Artusov dvor

Artusov dvor (poljsko Dwór Artusa; nemško Artushof; prej tudi Junkerhof) je stavba v središču Gdanska na naslovu Długi Targ 44, ki je bila nekoč zbirališče trgovcev in središče družabnega življenja. Danes je zanimivost številnih obiskovalcev in podružnica Zgodovinskega muzeja Gdanska. Zgodovina Ime je bilo vzeto po zelo priljubljeni srednjeveški legendi o kralju Arturju – simbolu viteštva in hrabrosti. Najprej v Veliki Britaniji in Franciji, nato pa tudi v drugih evropskih državah, so po njem poimenovali hiše, kjer so se srečevali vitezi in aristokrati. Na Poljskem so bili Artusovi dvori ustanovljena in obiskani s strani meščanov. V začetku 14. stoletja so Artusovi dvori obstajali v hanzeatskih mestih Elbing (Elbląg), Riga in Stralsund ter podobni dvori, kot je bila Hiša Bratovščine črnoglavcev v Rigi in Talinu. Sprva je gostilo Društvo svetega Jurija, ki pa se je leta 1494 preselilo na svoj novi sedež v bližini sodobnih Zlatih vrat. Kasneje je bil Artusov dvor dom šestih bratovščin, ki so dobile imena po klopeh, Reinholdova, svetokrištofova ali lübeška, marienburška, biblijskih modrecev, svetniška in nizozemska klop. Te bratovščine so bile običajno organizirane glede na trgovinske odnose trgovcev ali ladjarjev, npr. z Lübeckom, Nizozemsko ali Poljsko, in so zbirale lokalno elito – pripadnike aristokracije in bogate buržoazije. Že leta 1492 so se trgovci iz Anglije lahko pojavili na dvoru. Vstop je bil prepovedan obrtnikom, stojničarjem in najetim delavcem. Ob večerih so se tukaj zbirali bogati trgovci in obiskovalci iz tujine. Za pijačo so plačevali vnaprej: 3 šilinge v 17. stoletju. Sprva je bilo, vsaj teoretično, na dvoru prepovedano govoriti o poslih, saj je bilo dvorišče pred njim namenjeno temu. Ob večerih so se odvijale različne predstave – glasbeniki, pevci, vrvoplesalci in žonglerji so prihajali zabavat obiskovalce. Čeprav so bile uradno prepovedane, so bile zelo priljubljene igre na srečo, kocke in karte ter različne stave. Običajno so stregli le pijačo in majhne prigrizke, včasih pa so tam organizirali velike pojedine, ki so trajale tudi nekaj dni. Še posebej konec 17. stoletja so se pojedine, organizirane z velikim sijajem, začele spreminjati v celonočne popivanja. Vse več je bilo pritožb glede običajev na dvoru. Vendar pa na dvoru niso potekala le družabna srečanja. V 17. stoletju so se tam pojavljali knjižničarji, ki so predstavljali knjige, natisnjene v Gdansku in slikarji s svojimi umetninami; zanje ni veljala prepoved za druge obrtnike. Razcvet Artusovega dvora pade v 16. in 17. stoletje, vendar je njegova zgodovina veliko daljša. Ime stavbe curia regis Artus (Dvorišče kralja Artusa), ki je bila zgrajena v letih 1348–1350, se je prvič pojavilo leta 1357 v občinski noti o najemu zemljišča iz leta 1350. Druga stavba je bila verjetno zgrajena leta 1379. Njene sledi so verjetno našli med arheološkimi izkopavanji leta 1991. Ta stavba sodišča je pogorela leta 1476 in 1477. Nekaj ​​let pozneje je bila obnovljena, leta 1552 pa je bila ob obisku poljskega kralja Sigismunda II. Avgusta zgrajena nova renesančna fasada, ki jo je leta 1617 Abraham van den Blocke ponovno zgradil v slogu nizozemskega manierizma. Stavba je bila okrašena s kipi antičnih junakov (Scipio Afričan, Temistoklej, Mark Furij Kamil in Juda Makabejec), alegorijami moči in pravičnosti zgoraj in kipom Fortune na zatrepu. Na vsaki strani portala so bili postavljeni medaljoni z doprsnimi kipi poljskega kralja