NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Білостоцький театр ляльок

53°7′50.9″ пн. ш. 23°9′0.5″ сх. д. Білостоцький театр ляльок (пол. Białostocki Teatr Lalek, BTL або БТЛ) — ляльковий театр у польському місті Білостоку. Загальна інформація Білостоцький театр ляльок міститься у функціональній, спеціально зведеній сучасній будівлі, й розташований за адресою: вул. Калиновського, буд. 1, м. Білосток-15875 (Польща). Приміщення театру має 3 робочі сцени — велика (на 200 місць), мала (на 100 місць) і зала спроб (тренувальна, на 40 місць). Чинним директором-художнім керівником театру є Марек Вашкєль (Marek Waszkiel). З історії театру Ляльковий театр у Білостоку постав офіційно 1952 року, коли Міністерство культури і мистецтв Польщі визнало за ним право професіональної сцени, відтак у місті розпочав роботу Ляльковий театр «Швєрч» (досл.: «Коник»; пол. Teatr Lalkowy Świerszcz). Однак власна лялькарька традиція в Білостоку сягає ще довоєнних часів, коли 1937 року в місті був закладений аматорський ляльковий театр — його творцями були Гелена Пацевич (Helena Pacewicz) і Петро Савицький (Piotr Sawicki), який згодом власне і став першим керівником БТЛу. Статус державного закладу культури Театр ляльок у Білостоку отримав у 1960 році. У 1972 році в театрі було відкрито сцену для дорослих (уперше в Польщі). А 1974 року при театрі відкрилась студія акторської майстерності (пізніше стала відділом Державної театральної вищої школи, тепер Академії ім. А. Зельверовича у Варшаві). У 1975—79 са́ме в Білостоку було зведено перший у Польщі будинок, призначений спеціально для театру ляльок. Від вересня 2005 року колектив Білостоцького театру ляльок очолює Марек Вашкєль. Колишні керівники театру: Пйотр (Петро) Савицький (Piotr Sawicki); Йоана Пєкарська (pl:Joanna Piekarska); Кшиштов Рау (Krzysztof Rau); Войцех Кобринський (Wojciech Kobrzyński); Войцех Шелаховський (Wojciech Szelachowski). Джерела і посилання Офіційна вебсторінка театру [Архівовано 14 січня 2010 у Wayback Machine.] стаття про Білостоцький театр ляльок у Польській Вікіпедії
Czartoryski-Bibliothek

Die Bibliothek der Fürsten Czartoryski in Krakau (polnisch Biblioteka Książąt Czartoryskich, englisch The Princes Czartoryski Library) wurde im 18. Jahrhundert von Fürst Adam Kazimierz Czartoryski und Fürstin Izabella Czartoryska gegründet. Sie ist eine Zweigstelle des Nationalmuseums in Krakau. Die Sammlung befand sich ursprünglich im Blauen Palast in Warschau und kam 1783 nach Puławy, der Residenz der Fürsten Czartoryski. Bereits 1770 umfasste sie 1645 Drucke und Manuskripte. Später kam die Sammlung von Tadeusz Czacki hinzu und im Jahr 1830 umfasste die Sammlung bereits 70.000 Drucke und 3000 Manuskripte. Nach dem Novemberaufstand wurden die Bestände aus Puławy evakuiert und aufgeteilt. Erst 1874 schaffte es Władysław Czartoryski die Sammlung wieder zu komplettieren und erhielt von der Stadt Krakau das Stadtarsenal als Ausstellungsort. Während des Zweiten Weltkriegs wurde die Sammlung von den Nationalsozialisten geplündert. 1950 wurde der Restbestand verstaatlicht. In den Jahren 1958 bis 1960 wurde für die Bibliothek ein neues Gebäude im Norden der Krakauer Altstadt errichtet. 1991 erlangte die Czartoryski-Stiftung wieder Eigentum an den Beständen, vermachte sie jedoch 2016 an das Krakauer Nationalmuseum. Heute besteht die Sammlung aus 245 000 Bändern aus dem 10. bis 20. Jahrhundert. Zu den bekanntesten zählen der Codex Aureus Pultoviensis, Benedictionale Pontificale Cracoviensae Erasmi Vitelli oder die Traitè de la forme et devis d’un tournois sowie die Originalurkunden des Kaschauer Privilegs, des Privilegs von Jedlnia und Krakau, der Union von Horodło oder des Vertrags von Krakau. Weiter besitzt die Sammlung Handschriften von Martin Luther, Nicolaus Copernicus, Ludwig van Beethoven, Adam Mickiewicz sowie den ersten Präsidenten der USA. Galerie Siehe auch Czartoryski-Museum Nationalmuseum in Krakau Literatur Marta Urbaniec: Biblioteki wybranych krakowskich muzeów: próba charakterystyki, „Archiwa, Biblioteki i Muzea Kościelne“, 90, Katolicki Uniwersytet Lubelski Jana Pawła II, 2008 Paweł Wierzbicki: Niezwykłe zbiory z niezwykłej kolekcji. Skarby bibliofilskie z Biblioteki Książąt Czartoryskich, Rocznik Biblioteki Kraków, 1, Kraków, 2017 Weblinks Nationalmuseum Krakau: Czartoryski-Bibliothek
Biblioteca Czartoryski

