Poznanjska Fara

Bazilika Gospe večne pomoči v Poznań Fara (poljsko Fara Poznańska), neformalno znana tudi kot Poznanjska Fara, je katoliška manjša bazilika, ki stoji v starem mestnem jedru Poznanja na Poljskem. Znamenito svetišče je posvečeno Blaženi Devici Mariji in je ena najbolj prepoznavnih zgodovinskih znamenitosti mesta, najpomembnejši krščanski tempelj poleg Poznanjske stolnice in najlepši primer baročne arhitekture, ohranjen v državi. Njeno polno ime je Bazilika Gospe večne pomoči, svetih Marije Magdalene in Stanislava iz Szczepanówa. Trenutno je del latinske cerkvene nadškofije v Poznanju. Strukturo, zgrajeno med letoma 1651 in 1701, so v baročnem slogu zasnovali poljski in italijanski mojstri, ki so v notranjost vključili tudi rimske arhitekturne vidike, kot so monumentalni korintski stebri. V 18. stoletju je obrtnik Pompeo Ferrari zasnoval glavni oltar, visok 17 metrov, in glavni vhod iz starega mestnega jedra. Leta 1876 so v cerkev postavili orgle, ki jih je izdelal Friedrich Ladegast. Fari je bilo, tako kot večini mesta, med drugo svetovno vojno prizaneseno uničenje. Papež Benedikt XVI. je svetišče z odlokom 17. junija 2010 povzdignil v status manjše bazilike. Zgodovina Leta 1570 je škof Adam Konarski v Poznanj pripeljal jezuite, ki so dobili dovoljenje, da zasedejo nekdanjo cerkev sv. Stanislava. Leta 1651 se je začela gradnja novega templja, katerega načrti so bili verjetno poslani iz Rima (tradicionalno je bil avtor projekta Bartłomiej Nataniel Wąsowski - rektor jezuitskega kolegija v Poznanju in teoretik arhitekture). Začetna dela (do leta 1652) je vodil Italijan Tomasz Poncino. Švedski potop (1655–1660) je delo prekinil. Leta 1705 je bila Fara posvečena, čeprav cerkev ni bila dokončana. V letih 1727–1732 je Pompeo Ferrari prenovil glavni vhod in notranjost, s čimer je končal zadnjo fazo gradnje. Po požaru leta 1773 in porušitvi bližnje kolegijske cerkve Marije Magdalene leta 1780 je Fara postala novi sedež poznanjske duhovščine. Leta 1913 je bil celoten kompleks obnovljen; dela je prekinila prva svetovna vojna. Med invazijo na Poljsko in drugo svetovno vojno je bilo Fari prizaneseno, vendar je bila oropana bogatih okraskov in Wehrmacht jo je spremenil v skladišče. Vojna škoda je bila odpravljena do leta 1950. Opis fasade Bogato okrašeno rožnato fasado z dvojnimi belimi pilastri na obeh straneh obdajata dva nizka stolpa, ki ne štrlita nad cerkvenim trupom, na vrhu pa sta bakreni kupoli, med katerima stoji zatrep s stranskimi zavoji, značilnimi za baročno obdobje. Fasada in stolpa so razdeljeni na nadstropja z venci. Nad bogatim baročnim portalom je vdolbina s kipom sv. Ignacija Lojolskega, ustanovitelja reda, ki v roki drži goreče srce, ob njegovih nogah pa je orel, ki simbolizira Kristusa, ki se bori s kačo, ki simbolizira Satana. Spodaj je medaljon z latinskim napisom: Domus Domini porta coeli (Božja hiša in vrata v nebesa, 1Mz 28,17). Na obeh straneh so manjše vdolbine s podobami sv. Vojteha in sv. Stanislava Kostke na levi ter sv. Stanislava škofa in sv. Alojzija Gonzage. Zgoraj sta še dva kipa svetnikov: sv. Frančiška Borgie in sv. Frančiška Ksaverja. Notranjost Triladijska cerkev, bazilikalne oblike, s transeptom, ki ne štrli čez stranske ladje. Prezbiterij na južni strani se konča z ravno steno. Obok glavne ladje (visok 27 metrov), transepta in prezbiterija je lažni banjast obok z lunetami. Stranski ladji in galerije nad njimi imajo križne oboke. Obok glavne ladje v vsakem oboku prikazuje tri prizore iz življenja sv. Stanislava, škofa in mučenca, ki jih je naslikal Karol Dankwart iz Nyse (18. stoletje). V transeptu je umetnik na zahodni strani ovekovečil prizore iz življenja sv. Stanislava Kostke in na vzhodni strani sv. Ignacija Lojolskega. Na stičišču glavne ladje in transepta je nekoč stala apoteoza Svete Trojice. Po njenem uničenju jo je nadomestila iluzionistična kupola, ki jo je leta 1949 naslikal Stanisław Wróblewski. Štukaturna dekoracija iz okoli leta 1700 je delo Jana Bianca (restavrirala jo je ekipa Jana Żoka). Nad sestavljenimi kapiteli šestnajstih stebrov, izdelanih iz umetnega rdečega marmorja (ki nimajo nosilne funkcije), so 2,5 metra visoke figure apostolov in štirih cerkvenih očetov. Nad njimi je močno ukrivljen venec, iz katerega se dvigajo glave angelov, obdane z vijugastimi trtami, akantom, sadjem in cvetjem ter rože izobilja. Dekoracija v istem slogu pokriva prazna območja oboka in okvirje slik. Pari puttov stojijo nad okni lože in arkadami, ki vodijo do kapel. Glavni oltar, ki ga je zasnoval Pompeo Ferrari, ima v osrednjem delu sliko Vstajenje Piotrowina sv. Stanislava škofa Szymona Czechowicza. Na levi je kiparska ponovitev motiva s slike, na desni pa je sv. Stanislav. Stanislav Kostka zavrača sedemglavo zver. Celotno strukturo uokvirjajo preprosti stebri, ki podpirajo valovito ogredje, nad katerim lebdijo alegorije vere in upanja (ženske s križem in sidrom). Stranski oltarji so zasnovani po vzoru oltarjev v cerkvi sv. Ignacija v Rimu. Med spiralnimi stebri so slike sv. Ignacija Lojolskega, ki piše pravilo jezuitskega reda, in sv. Stanislava Kostke, ki prejema obhajilo od angela. V notranjosti so tudi baročni portreti in epitafi ter oltarji, posvečeni sv. Judi Tadeju in sv. Piju X. Domnevna prikazen Po pobožni legendi se na težko dostopnem balkonu orgel pojavi ženska prikazen, oblečena v črna pogrebna oblačila. Duha so videli večkrat, kar je bilo pogosto predstavljeno v televizijskih medijih in novicah. Preganjana ženska naj bi v 1870-ih darovala veliko denarno vsoto za nakup orgel, vendar jo je izdal njen moški romantični ljubimec in zaradi strtega srca je postala prekleta, da mora varovati instrument, ki ostaja zaklenjen in nedostopen turistom. Galerija Sklici Zunanje povezave Spletna stran