NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Wrocław Water Tower

The Wrocław Water Tower (Polish: Wieża ciśnień we Wrocławiu; German: Wasserturm Breslau) is a historic water tower situated in the Borek neighbourhood of Wrocław, Poland. Construction The water tower at Sudecka Street (formerly Hohenzollernstraße) in Wrocław was designed by Karl Klimm, a reputed local architect, during the German era when the city was known as Breslau. Famed at the beginning of the 20th century, Klimm also designed the building of the High School of Construction Engineering and Machinery (the today’s Faculty of Architecture of the Wrocław University of Technology) and the Zwierzyniecki Bridge (formerly known as the Pass Bridge). Built 1904–1905 beside Wiśniowa Avenue and Sudecka Street junction, the tower supplied water to the residents of the southern districts of Wrocław for many years. The tower is 63 meters high. It was equipped with an electric lift from the very beginning. From June 1906 the lift allowed people to reach an observation deck situated at a height of 42 meters (the ticket cost 10 pfennig), from which one could admire the vista of Wrocław, its surroundings and Mount Ślęża. Two years later a red flag used to be hung at the top to inform people about very good viewing of the Sudety Mountains on a given day. Two sculptors, Taschner and Bednorz, decorated the lower part of the building with bas-reliefs in sandstone, representing fantastic creatures reminiscent of medieval bestiaries. From a fountain situated on the north-eastern façade flowed crystal clear water that had its source in the tower’s vault. The fountain once depicted a nymph mounting Triton. This giant brick construction was modelled on medieval castles. The tower was placed on solid foundations, which housed flats for company employees operating the water supply system. History During the Battle of Festung Breslau in 1945 the tower served as a command point. The surrounding area was heavily bombed and damaged in combat, yet the tower remained almost intact during World War II. However, the war and the following years saw the tower suffer greatly from neglect. Until the mid eighties the tower served as a reservoir, equalizing water pressure for the southern districts. In 1995 the tower was purchased from the city by the Stephan Elektronik Investment Company and turned into a restaurant complex, called Wieża Cisnień ('Water Tower'). In 2017 the property was sold to a new private investor and the tower is no longer open to visitors. Gallery External links Media related to Water tower at Wiśniowa Street, Wrocław at Wikimedia Commons Wratislaviae amici: old postcards Water Tower Wrocław ( history, principles of operation )
Château d'eau de l'allée Wiśniowa de Wrocław

Le château d'eau de l'allée Wiśniowa (en polonais Wieża ciśnień przy alei Wiśniowej), est un château d'eau situé dans le quartier de Borek à Wrocław, en Pologne. L'adresse officielle est : 125a rue Sudecka, il se trouve en fait en plein milieu de l'allée Wiśniowa. La tour a une hauteur de 62 mètres. Aux deux tiers de sa hauteur (à 42 mètres du sol) se trouve une plateforme d'observation, de laquelle on peut admirer le panorama de la ville, et même – par temps clair – apercevoir le mont Ślęża éloigné de trente kilomètres, ou les Sudètes distants de près de cent kilomètres. Sa construction fut réalisée dans les années 1903-1904 selon le projet de Karl Klimm sur la rive gauche de la ville, et en 1906 ont été accueillies les premières personnes désirant contempler le panorama. À partir de 1908, le personnel du château accrocha à sa pointe un drapeau rouge les jours où les conditions atmosphériques permettaient d'avoir une bonne vue du paysage. Le prix pour utiliser l'ascenseur menant à la plateforme était alors de 10 pfennige. Durant le siège de Festung Breslau en 1945 le château remplit le rôle de tour d'observation en direction du front. Depuis la fin de la Seconde Guerre mondiale jusque dans les années 1990, le château ne fut ni entretenu, ni ouvert au tourisme, bien que sa citerne fut encore utilisée jusqu'au milieu des années 1980 pour le système de distribution de l'eau potable de la ville. Enfin en 1996, le château fut acheté par Stephan Helmut, et complètement restauré (les travaux coûtèrent environ deux millions et demi d'euros). Il abrite désormais un restaurant nommé « Wieża Ciśnień », un centre de conférence et une plateforme d'observation. Le château d'eau représente une forme de style éclectique avec des éléments d'architecture de type sécession dans les ornements et les sculptures, mélangent des formes néo-gothiques (coupole sous le réservoir) avec un style néoroman. Voir liens Wieża Ciśnień photos sur Wratislaviae Amici Château d'eau à Wrocław Références (pl) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en polonais intitulé « Wieża ciśnień przy alei Wiśniowej we Wrocławiu » (voir la liste des auteurs). Portail de la Pologne
Torre dell'acqua di Breslavia