La Biblioteca dei Principi Czartoryski (chiamata anche Biblioteca Czartoryski) è una biblioteca polacca, nata su iniziativa dei principi Adam Kazimierz Czartoryski e Izabela Czartoryska, nata Fleming, nella seconda metà del XVIII secolo. È una sezione del Museo nazionale di Cracovia, situata in via San Marco 17 a Cracovia. La collezione libraria della Biblioteca dei Principi Czartoryski conta oltre 245.000 volumi e comprende testimonianze della scrittura risalenti dal X al XX secolo. La Biblioteca Czartoryski possiede una raccolta variegata di antiche stampe, incunaboli, cimeli, spartiti musicali, calendari, mappe, atlanti, erbari, riviste e stampati effimeri. Galleria d'immagini Note Voci correlate Museo Czartoryski Museo nazionale di Cracovia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Biblioteca Czartoryski Collegamenti esterni Site ufficiale, su mnk.pl (versione inglese) Biblioteca dei Principi Czartoryski, su visitmalopolska.pl (versione italiana)
Библиотека Чарторыйских

Библиотека Чарторыйских (пол. Biblioteka Książąt Czartoryskich) — библиотека, находящаяся в Кракове на улице святого Марка, 17. Филиал краковского Национального музея. Библиотека располагается в бывшем Дворце Чарторыйских. Находится в собственности Фонда князей Чарторыйских и управляется Национальным музеем. История Библиотека была создана по инициативе князей Адама Казимира Чарторыйского и Изабеллы Чарторыйской, которые стали её собирать в своём имении в городе Пулавы. К 1830 году собрание библиотеки насчитывало 70 тысяч изданий и 3 тысячи рукописей. После подавления ноябрьского восстания фонды библиотеки были разобраны и хранились в различных местах в городах Курник, Сенява и Париж. В 1874 году Владислав Чарторыйский стал собирать разрозненные части библиотеки в специально выделенном для библиотеки Городском арсенале. Во время Второй мировой войны библиотека была формально закрыта. Несмотря на это, польские учёные и исследователи продолжали пользоваться её фондами в подпольных условиях. В это же время часть библиотеки была разграблена оккупантами. С 1961 года библиотека размещалась в здании на улице святого Марка, 17. В 1971 году библиотека Чарторыйских приобрела статус научной библиотеки. В настоящее время собрание библиотеки состоит из печатных памятников литературы с X по XX век различных областей, в том числе по истории искусства и литературы, истории науки и военной литературы. Фонды библиотеки составляют 224 576 изданий, в том числе 333 инкунабул, 70 009 изданий, выходивших до 1800 года и 13552 рукописей. Собрание библиотеки включает 200 средневековых рукописей, в том числе автограф «Roczniki, czyli kroniki sławnego Królestwa Polskiego» Яна Длугоша, 80 иллюстрированных рукописей, среди которых находятся «Złoty kodeks pułtuski», «Kodeks wizygocki», «Księga turniejowa» и «Pontyfikał» Эразма Чулки; автографы Николая Коперника, Адама Мицкевича и первых президентов США; оригинальные партитуры Людвига ван Бетховена. Библиотека разделена на «Отдел изданий и картографии» и «Отдел рукописей и Архив». Отдельными фондами библиотеки являются библиотека Тадеуша Чацкого и архив Станислава Августа Понятовского. Литература Encyklopedia Krakowa, wyd. PWN, Warszawa 2000. Ссылки Фонды библиотеки (пол.) Информация на сайте Национального музея (пол.) Информация на сайте Фонда имени князей Чарторыйских (пол.)
Бібліотека князів Чорторийських

