40 anni più tardi, quando la Galizia riacquistò l'indipendenza e si crearono le condizioni favorevoli per lo sviluppo della cultura nazionale, fu possibile trasportare la collezione a Cracovia. Questa volta le opere furono ospitate nel palazzo dell'arsenale, offerto dalla città, e nei palazzi adiacenti. Il museo, nuovamente in pericolo durante la seconda guerra mondiale, fu sottoposto ad un secondo trasloco quando le truppe naziste trasportarono la collezione in Germania. Con la sconfitta della Germania, le opere ritornarono in Polonia ma alcuni reperti non sono mai stati ritrovati, come il Ritratto di giovane uomo di Raffaello. Oggi il museo espone oggetti d'arte romana, greca, egizia ed etrusca. È presente una nutrita collezione di armature, spade e alabarde, arte europea ed asiatica, dipinti italiani, olandesi e fiamminghi. L'opera d'arte per cui il museo è famoso è Dama con l'ermellino di Leonardo, che dal 19 maggio 2017 al 20 dicembre 2019 è stata esposta nell'edificio principale del Museo Nazionale di Cracovia. Galleria d'immagini Il complesso edilizio del Museo Czartoryski Note Bibliografia Cracovia, Edizioni Kier. Danio Asinari, Lo sguardo riscoperto di Cecilia Gallerani, Nel borgo della Dama con l'ermellino, 2020. ISBN 978-88-31949-36-1 Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Museo Czartoryski Collegamenti esterni (PL) Sito ufficiale, su mnk.pl.
Музей Чарторыйских

Музей Чарторыйских — художественное собрание в составе Национального музея в Кракове. Среди экспонатов коллекции — «Дама с горностаем» Леонардо да Винчи и «Пейзаж с добрым самаритянином» Рембрандта; несколько предметов старины, в том числе скульптуры; гобелены и другие произведения декоративно-прикладного искусства эпохи Возрождения; картины Ганса Гольбейна Младшего, Якоба Йорданса, Луки Джордано, Питера Брейгеля Младшего, Дирика Баутса, Йоса ван Клеве, Лоренцо Лотто, Лукаса Кранаха Младшего, Лоренцо Монако, Андреа Мантенья, Алессандро Маньяско и Мастера женских полуфигур. История Музей основан в 1878 году как продолжение первого в Польше художественного музея, учреждённого в 1796 году княгиней Изабеллой Чарторыйской на площадях резиденции Чарторыйских в Пулавах. Реликвии патриотического свойства занимали открытый для посещения в 1801 году «храм Сивиллы» (небольшая ротонда в парке). Значительнейшие экспонаты были привезены в Пулавы из Италии сыном Изабеллы, Адамом Ежи Чарторыйским, в 1798 году. К их числу относятся, помимо римских древностей, «Дама с горностаем» Леонардо да Винчи и «Портрет молодого человека» кисти Рафаэля (утрачен во время Второй мировой войны). После эмиграции Чарторыского в Париж его художественные сокровища нашли пристанище в отеле Ламбер. Многие экспонаты перешли в другие местности и заграничные музеи, частью исчезли во время многочисленных погромов, которым подверглись Пулавы в XIX веке. Франко-прусская война вынудила его сына Владислава оставить Париж и искать убежища в Австро-Венгрии. Тогда-то, в 1870-е годы, его художественное собрание и водворилось в старинном здании краковского арсенала. См. также Фонд князей Чарторыйских Примечания Ссылки Сайт музея Чарторыских
Музей Чорторийських

Кра́ківський музе́й князі́в Чортори́йських (пол. Muzeum Książąt Czartoryskich w Krakowie) — один із найдавніших музеїв у Польщі, відкритий 1878 року. Бере свій початок з 1801 року, від зібрання княжни Ізабелли Чорторийської, представленого в її пулавському музеї. У кінці XIX століття цю колекцію було перевезено в Краків. Музей князів Чорторийських є власністю Фонду князів Чорторийських, який створив нащадок Великих князів Литовських, Руських (Українських) та Жемайтійських Адам Кароль Чорторийський, та є філією Національного музею Кракова. Музей зберігає твори європейського живопису XIII—XVIII ст., пам'ятки європейського та ісламського декоративно-ужиткового мистецтва від Середньовіччя до XIX ст., графіки, стародавнього мистецтва та предметів військового призначення. Тут експонується картина «Пані з горностаєм» роботи Леонардо да Вінчі. Примітки
Grünes Tor (Danzig)

