Trdnjava Boyen

Trdnjava Boyen (nemško Feste Boyen, poljsko Twierdza Boyen) je nekdanja pruska trdnjava, ki stoji v zahodnem delu Giżycka v Varminsko-mazurskem vojvodstvu na severovzhodu Poljske. Stoji na ozki ožini med dvema velikima jezeroma Mazurskega jezerskega okrožja, Kisajno in Niegocin. Trdnjava v obliki zvezde je bila pomemben vojaški objekt strateškega pomena v 19. in začetku 20. stoletja. Postavljena v Vzhodni Prusiji je bila glavni člen v verigi utrdb, ki so zapirale dostop do pruske države z vzhoda. Zgodovina Trdnjava Boyen, poimenovana po pruskem vojnem ministru Hermannu von Boyenu, je bila zgrajena med letoma 1844 in 1856 (ali 1843 in 1855 po nekaterih virih) po ukazu kralja Friderika Viljema IV., z delovno silo približno 3000 vojakov. Zgodovina trdnjave Giżycko Boyen se je začela v prvi polovici 19. stoletja. Prvi načrti za trdnjavo segajo v leto 1818 in so odražali izkušnje generala von Grolmanna in von Boyena med napoleonskimi vojnami. Vendar pa je bila končna odločitev o gradnji utrdb sprejeta šele 9. avgusta 1841. Avtor načrta je bil Johann Leopold Ludwig Brese, ki je pred tem zasnoval utrdbo Winiary in druge elemente poznanjske trdnjave. Lokacija je bila dogovorjena po ogledu lokacije leta 1842 s strani generalov von Grolmanna, von Krausenecka in von Asterja. 5. aprila 1843 se je na območju stolpa začela gradnja z načrtom in prvimi zemeljskimi deli – izravnavo terena in kopanjem vodnjaka. 4. septembra 1844 je bil s sodelovanjem lokalnih oblasti položen temeljni kamen. Dela, ki jih je začel general Aster, so bila končana leta 1846 po načrtih majorja Westphala. 24. decembra 1846 je kralj Friderik Viljem IV. uradno poimenoval trdnjavo Feste Boyen (Trdnjava Boyen). Polovica bastijonov, skupaj trije, je bila poimenovana po generalu von Boyenu – Leopold, Ludwig in Hermann, preostali trije – Recht (Zakon), Schwert (Meč) in Licht (Svetloba) – pa po njegovem družinskem geslu. Med prvo svetovno vojno je trdnjava podpirala nemške čete v bližnji bitki pri Tannenbergu poleti 1914 s svojim daljnosežnim topništvom, garnizija pa je izvajala prikrite operacije. Med drugo svetovno vojno trdnjava ni bila vključena v vojaške operacije. V letih 1942–1945 je bila lokacija poljske bolnišnice in sedeža nemške vojaške obveščevalne službe (Fremde Heere Ost) pod poveljstvom Reinharda Gehlena. Nemci so jo leta 1944 brez boja zapustili. Po vojni je trdnjavo upravljala poljska vojska. Leta 1975 je bila razglašena za spomenik in odprta kot turistična atrakcija z majhnim muzejem na njenem posestvu. Skoraj neposredno nasproti vhoda v trdnjavo skozi vrata Kętrzyn je stavba postaje za golobe pismonoše. Med prvo svetovno vojno je pošta iz Giżycka zelo hitro dosegla Königsberg, Szczecin in Wrocław. Nemška obveščevalna služba je morala ceniti ta način komunikacije že med drugo svetovno vojno, saj je bila leta 1942 na poljskih ozemljih, priključenih Tretjemu rajhu, odrejena likvidacija vseh golobov pismonoš. Prva svetovna vojna Med bitko pri Tannenbergu (od 17. avgusta do 2. septembra 1914) je bilo v trdnjavi in ​​njeni okolici nameščenih 4000 vojakov iz pomožnih enot pod poveljstvom polkovnika Hansa Busseja. Garnizija je izvajala ofenzivne operacije, pri čemer je posnemala večjo skupino, za katero so Rusi ocenili, da je pehotna divizija. 23. avgusta so Rusi dokončali obkolitev Giżycka, vključno s trdnjavo, vendar so se ustavili 16 kilometrov od Giżycka. Sama trdnjava ni bila napadena, vendar je njeno topništvo podpiralo poljske enote in obrambo Giżycka, ki je bil napaden od 25. avgusta. 27. avgusta je poveljnik trdnjave zavrnil rusko ponudbo za predajo. 