Бібліотека князів Чорторийських (пол. Biblioteka Książąt Czartoryskich) — бібліотека-музей у Кракові (Польща), заснована з ініціативи князя Адама Казимира Чорторийського та його дружини Ізабелли Чорторийської-Флеммінг. Бібліотека належить Фундації князів Чорторийських, яку створив нащадок Великих князів Литовських, Руських (Українських) і Жемантійських Адам Кароль Чорторийський. Фонди бібліотеки підпорядковані Національному музеєві в Кракові. Історія Книгозбірня спочатку розташовувалася в Палаці Чорторийських у Пулавах. До 1830 року в бібліотеці було зібрано 70 000 стародруків та 3000 давніх рукописів. Після придушення російською владою Листопадового повстання (1830—1831) та конфіскації маєтку Чорторийських фонди бібліотеки були розпорошені й заховані в Курнику, Сіняві й Парижі. Бібліотека була возз'єднанна завдяки зусиллям князя Владислава Чарторийського, який 1874 року передав її владі Кракова на збереження у міський Арсенал. Під час Другої світової війни бібліотеку переховували від німецької окупаційної влади, однак частина фондів була втрачена. Проте після війни вдалося повернути частину книжок до бібліотеки. З 1961 року бібліотека розташовувалася у Кракові на вулиці святого Марка, 17. З 1971 року бібліотека одержала статус наукової. Нині бібліотека складається з двох відділів: відділ друкованих і картографічних видань та відділ рукописів і архіву. Директор бібліотеки — Йолана Ленкевич. Фонди У фондах бібліотеки зберігаються видання з X до XX століття переважно присвячені історії мистецтва, історії науки, військової справи та літератури. Фонди бібліотеки становлять 224 576 томів, з яких 333 інкунабули та 70 009 томів, виданих до 1800 року. Окрім того тут зберігаються 13 552 давні рукописи. Серед скарбів бібліотеки 200 середньовічних рукописів та 80 ілюмінованих рукописів, автографи праць Миколая (Ніколауса) Коперника, Мартіна Лютера, Джорджа Байрона, Адама Міцкевича, оригінальні партитури Бетховена, книги перших президентів США. До фондів бібліотеки входить особиста бібліотека Тадеуша Чацького разом з архівом Станіслава Августа Понятовського. Примітки Посилання Офіційна сторінка на сайті Фундації князів Чарторийських [Архівовано 17 липня 2012 у Wayback Machine.] Офіційна сторінка на сайті національного музею в Кракові Бібліотечний каталог онлайн [Архівовано 12 січня 2012 у Wayback Machine.]
Biprostal

Biprostal je název komplexu budov nacházejících se na adrese ul. Królewska 57 v polském městě Krakově. Sídlí v něm společnost Biprostal SA a nachází se v něm také polské národní vědecké centrum Narodowe Centrum Nauki. Komplex byl dokončen v roce 1964. Tvoří jej několik budov. Autory návrhu komplexu byli architekti Mieczysław Wrześniak a Paweł Czapczyński. Dominantou komplexu je 55 metrů vysoká výšková budova se 14 patry, která byla do roku 1979 nejvyšší budovou města, kdy ji ve výši předběhl mrakodrap Szkieletor. Reference V tomto článku byly použity překlady textů z článků Biprostal na polské Wikipedii a Biprostal na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Biprostal na Wikimedia Commons
Bonarka City Center

Bonarka City Center is a shopping mall located in Kraków, Poland, in the district of Podgórze Duchackie. It opened on 21 November 2009. The mall is adjoined by an office complex named Bonarka for Business. It has been undergoing renovation since 2019. History The mall is located in the former village of Bonarka. It was built on the site of a former chemical plant which was decommissioned in 2003. Hungarian real estate company TriGranit purchased the abandoned industrial site in 2006 and began construction of the mall after the demolition of all industrial buildings and the removal of chemical residue left over from the plant. A single chimney was chosen to remain in the vicinity of the mall as a reminder of the area's industrial history. It now serves as a major local landmark. In 2016, TriGranit sold the mall to real estate trust NEPI Rockcastle, in a transaction amounting to €360 million. Stores and facilities The mall accommodates approximately 267 tenants, including Media Expert, TK Maxx, Cinema City, Lego Store, Primark, and Auchan, which is the anchor tenant. The building is equipped with a three-story parking garage, manual car wash, and charging stations for electric vehicles. See also List of shopping malls in Poland References
Bonarka City Center