La torre dell'acqua di Breslavia (Wieża ciśnień we Wrocławiu) è un ex serbatoio idrico della città di Breslavia, in Polonia. Descrizione La torre dell'acqua si trova a ulica Sudecka, nel quartiere di Borek, nella città di Breslavia. Alta 65 m, la torre richiama nell'aspetto un castello medievale. Alla base delle sue massicce fondamenta presenta dei bassorilievi in arenaria di Ignatius Taschner e Robert Bednorz raffiguranti delle creature fantastiche. La facciata a nord est presenta una fontana decorata da un tritone sormontato da una ninfa. L'edificio presenta un ascensore. Storia La torre dell'acqua venne progettata dall'architetto tedesco Karl Klimm, già artefice del ponte Tiergarten, l'edificio destinato alla facoltà di architettura dell'odierno Politecnico e altre architetture e opere urbane di Breslavia. Dopo essere stata approvata l'agosto del 1903, la costruzione venne iniziata nel 1904 e terminata l'anno successivo. Durante l'assedio di Breslavia del 1945, periodo in cui venne adottata come postazione di controllo, la struttura rimase quasi del tutto illesa. Fino alla metà degli anni ottanta, l'edificio distribuì acqua nei distretti a sud della città. Nel 1996 la torre venne comprata da Helmut Stephan, che la fece rinnovare al costo di 5 milioni di marchi per renderla un'area ricreativa. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla torre dell'acqua di Breslavia Collegamenti esterni (EN) Torre dell'acqua di Breslavia, su Structurae.
Wieża ciśnień Borek we Wrocławiu

Wieża ciśnień Borek – historyzująca wieża ciśnień o wysokości całkowitej 62 m, zlokalizowana na osiedlu Borek we Wrocławiu. Oficjalny adres wieży to ul. Sudecka 125a, jednak znajduje się ona na pasie rozdzielającym jezdnie al. Wiśniowej w ciągu obwodnicy śródmiejskiej. W 2/3 wysokości (na wys. 42 m) znajduje się galeryjka widokowa, z której można było niegdyś za drobną opłatą oglądać panoramę miasta, a także – przy dobrej pogodzie – odległą o 30 kilometrów Ślężę, a nawet leżące 100 kilometrów dalej Karkonosze. Wybudowana została w latach 1904-1905 według projektu Karla Klimma (zatwierdzonego w sierpniu 1903) na południowych obrzeżach miasta, a w 1906 udostępniona zwiedzającym. Zdobiące wieżę rzeźby w piaskowcu, w tym Źródło Nimfa i Tryton, wykonali: Ignatius Taschner i Robert Bednorz. Od 1908 personel wieży wciągał na jej szczycie czerwoną flagę w dniach, kiedy warunki atmosferyczne zapewniały dobrą widoczność; opłata za wjazd windą na galerię widokową wynosiła 10 fenigów. W czasie oblężenia Festung Breslau w 1945 odgrywała rolę punktu obserwacyjnego do kierowania ogniem. Od II wojny światowej do lat 90. Wieża nie była konserwowana (nie wykorzystywano też jej walorów turystycznych), choć zbiorniki wykorzystywano jeszcze do połowy lat 80. w systemie wodociągów miejskich. W końcu lat 90. wieża została wykupiona przez Stephan Elektronik Investment. Na podstawie projektu Wacława Bieniasza-Nicholsona przekształcono ją w kompleks restauracji o nazwie "Wieża Ciśnień". Wieża reprezentuje formy stylowe późnego eklektyzmu z elementami secesji w ornamentyce i rzeźbie, mieszając formy neogotyckie (sklepienie pod zbiornikiem) z neoromańskim stylem wilhelmińskim. Konstrukcja wymurowana z cegły klinkierowej. Pierwsze dwie kondygnacje służyły początkowo jako mieszkania dla obsługi technicznej wieży, obecnie przekształcone w pomieszczenia użytkowe wraz ze znajdującym się nad nimi poddaszem. Zbiornik wody znajdował się niegdyś w podpartej na dziewięciu filarach ośmiobocznej części nakrytej dachem namiotowym, na szczycie którego umieszczono masywny hełm o cechach secesyjnych. Środkowy słup zawierający dawniej wodociąg mieści obecnie jedną z wind (druga, wraz z klatką schodową, jest w bocznej wieżyczce). Wieża została wpisana do rejestru zabytków dnia 19 października 1978 roku. Obecnie wieża jest zamknięta dla zwiedzających. Przypisy Linki zewnętrzne Wieża ciśnień na zdjęciach archiwalnych i współczesnych Galeria zdjęć wieży ciśnień przy alei Wiśniowej we Wrocławiu z lotu ptaka. magiceye.com.pl. [zarchiwizowane z tego adresu (2016-05-18)]. FOTOGALERIA: WIEŻA CIŚNIEŃ https://www.radiowroclaw.pl Wieża ciśnień Borek ( zasady działania ) Historia wieży ciśnień i wodociągów we Wrocławiu (Die Wasserversorgung von Breslau früher und jetzt unter Berücksichtigung der neuesten Erweiterungen – 1896)
Вроцлавская водонапорная башня