7. septembra je nemška 36. pehotna divizija dosegla trdnjavo in dokončala obkolitev. Po prvi svetovni vojni je bila trdnjava razglašena za zastarelo in preurejena v podporno strukturo, v kateri je bila med drugim tudi bolnišnica. Trdnjava v letih 1941–1944 Od leta 1941 do 1944 je v trdnjavi delovala poljska bolnišnica. General Franz Halder je bil tam od 10. oktobra 1941, kjer si je opomogel od zlomljene ključnice (po padcu med jahanjem v Mamerkih). Po poskusu atentata na Hitlerja (20. julija 1944) je otorinolaringolog dr. Giesing 22. in 23. julija 1944 odpotoval v Hitlerjev štab na posvetovanja v Volčji brlog. V trdnjavi je bil nameščen III. oddelek 12. oddelka Generalštaba (OKH) za tuje vojske Vzhod. Oddelku je vodil polkovnik Alexis Freiher von Roenne, ki je poročal generalu Gehlenu. Obveščevalna postaja v trdnjavi je imela kodno ime Emma. Roenny je imel na voljo stavbo vojašnice, ki se je nahajala desno od vhoda skozi Giżycka vrata, med bastijonoma Ludwik in Leopold. Stavba vojašnice je bila zasnovana za nastanitev približno 500 vojakov. Tukaj so analizirali dokumente, zasežene na fronti in rekrutirali častnike Rdeče armade za sodelovanje. Sovjetske častnike so sem pripeljali iz različnih taborišč za vojne ujetnike. Rekrutiranje agentov je potekalo po metodi korenčka in palice. Tiste, ki niso bili pripravljeni sodelovati, so poslali v zapor (tevtonski grad) v Rynu, tiste, ki so bili pripravljeni sodelovati, pa so nastanili v ločenem sektorju trdnjave. Ta sektor, zasnovan za 100 ljudi, je vključeval jedilnico, kino in knjižnico. Od 16. julija do 4. septembra 1942 je bil tukaj zaprt Andrej Vlasov, ki je bil kasneje premeščen v Vinnico v Ukrajini. Po besedah ​​Jürgena Thorwalda je v trdnjavi Boyen deloval center za usposabljanje častnikov ROA. To potrjujejo tudi pričevanja prisilnega delavca Franciszeka Charubina, pomočnika strojevodje, ki je leta 1944 na železniški postaji Giżycko srečal častnike v nemških uniformah, ki so govorili rusko. Navadni vojaki ROA so se verjetno usposabljali v vojašnici v Orzyszu. Isti F. Charubin poroča, da so v Orzysz prispeli transporti vojnih ujetnikov Rdeče armade, od tam pa so odšli transporti vojakov v nemških uniformah, ki so peli ruske pesmi. Charubin je poročal o železniških prevozih vojakov na progi Giżycko-Pisz do Poljske vstajske zveze, ki je bila leta 1942 vključena v Domovinsko armado. V trdnjavi je deloval laboratorij za ocenjevanje kakovosti hrane, dostavljene v Volčje brlog. Po letu 1944 Leta 1945 so Nemci trdnjavo zapustili brez boja. Po drugi svetovni vojni je trdnjavo upravljala poljska vojska, ki je del trdnjave prepustila civilnim tovarnam hrane, večina teh pa je bila po letu 1989 zaprta. Leta 1975 je bila trdnjava razglašena za arhitekturni spomenik. Potem ko jo je vojska zapustila, je bila odprta za javnost, kar je v letih 1996 in 1997 povzročilo opustošenje in požare v žitnicah. Arhitektura 100 hektarjev velik kompleks je bil ključni element pruskih utrdb, namenjenih zavarovanju vzhodnih meja Vzhodne Prusije pred Rusijo. Je na strateško pomembni ožini. Pruski vojni minister Hermann von Boyen je prepričal kralja Friderika Viljema IV., da tam zgradi eno najimpozantnejših trdnjav v vsej Mazuriji. Med letoma 1847 in 1855 so bili zgrajeni bastijoni in smodniška vrata, jarki, vojašnice in vse druge potrebne stavbe. Trdnjava ima obliko sedemkrake zvezde, kar poudarjajo masivni zemeljski nasip, obzidje in jarki. V trdnjavo vodijo štiri vrata. Glavni vhod so dvojna Lötzenerjeva vrata z dvižnim mostom pred notranjimi vrati; poleg teh so še Rastenburška vrata in Smodniška vrata. Vodna vrata so bila med gradnjo železniške proge zaprta. Leta 1914 je trdnjavo na kratko oblegala ruska vojska, vendar je ni zavzela. Turizem Leta 1994 je mesto večino trdnjave prepustilo Društvu prijateljev trdnjave Boyen, ustanovljenemu septembra 1993 (Majdan je bil prepuščen leta 2001). Društvo je uredilo območje trdnjave in zagotavljalo 24-urni nadzor. Večino stavb so odprli za obiskovalce, označili poti in zagotovili vodnike. V vojašnici blizu Giżyckih vrat sta bila ustanovljena mladinski hostel in Muzej trdnjave Boyen. V trdnjavi potekajo zgodovinske rekonstrukcije, motociklistični shodi in koncerti v amfiteatru, ki je v revelinu. Sklici Literatura Jurgen Thorwald: Illusion - Soviet soldiers in Hitler's army, OWN Warsaw - Kraków in 1994 (orig. Ger. 1974), ISBN 978-83-01-11579-1 Bogdan Vasilenko: Mamry and the surrounding area. Guide, Kętrzyn in 1996, ISBN 83-905491-0-7 Zunanje povezave uradna spletna stran (angleščina) Trdnjava Boyen