Bonarka City Center – centrum handlowe wchodzące w skład wielofunkcyjnego centrum miejskiego Bonarka City Center. Znajduje się w Krakowie, na terenie Dzielnicy XI Podgórze Duchackie. Powstało na terenie dawnych Zakładów Chemicznych „Bonarka”, na obszarze dawnej wsi Bonarka, stąd nazwa całego centrum. Zostało otwarte 21 listopada 2009. Na powierzchni handlowej wynoszącej 91 tys. m² znajduje się ok. 270 sklepów. Zlokalizowany został tutaj jeden z największych w Polsce megapleksów – 20-salowy Cinema City. Łącznie może pomieścić 3 234 widzów. Przy budynku znajduje się trzypoziomowy parking o pojemności 3 200 miejsc. Galeria Dane techniczne Liczba miejsc parkingowych: 3 200 Powierzchnia całkowita: 257 000 m² Powierzchnia handlowa: 92 300 m² Łączna wartość inwestycji: 250 mln EUR Przypisy Linki zewnętrzne Informacje o obiekcie Oficjalna strona – Bonarka City Center Bonarka City Center sprzedana
Bonarka City Center

Bonarka City Center — торговий центр у Кракові, Польща. Bonarka є найбільшим торговим центром міста та Малопольського воєводства (станом на 2013 рік) та четвертим у Польщі. Побудований на території колишньої хімічної фабрики „Бонарка“, яка в свою чергу була збудована на місці колишнього однойменного села, що й дало назву центру. Відкритий 21 листопада 2009 року. Торгова площа Бонарки 91 тис. м², на якій розміщені приблизно 270 магазинів. Найбільші з них: гіпермаркет Auchan (площа 18 тис. м²), Leroy Merlin та Empik. Тут також знаходиться один з найбільших кінотеатрів Польщі — 20-ти зальний Cinema City. Загалом він може вмістити 3 234 глядача. При торговому центрі є 3-рівневий паркінг на 3 200 машиномісць. Технічні характеристики Комерційна площа: 91 000 м² Загальна площа 234 000 м² Кількість магазинів: приблизно 270 Кількість паркувальних місць: 3 200 Загальний обсяг інвестицій: 190 млн. € Галерея Примітки Джерела Офіційний сайт [Архівовано 5 лютого 2015 у Wayback Machine.] (пол.) Bonarka City Center на сайті проектного бюро IMB Asymetria (пол.)
Walltor (Stargard)

Das Walltor (polnisch Brama Wałowa) ist ein Teil der mittelalterlichen Stadtbefestigung von Stargard, der die Straße nach Maszewo (Massow) schützte. Derzeit ist im Walltor eine städtische Kunstgalerie untergebracht. Geschichte Der Torbau stammt von 1439. Der Name stammt von den Erdwällen, die vor den äußeren Stadtmauern errichtet wurden. Im Jahr 1780 wurde das vordere Tor abgerissen und die Ziegelsteine wurden zum Bau einer Mühle an der Ihna verwendet. Nach den Zerstörungen des Zweiten Weltkriegs wurde das Tor vollständig wieder aufgebaut. Auch der obere Bereich des Baus, der auf die Zeit der Renaissance zurückgeht, wurde rekonstruiert. Architektur Das Walltor ist ein typischer Bau der Renaissance, geschmückt mit toskanischen Pilastern und mit Bogengliedern abgeschlossen. Der aus Backstein erbaute, verblendete Bau steht auf unregelmäßig-rechteckigem Grundriss bei einer Höhe von 19,4 m. Strebepfeiler bis zur Höhe des ersten Stocks stützten den Bau. Der Turm trägt ein Giebeldach mit einer kleinen Glocke aus dem 17. Jahrhundert. Der obere Teil wurde im 16. Jahrhundert angebaut und erhielt einen Gürtel aus Vorhangblenden auf der Höhe des ersten Stocks. Weblinks Einzelnachweise
Brama Wałowa