Das Grüne Tor (polnisch Brama Zielona) ist ein Stadttor in Danzig zwischen dem Langen Markt (Długi Targ), dessen östlichen Abschluss es bildet, und der Mottlau (Motława). Geschichte Das Stadttor wurde von 1564 bis 1568 im prunkvollen flämischen Manierismus erbaut und ist der Nachfolgerbau des Koggen­tors aus dem 14. Jahrhundert. Die Baupläne stammen von Hans Kramer. Die Bauarbeiten leitete der berühmte Baumeister Regnier von Amsterdam. An der Front dieses Gebäudes wurden vier gleich hohe und gleich breite Durchgänge eingebaut. Das Bauwerk ist mit einigen Räumen ausgestattet, und sein Aufbau vermittelt eher den Eindruck eines Schlosses. Das Gebäude erhielt den Namen „grünes Tor“, weil seine Fassade grün gestrichen war. Ursprünglich war es als Stadtresidenz für die polnischen Könige vorgesehen, jedoch war es nur Luisa Maria Gonzaga, die sich vor ihrer Vermählung mit König Władysław IV. Wasa im Grünen Tor aufhielt. Nach Zerstörung im Zweiten Weltkrieg wurde das Tor wieder aufgebaut. 2002 kam es zu einem Teileinsturz, der in kurzer Zeit behoben werden konnte. Nutzung Im späten 18. Jahrhundert hatte die Naturforschende Gesellschaft im Torgebäude ihren Sitz, sie zog aber dann in ein eigenes Gebäude. Seit dem Ende des 20. Jahrhunderts befindet sich eine Abteilung des Nationalmuseums in seinen Räumen. Ausstellungen, Tagungen, Konferenzen und Veranstaltungen finden hier statt. Der ehemalige polnische Präsident Lech Wałęsa nutzte ein Büro im Torhaus. Seit Januar 2015 befindet sich dieses im Europäischen Zentrum der Solidarność (ECS). Weblinks
Green Gate

The Green Gate (Polish: Brama Zielona, former German: Koggentor, now Grünes Tor) in Gdańsk, Poland, is one of the city's most notable tourist attractions. It is situated between Long Market (Długi Targ) and the River Motława. History With the Golden Gate and the Highland Gate, the Green Gate spans the Long Market and Long Street, together comprising the Royal Route. The Green Gate was clearly inspired by the Antwerp City Hall. It was built 1568-71 as the formal residence of Poland's monarchs. It is a masterpiece by Regnier (or Reiner van Amsterdam), an Amsterdam architect, and reflects Flemish architectural influence in Gdańsk. Hans Kramer from Dresden was responsible for the construction plans. Despite its original purpose of construction, the Polish king never stayed there. On 11–20 February 1646 the future Queen of Poland, Marie Louise Gonzaga, was entertained here. In the late 18th century the Nature Society was housed here, but soon moved to the Naturalists' House (Research Society House). Today the Green Gate houses the National Museum in Gdańsk. Exhibitions, meetings, conferences and shows are held here. The Gdańsk office of former Polish President Lech Wałęsa is located in one of the rooms. See also List of mannerist structures in Northern Poland References External links Media related to Green Gate in Gdańsk at Wikimedia Commons
Porte Verte

La porte Verte (en polonais : Brama Zielona, en allemand : initialement Koggentor, maintenant Grünes Tor) est située dans la vieille ville de Gdansk, en Pologne. Elle en est l'une des plus remarquables attractions touristiques. Elle est située entre le Long Marché (Długi Targ) et la rivière Motława. Histoire Avec la porte Dorée et la porte Haute, la porte Verte s'étend sur le Long Marché et la rue Longue, l'ensemble composant la voie Royale. La porte Verte a été clairement inspirée par l'hôtel de ville d'Anvers. Il a été construit en 1568-71 comme une résidence officielle des rois de Pologne. C'est un chef-d'œuvre de Régnier (ou Reiner van Amsterdam), un architecte d'Amsterdam, et reflète l'influence très nette de l'architecture flamande dans la ville de Gdansk. Du 11 au 20 février 1646, la future reine de Pologne, Marie-Louise de Gonzague, a été se divertir ici. À la fin du XVIIIe siècle, la Société naturaliste y logeait, mais avait ensuite déménagé à la Maison Naturaliste (Maison de la Société de Recherche). Après avoir été détruite pendant la Seconde Guerre mondiale, la porte a été reconstruite. En 2002, un effondrement partiel a pu être corrigé en peu de temps. Usages Aujourd'hui, la porte Verte abrite le musée national de Gdańsk. Des expositions, des réunions, des conférences et des spectacles sont organisés ici. Le bureau de l'ancien président polonais Lech Wałęsa est situé dans l'une des salles. Voir aussi Porte Dorée Références Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la Pologne
Porta Verde (Danzica)