Sigismunda III. Vase in njegovega sina Vladislava IV. Vase, ki je bil takrat knez. V času luteranske reformacije je Reinholdova klop leta 1522 organizirala protikatoliško karnevalsko igro, ki je bila uprizorjena znotraj dvorišča. Artusov dvor sta leta 1623 obiskala bodoča poljska kralja Vladislav IV. Vasa (takrat knez kot sin kralja Sigismunda III.) in leta 1636 Ivan II. Kazimir Vasa (takrat brat kralja Vladislava IV.). V zadnjih fazah druge svetovne vojne, 28. marca 1945, so vojaki 1. poljske oklepne brigade dvignili poljsko zastavo na Artusovem dvoru, kar je označilo konec nemške okupacije v drugi svetovni vojni. Notranjost dvora Notranjost je ena sama velika gotska dvorana. Od leta 1531 je bila popolnoma prenovljena - stene so prekrite z lesenimi oblogami in frizi mitološkega in zgodovinskega značaja. Bogato okrašeno pohištvo in številne slike prispevajo k sijaju dvorane. Najbolj znana so med drugim dela anonimnih umetnikov iz poznega 15. stoletja - Obleganje Marienburga, Ladja cerkve, Orfej med živalmi Hansa Vredemana de Vriesa iz leta 1596 in Poslednja sodba Antona Möllerja. Zadnja slika je povzročila veliko polemik, saj je umetnik uporabil mestno pokrajino in nekatere pomembne osebnosti tistega obdobja upodobil kot alegorične like, kot sta Prevzetnost ali Nevera. Dvorana ni bila okrašena le s slikami, temveč tudi s tapiserijami, modeli ladij, oklepi, grbi ali kletko z eksotičnimi pticami. Druga zanimiva dekoracija je 11 metrov visoka peč, ki jo je med letoma 1545 in 1546 izdelal Georg Stelzner. Pokrita je s 520 ploščicami, ki prikazujejo največje evropske voditelje, tako protestante - podpornike Šmalkaldenske zveze, kot katoličane, med katerimi so portreti Izabele Portugalske in Karla V.. Na vrhu so bili grbi Poljske, Gdanska in province Kraljeve Prusije. Številne so bile upodobitve kralja Kazimirja IV. Jagelonca, pod čigar vladavino se je Gdansk vrnil Poljski in ki je mestu podelil različne privilegije, s čimer je zagotovil njegovo blaginjo v naslednjih stoletjih. Artusov dvor je bil zasnovan kot ekskluzivno prizorišče srečanj lokalne elite. Šele leta 1742 se je mestni svet na zahtevo mestnih trgovskih podjetij strinjal, da se dvorišče spremeni v mestno borzo in mesto je izgubilo svojo najbolj znano gostilno. Leta 1755 je bil v Artusovem dvoru postavljen marmorni kip poljskega kralja Avgusta III. Nacisti so ga leta 1933 odstranili in uničili med drugo svetovno vojno. Tudi transparent s portretom kralja Stanislawa Augusta Poniatowskega iz leta 1790 je bil med drugo svetovno vojno uničen ali ukraden. Artusov dvor danes Artusov dvor je bil med vzhodnopomeransko ofenzivo Rdeče armade leta 1945 resno poškodovan, a je bil po vojni obnovljen. Velik del opreme, vključno s pečjo, je bil rekonstruiran z uporabo materialov, skritih zunaj mesta, preden se je fronta premaknila v Gdansk. Stavba je bila v register spomenikov vpisana 25. februarja 1967. Na sprednji steni dvora je spominska plošča iz leta 1965, ki obeležuje 20. obletnico postavitve poljske zastave na Artusov dvor s strani vojakov 1. oklepne brigade. Trenutno je notranjost Artusovega dvora odprta za obiskovalce – tam je tudi oddelek Zgodovinskega muzeja Gdanska. Sklici Literatura Bogucka, Maria (1997). Żyć w dawnym Gdańsku. Wiek XVI – XVII (v poljščini). Warszawa: Trio. ISBN 83-85660-44-5. Jakrzewska-Śnieżko, Zofia (1972). Dwór Artusa w Gdańsku (v poljščini). Poznań, Gdańsk: Państwowe Wydawnictwo Naukowe. Zunanje povezave The Artus Court in Gdańsk