Brama Wałowa – średniowieczna brama miejska w Stargardzie, na zachodnim Pomorzu. Brama zbudowana w północno-wschodniej części obwarowań miejskich, u wyjazdu do Maszewa. Jedna z czterech średniowiecznych bram miasta, położona przy ul. Bolesława Chrobrego w Stargardzie. Brama Wałowa, kolegiata Mariacka i pozostałe mury obronne rozporządzeniem Prezydenta RP z dnia 17 września 2010 została uznana za pomnik historii. Obecnie w Bramie Wałowej mieści się miejska galeria sztuki pod patronatem Stargardzkiego Stowarzyszenia Miłośników Sztuk Plastycznych Brama. Historia Została zbudowana w 1439 roku, posiadała najbardziej rozbudowane przedbramie w Stargardzie. Nazwa pochodzi od wałów ziemnych usypanych przed zewnętrznymi murami miasta. W 1780 rozebrano przedbramie, a cegły przeznaczono na budowę młyna na Inie. Po zniszczeniach II wojny światowej została całkowicie odbudowana. Zrekonstruowano też część renesansową w górnej części budowli. Jest to jedyna w tym regionie brama miejska w stylu renesansowym z reliktami gotyku. Po wojnie pomieszczenia nad ostrołukowym przejazdem użytkowane były m.in. przez poradnię przeprowadzającą specjalistyczne badania kierowców. Architektura Podstawa bramy w formie nieregularnego prostokąta (10x11 m), a jej wysokość wynosi 19,4 m. Od strony zewnętrznej wsparta jest do wysokości I pietra skarpami. Posiada dach dwuspadowy z sygnaturką z wieku XVII. Zbudowana jest z cegły, blend, a jej szczyt jest otynkowany. Górna część została nadbudowana w XVI w., otrzymując na wysokości I piętra pas blend firanowych. Szczyty wieży zostały przyozdobione pilastrami, gzymsami, półkoliście zamkniętymi blendami, zakończonymi w uskokach półkolistych tympanonami z szyszkami. Przejazd jest ostrołukowy z pozostałością szczeliny po bronie. Zobacz też zabytki w Stargardzie Stare Miasto (Stargard) cmentarz pomiędzy Bramą Wałową Przypisy
Wasa-Tor

Das Wasa-Tor (polnisch Brama Wazów) ist ein historisches Gebäude auf dem Wawel in der Altstadt von Krakau in unmittelbarer Nähe zur Wawel-Kathedrale und zum Kathedralmuseum auf dem Wawel. Bis ins 19. Jahrhundert war es der einzige Zugang zum Wawel. Geschichte Ursprünglich stand hier ein gotisches Tor. 1591 wurde es durch das Renaissance-Tor ersetzt, das der polnisch-litauische König Sigismund III. Wasa in Auftrag gab. Das Tor ist nach ihm und seinen Söhnen benannt, die beide ebenfalls Könige von Polen-Litauen wurde. Zum Komplex gehörte ursprünglich auch eine Bastei und ein weiteres vorgelagertes Tor mit zwei Wehrtürmen. Die weiteren Anlagen wurden 1824 abgetragen. 1827 wurde das Tor zudem um ein Geschoss verkleinert, und eine Loggia mit drei Fenstern wurde an die Außenseite des Tors angebracht. An die Erneuerung erinnert die Inschrift SENATUS POPULUSQUE CRACOVIENSIS RESTITUIT MDCCCXXVII. Auf der Innenseite sind eine manieristische Attika sowie die Wappen von Polen und der Vasa angebracht. Im Durchgang sind drei marmorne Grabplatten aus der Wawel-Kathedrale sowie die Wappen von Polen und der Odrowąż aus dem 15. Jahrhundert eingemauert, die sich ursprünglich in der Schatzkammer der Wawel-Kathedrale befunden haben. 1890 wurde das Tor erneut restauriert. Weblinks Quellen Kazimierz Kuczman: Wzgórze Wawelskie. Przewodnik. Wydanie 2. Kraków: 1988.
Vasa-kapu (Wawel)

A Vasa-kapu (lengyelül: Brama Wazów na Wawelu, lengyeles írásmóddalː Wasa-kapu) a krakkói Wawelba vezető három bejárat közül a legrégebbi. Nevét a svéd eredetű uralkodóházról, a Vasa-házról nyerte. Az építmény az egykori Waweli erődítmény töredékesen megmaradt része. A mellette álló épületben található a Waweli székesegyház múzeuma. Története A kapuzatot III. Zsigmond lengyel király költségén építették 1591-ben egy gótikus stílusú korábbi kapu helyén. Sokáig ez volt az egyetlen bejárat, ami a várba vezetett. Az 1820-1827 közötti években alaposan felújították, amire a kapu fölött elhelyezett díszes kőtábla emlékeztet. A 19. század közepén ismét jelentősen átépítették, ekkor a védelmét szolgáló vártornyot és bástyát elbontották, illetve ráépítettek. Építészet A három emelet magas kapu város felőli, külső oldalán bosszázzsal díszített. A kapunyílás fölötti latin nyelvű táblán a „SENATUS POPULUSQUE CRACOVIENSIS RESTITUIT MDCCCXXVII” szöveg olvasható (Krakkó város szenátusa és polgárai újjáépítették 1827-ben). Az ez fölötti részre fedett erkélyt építettek. A portál belső, vár felőli oldalán faragott attika koronázza a tetőt. Az épületet a Vasa-ház, a lengyel sasos és az Odrowąż nemesi család címere díszíti. A kapunyílás falába elpusztult sírok köveit ágyazták, többek között Paweł Dębski püspök emlékművét. Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Brama Wazów na Wawelu című lengyel Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Brama Wazów na Wawelu