La Porta Verde (in polacco: Zielona Brama; in tedesco: Grünes Tor) è una porta monumentale di Danzica, in Polonia. È situata in pieno centro, tra il Mercato Lungo (Długi Targ) e la via che costeggia il fiume Motława. Storia La porta della città fu costruita nello stile del sontuoso manierismo fiammingo tra il 1564 e il 1568 al posto della Koggentor del XIV secolo. Il progetto fu di Hans Kramer. La costruzione fu guidata dal famoso capomastro Regnier di Amsterdam. Nella parte anteriore di questo edificio sono stati installati quattro passaggi di dimensioni uguali. L'edificio è dotato di alcune stanze. L'edificio è stato chiamato "Porta Verde" perché la sua facciata fu dipinta di verde. Originariamente inteso come residenza cittadina per i re polacchi, fu solo Luisa Maria Gonzaga che abitò nella Porta Verde prima del suo matrimonio con il Re Ladislao IV Vasa. Dopo la distruzione nella seconda guerra mondiale, la porta fu ricostruita. Nel 2002 c'è stato un crollo parziale ma la costruzione è stata restaurata. Architettura Alla fine del XVIII secolo, la Società Naturalista aveva la sua sede nella porta ma poi si trasferì in un proprio edificio. Dalla fine del XX secolo, c'è una sezione del Museo Nazionale nelle sue stanze. Mostre, incontri, conferenze ed eventi si svolgono qui. L'ex presidente polacco Lech Wałęsa ha usato un ufficio nella porta. Dal gennaio 2015, l'ufficio è stato spostato nel Centro Europeo Solidarność. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Porta Verde Collegamenti esterni Sito ufficiale, su mng.gda.pl.
Groene Poort

De Groene Poort (Pools: Brama Zielona; Duits: Grünes Tor) is een stadspoort in de Poolse stad Gdańsk. De Groene Poort is gelegen tussen de Lange Markt en de rivier Motława. De poort werd tussen 1564 en 1568 gebouwd volgens het Vlaamse maniërisme en was de opvolger van de koggepoort uit de veertiende eeuw. De poort werd ontworpen door Hans Kramer, afkomstig uit Dresden en is geïnspireerd op het stadhuis van Antwerpen. De poort heeft vier doorgangen en erboven is ook een gebouw gebouwd, wat de indruk geeft dat het een kasteel is. Oorspronkelijk zou het de stadsresidentie worden voor de Poolse koningen, maar enkel Maria Ludovica Gonzaga heeft het gebouw bewoond, voor haar verloving met Wladislaus Wasa. Nadat het gebouw tijdens de Tweede Wereldoorlog vernield werd werd het later weer heropgebouwd en in zijn glorie hersteld. In 2002 stortte een deel van het gebouw in, maar dit werd inmiddels weer hersteld.
Brama Zielona

