Lindleyjevi filtri

Lindleyjevi filtri (poljsko Filtry Lindleya) so eden od treh varšavskih vodovodov in so v Ochoti med ulicami Koszykowa, Krzywickiego, Filtrowa in Raszyńska. Vodovod je bil dokončan leta 1886 po načrtih Williama Lindleyja. Od leta 1973 so Varšavski filtri na seznamu starin. Gradnja Podjetje Varšavski filtri je ustanovil župan Varšave, ruski general Sokrat Starynkiewicz (Сократ Старинкевич). Po njegovi odobritvi leta 1881 se je začela gradnja. Zasnova Williama Lindleyja je obsegala rečno črpalno postajo in filtrirno postajo na levem bregu Visle. Med gradnjo so bile uporabljene vse razpoložljive tehnologije, celo manjši detajli pa so bili izdelani iz visokokakovostnih materialov. Osnovni materiali, uporabljeni pri gradnji filtrov, so bili vodoodporne opeke, granit in peščenjak. Prva predelana voda je bila varšavskim prebivalcem razdeljena 3. julija 1886 iz filtrov, ki so bili sestavljeni iz skupine počasnih peščenih filtrov, rezervoarja za čisto vodo, črpališča in vodnega stolpa. Zasnovo je zasnoval William Lindley, vendar jo je nadzoroval in posodobil njegov sin, William Heerlein Lindley. Vodovodni sistem Na začetku je bil sistem razdeljen na: Zgornje mesto – oskrbovano z vodo iz vodnega stolpa, ki se nahaja na območju filtrov Spodnje mesto – oskrbovano z vodo neposredno iz počasnih peščenih filtrov (v okrožjih Powiśle in Praga) Varšavski vodovodni sistem je sestavljala Filtrirna postaja (Filtry Lindleya) in rečna črpalna postaja Centralnega vodovodnega inštituta, iz katere se je voda črpala in prevažala do Filtrirne postaje. Objekti filtracijske postaje so bili zasuti z zemljo. Pod njimi so zdaj štirje rezervoarji za čiščenje surove vode, šest skupin počasnih filtrov in devet rezervoarjev za sladko vodo. Sedmo skupino počasnih filtrov je nadomestil sistem za ozoniranje in filtri z aktivnim ogljem. Modernizacija Voda se je iz črpališča prenašala v počasne filtre, nekatere komore (Imhoffovi rezervoarji) so obdelovale kanalizacijo. Filtrirana voda se je prevažala v rezervoarje za čisto vodo in nato v črpališča, kjer se je potiskala v vodni stolp, iz katerega se je začel vodovod Gornjega mesta. Nekaj ​​let po namestitvi filtrov je bilo treba pred počasne filtre dodati Imhoffove rezervoarje, saj so raziskave pokazale onesnaženje vode. Da bi to izvedli, so Varšavske filtre po letu 1890 povečali in zgradili še več rezervoarjev. Naraščajoče povpraševanje po vodi v zgodnjih 1930-ih v Varšavi je spodbudilo izgradnjo postaje za hitro peščeno filtracijo, ki je čistila vodo iz štirih dovodov. Po namestitvi postaje so vodo iz črpališča stiskali v ekspanzijske posode, nato pa v hitre in počasne filtre. Leta 1931 je bilo uvedeno kloriranje vode. Glavne stavbe so bile med drugo svetovno vojno močno poškodovane, nemški vojaki pa so ukradli velik del filtrirne opreme. Obnova po vojni je trajala več let. Med letoma 2008 in 2010 sta bili zgrajeni postaja za posredno ozoniranje in uporabo aktivnih ogljikovih filtrov. Sestavljena je iz 3 generatorjev ozona in 18 komor z ogljikovimi filtri. Sodobne stavbe so bile zasnovane tako, da so podobne zgodovinskim stavbam. Nova postaja se imenuje "Sokrat" po ustanovitelju podjetja Varšavski filtri. Kot spomenik Zaščita Varšavskih filtrov je bila trikrat nadgrajena: leta 1973, 2008 in končno leta 2012, ko je celoten kompleks filtrov postal eden od uradnih poljskih nacionalnih zgodovinskih spomenikov (Pomnik historii), kot je bilo določeno 18. januarja 2012. Njegov seznam vzdržuje Poljski odbor za nacionalno dediščino. Sklici Zunanje povezave History from the official water board site in Warsaw (in Polish): https://www.mpwik.com.pl/view/historia-filtrow