Brama Wazów – najstarsza z trzech bram wjazdowych, prowadzących na wzgórze wawelskie. Mieści się między budynkami kapitularza a Domem Katedralnym. Stanowi fragment fortyfikacji Wawelu. Niegdyś przed obiektem wznosiły się: basteja, kolejna brama oraz dwie wieże obronne, które zostały wyburzone w grudniu 1824 roku. Historia Wybudowana została w 1591 r. na koszt Zygmunta III Wazy w miejscu gotyckiej bramy. Była jedyną bramą, prowadzącą na wzgórze. Zmieniło się to w połowie XIX wieku, kiedy dobudowano kolejne. Dawniej jej obronność wzmacniała poprzedzającą ją kolejna brama, którą flankowała niska basteja i okrągła gotycka wieża zwana "turris minor" i zbudowana nieco wyżej kolejna okrągła wieża przylegająca do domu "sepnego" (domu Rorantystów) - wszystkie te obiekty wyburzono w grudniu 1824 roku na wniosek senatorów Wolnego Miasta Krakowa. W 1827 roku Bramę Wazów odnowiono wyburzając górną elewację i dodając w jej miejsce loggię z trzema oknami. Przebudowę upamiętniono tablicą. Bramę odnowiono kolejny raz około 1890 roku. Architektura Trójkondygnacyjna brama od strony miasta ozdobiona jest boniowaniem. Nad przejściem bramy widnieje wyżej wspomniana tablica z łacińskim napisem: SENATUS POPULUSQUE CRACOVIENSIS RESTITUIT MDCCCXXVII, co oznacza: Senat i Lud Krakowa odnowił 1827. Wyżej znajduje się zadaszona loggia z 1827 roku. Od strony wewnętrznej zamku budynek zwieńczony jest attyką, a portal wzbogacają herby Polski i Wazów. W ściany sieni bramy wmurowane są trzy zniszczone płyty nagrobne (m.in. bpa Pawła Dębskiego) oraz tarcze herbowe (Orzeł Polski i Odrowąż) z końca XV wieku, które zdobiły szczyt budynku skarbca katedralnego do 1895 roku. Przypisy Bibliografia Kazimierz Kuczman: Wzgórze Wawelskie. Przewodnik. Wydanie 2. Kraków: 1988. Linki zewnętrzne Brama Wazów na oficjalnej stronie Krakowa
Ворота Ваза

Ворота Ваза (пол. Brama Wazów) — самые старые из трёх существующих в настоящее время ворот Вавеля. Находятся между зданиями кафедрального собора святых Станислава и Вацлава и Кафедральным домом. Ворота Вазов являются одним из элементов фортификационных сооружений Вавеля. Ранее над воротами располагались бастионы и оборонительные башни, которые были разрушены в XIX веке Ворота Вазов были построены в 1591 году во время правления польского короля Сигизмунда из династии Ваза на месте готического входного здания. В то время ворота были единственным входом на территорию В период с 1820 года по 1827 год ворота были полностью отремонтированы. В это же время на стене ворот была укреплена выгравированная табличка. С северной стороны стены ворот украшены рустовкой. Над входом в ворота находится выгравированная табличка с надписью на латинском языке: «SENATUS POPULUSQUE CRACOVIENSIS RESTITUIT MDCCCXXVII» (Сенат и краковский народ обновили 1827 год). Над входным порталом находится крытый балкон. На южной стороне ворота находится мансарда, которую венчает с аттик с гербами Польши и династии Ваза. Над окнами крытого балкона и ниже аттика находились вмонтированные в XV веке надмогильная плита краковского епископа Павла Дембского и гербовые плиты и изображением польского орла и герба Одровонж, которые в 1895 году были установлены на здании кафедрального казначейства. Литература Kuczman Kazimierz: Wzgórze Wawelskie. Przewodnik. Wydanie 2 Kraków 1988 Ссылки Brama Wazów (пол.)