Brama Zielona Głównego Miasta (dawniej Brama Kogi, niem. Grünes Tor, kaszb. Zelonô Bróma) – prawdopodobnie najstarsza brama wodna Gdańska, wzmiankowana w 1357. Zabytek nr rej. 295 z 24 lutego 1967. Brama Zielona to pierwszy w Gdańsku przykład manieryzmu niderlandzkiego, stylu, który nadał miastu charakterystyczne piękno. Historia Została zbudowana w latach 1564–1568 przez Regniera z Amsterdamu i drezdeńczyka Hansa Kramera, jako gdańska rezydencja królów Polski. Wraz z bramami Złotą i Wyżynną spinała ciąg ulicy Długiej i Długiego Targu, zwany Drogą Królewską. Dalej, poprzez Zielony Most, Bramę Stągiewną i Długie Ogrody (Brama Żuławska) prowadził trakt na Elbląg i Królewiec. Mimo swego przeznaczenia, Brama Zielona nie gościła polskich królów. Zatrzymała się tu jedynie przejazdem przyszła żona Władysława IV, a później Jana Kazimierza, Maria Ludwika Gonzaga (11–20 lutego 1646). Mieściło się tutaj natomiast Towarzystwo Przyrodnicze, przeniesione wkrótce do Domu Przyrodników. Do budowy bramy wykorzystano niespotykane dotąd w gdańskim budownictwie cegły o małych rozmiarach, nazwane holenderskimi z uwagi na to, że zostały sprowadzone jako balast w ładowniach statków z Amsterdamu. Od 1880 do 1939 była siedzibą Zachodniopruskiego Muzeum Prowincjonalnego. Dzisiaj brama mieści oddział wystawienniczy Muzeum Narodowego w Gdańsku. Organizowane są tu wystawy czasowe, różnego rodzaju spotkania, konferencje i pokazy. W jednym z pomieszczeń Zielonej Bramy w latach 1999–2015 znajdowało się biuro Prezydenta Lecha Wałęsy, przeniesione następnie do siedziby Europejskiego Centrum Solidarności. Przypisy Bibliografia Edmund Cieślak (red.): Historia Gdańska, Tom II 1454–1655, Wydawnictwo Morskie, Gdańsk 1982, ISBN 83-215-3244-6. Jacek Friedrich, Gdańskie zabytki architektury do końca XVIII w., Gdańsk 1995, ISBN 83-7017-606-2. Linki zewnętrzne Archiwalne widoki Bramy w bibliotece Polona Informacje na mng.gda.pl
Зелёные ворота

Зелёные ворота (пол. Brama Zielona, нем. Grünes Tor) — предположительно древнейшие из водных (речных) ворот Гданьска, упомянутые впервые в 1357 году. Первый образец характерного для города стиля фламандского маньеризма в Гданьске. Вместе с Золотыми и Высокими воротами ограничивает часть Длинной улицы и Длинного рынка, называемую Королевским трактом. Построены в 1564—568 годах Гансом Кремером из Дрездена и Ренье Амстердамским на месте ворот Коггов, в качестве городской резиденции польских королей. Во фронтальной части здания сделаны четыре прохода, и план строения создаёт впечатление, что это замок. Для строительства использовался не встречавшийся до того в Гданьске кирпич небольшого размера, называемый голландским, так как он прибывал в качестве трюмного балласта кораблей из Амстердама. Несмотря на их назначение, польские короли никогда не останавливались в Зелёных воротах, за исключением Марии Луизы (11—20 февраля 1646), которая ехала на бракосочетание с королём Владиславом IV. В 1746—1829 в здании помещалось Данцигское общество естествоиспытателей. Восстановлены после разрушения во время Второй Мировой войны. В XXI веке Зелёные ворота являются филиалом Национального музея в Гданьске. Здесь проводятся временные выставки, разного рода встречи, конференции и презентации. В одном из помещений находится офис бывшего президента Леха Валенсы. Литература Edmund Cieślak [red.]: Historia Gdańska, Tom II 1454—1655, Wydawnictwo Morskie, Gdańsk 1982, ISBN 83-215-3244-6 J. Friedrich, Gdańskie zabytki architektury do końca XVIII w., Gdańsk 1995, ISBN 83-7017-606-2
Zelena vrata

Zelena vrata (poljsko Brama Zielona, prej nemško Koggentor, zdaj Zelena vrata) v Gdansku na Poljskem so ena najpomembnejših turističnih znamenitosti mesta. Stojijo med Dolgim ​​trgom (Długi Targ) in reko Motławo. Zgodovina Z Zlatimi vrati in Visokimi vrati se Zelena vrata raztezajo čez Dolg trg (Długi Targ) in Dolgo ulico, ki skupaj tvorijo Kraljevo pot. Zelena vrata so bila očitno navdihnjena z mestno hišo v Antwerpnu. Zgrajena so bila med letoma 1568 in 1571 kot uradna rezidenca poljskih monarhov. Je mojstrovina Regnierja (ali Reinerja van Amsterdama), amsterdamskega arhitekta, in odraža flamski arhitekturni vpliv v Gdansku. Za gradbene načrte je bil odgovoren Hans Kramer iz Dresdna. Od 11. do 20. februarja 1646 je bila tukaj gostilna bodoča poljska kraljica Marija Ludovika Gonzaga. Konec 18. stoletja je tukaj domovalo Naravoslovno društvo, ki se je kmalu preselilo v Hišo naravoslovcev (Hišo raziskovalnega društva). Danes je v Zelenih vratih Narodni muzej v Gdansku. Tukaj potekajo razstave, srečanja, konference in predstave. V eni od sob se nahaja gdanska pisarna nekdanjega poljskega predsednika Lecha Wałęse. Sklici Zunanje povezave Predstavnosti o temi Green Gate in Gdańsk v Wikimedijini zbirki
Frascati-Palast

Der Frascati-Palast in Warschau (auch Weißes Palais oder Branicki-Lubomirski-Palais genannt, poln.: Biały Pałacyk na Frascati bzw. Pałacyk Branickich-Lubomirskich) liegt oberhalb der Weichseluferböschung im Innenstadtdistrikt und wird heute als Museum genutzt. Geschichte In der zweiten Hälfte des 18. Jahrhunderts ließ Fürst Kazimierz Poniatowski hier einen Park von Simon Gottlieb Zug mit dem Namen “Auf der Höhe” (poln. “Na Górze”), der sich auf die hier steil abfallende Weichselböschung bezog, anlegen. 1779 errichtete Zug auch ein aus Holz gefertigtes Sommerpalais. Zu dem Gebäude gehörte ein separater Küchenbau. Zum Anfang des 19. Jahrhunderts wurde der Holzbau durch einen gemauerten Flachbau ersetzt und mit dem Küchenbau verbunden. Unter dem damaligen Eigentümer, dem französischen Gastronomen Simon Chovot, wurde der vormalige Sommersitz zu einem Restaurant umgebaut. Den Garten der Anlage taufte er in Anlehnung an die Landschaft rund um die italienische Kleinstadt Frascati als “Frascati-Park” um. In Folge wechselte der Besitz mehrfach den Eigentümer: der stellvertretende Gouverneur Nikolai Nowossilzew und der polnische General in russischen Diensten Józef Rautenstrauch lebten hier. In der zweiten Hälfte des 19. Jahrhunderts wurde der Besitz von der Gräfin Róża Potocki-Branicka (1780–1862) erworben. Alfons Ferdynand Kropiwnicki baute das Gebäude 1836 bis 1838 um. Unter dem Enkel von Maria, Władysław Branicki wurde von Leander Marconi in der Nähe des nun als “Weißer Palast” bezeichneten Altbaus ein neuer “Roter Palast” (wegen seiner rötlichen Klinkerverkleidung; später als Branicki-Palast bezeichnet) errichtet. Zur Vermählung der Branicki-Tochter Maria mit Zdzisław Lubomirski wurde dem Brautpaar der “Weiße Palast” als Wohnsitz geschenkt, die Eltern Branicki blieben im benachbarten “Roten Palast” wohnen. In der Zeit Lubomirskis waren im Palast viele bedeutende Gäste zu Besuch: Józef Piłsudski, Kazimierz Sosnkowski, Bogdan von Hutten-Czapski, Charles de Gaulle, Hugo von Hofmannsthal und Carl Gustaf Emil Mannerheim. Seinerzeit gab es im klassizistisch gestalteten, unregelmäßigen Gebäude rund 20 Zimmer, darunter einen zweigeschossigen Ballsaal sowie einen Wintergarten. Nach dem Tod der im Palast verstorbenen Maria Lubomirska bezog ihr Mann eine nahegelegene, kleinere Villa. Der Palast wurde bis 1939 als Residenz an den Botschafter Chinas vermietet. Im Krieg wurde das Gebäude beschädigt. Im Jahr 1948 erfolgte die Restaurierung und zum Teil deutliche Umgestaltung als Bestandteil des Museums der Erde unter der Leitung der Architekten Zbigniew Karpiński und Tadeusz Zieliński. Der Palast hat heute die Adresse Aleja na Skarpie 20/26. Frühere Adressen waren Aleja Legionów 20/26 und Ulica Wiejska 10. Siehe auch Liste der Paläste in Warschau Einzelnachweise und Anmerkungen Weblinks Historische Fotos bei Warszawa1939.pl Kurzinformation beim Warszawa Wikia (in Polnisch) Kurzinformation bei Kierunekpolska.pl (in Polnisch) Literatur Julius A. Chroscicki und Andrzej Rottermund, Architekturatlas von Warschau, 1. Auflage, Arkady, Warschau 1978, S. 174