Вроцлавская водонапорная башня (пол. Wieża ciśnień Borek we Wrocławiu) — водонапорная башня, расположенная на пересечении Вишнёвой аллеи и Судецкой улицы в районе Борек во Вроцлаве, Нижнесилезское воеводство, Польша. Описание Здание построено из клинкерного кирпича, увенчано шатром. Создано в стиле историзма с элементами модерна, неороманизма и неоготики. Архитектором башни выступил Карл Климм. Высота сооружения составляет 62,5 метра, внутри с первых дней действует электрический лифт — большая роскошь для того времени. Скульпторы Игнатиус Ташнер и Роберт Беднорц украсили башню рельефами из песчаника, изображающими фантастических существ, словно сошедших со страниц бестиария. Из северо-восточной части фасада здания течёт чистая ключевая вода, обустроен небольшой фонтан: родник находится в подвале башни. На первом и втором этажах были расположены несколько квартир, в которых жили сотрудники, чья работа непосредственно была связана с этой водонапорной башней. История Башня была построена в 1903—1904 годах. С июня 1906 года на высоте 42 метра действует обзорная площадка, откуда открывается вид не только на Вроцлав и его окрестности, но и на гору Сленжа, а в отличную погоду можно даже разглядеть горы Крконоше, находящиеся примерно в 100 километрах (в такие дни персонал башни поднимал на вершине красный флаг, зазывая посетителей — посещение площадки стоило 10 пфеннигов). В феврале—мае 1945 года, во время осады Бреслау, Вроцлавская водонапорная башня служила командным пунктом. Несмотря на обильные бомбёжки региона, сооружение оставалось практически невредимым в течение всей Второй мировой войны. Водонапорная башня продолжала выполнять свои прямые функции (обзорная площадка после войны не работала) до середины 1980-х годов, после чего перестала работать в связи с отсутствием должного ухода и ремонта. 19 октября 1978 года башня была признана памятником архитектуры местного значения. В конце 1990-х годов здание у города купила компания Stephan Elektronik Investment Company, которая произвела внешний и внутренний ремонт сооружения (без восстановления водоснабжающих функций) и переоборудовала его в ресторанный комплекс под незатейливым названием «Водонапорная башня» (пол. Wieża Cisnień). Галерея Ссылки Башня (пол.) (нем.). dolny-slask.org.pl. Дата обращения: 2 апреля 2021. Башня (пол.). magiceye.com.pl. Дата обращения: 18 мая 2016. Архивировано из оригинала 18 мая 2016 года. 14 Unique Water Towers From Around the World — 13. Wrocław Water Tower, Poland (англ.). www.theworldgeography.com (октябрь 2012). Дата обращения: 2 апреля 2021.
Вроцлавська водонапірна вежа

Вроцлавська водонапірна вежа (пол. Wieża ciśnień przy alei Wiśniowej we Wrocławiu) розташована на перетині Вишневої алеї і Судецької вулиці в районі Борек, місто Вроцлав, Нижньосілезьке воєводство, Польща. Опис Будівля побудована з клінкерної цегли, увінчана шатром. Створено в стилі історизму з елементами модерну, неороманізму і неоготики. Архітектором вежі виступив Карл Клімм. Висота споруди становить 62,5 метра, всередині з перших днів діє електричний ліфт — велика розкіш для того часу. Скульптори Ігнатіус Ташнер і Роберт Беднорц прикрасили вежу рельєфами з пісковика, що зображують фантастичних істот, які немов би зійшли зі сторінок бестіарію. З північно-східної частини фасаду будинку тече чиста джерельна вода, облаштований невеликий фонтан: джерело розташовується в підвалі вежі. На першому і другому поверхах були розташовані кілька квартир, у яких жили співробітники, чия робота безпосередньо була пов'язана з водонапірною баштою. Історія Вежа була побудована в 1903—1904 роках. З червня 1906 року на висоті 42 метри діє оглядовий майданчик, звідки відкривається вид не тільки на Вроцлав і його околиці, а й на гору Сленжа, а в гарну погоду можна навіть розгледіти гори Крконоше, що лежать приблизно за 100 кілометрів (у такі дні персонал вежі піднімав на вершині червоний прапор, запрошуючи відвідувачів — відвідування майданчика коштувало 10 пфенігів). У лютому — травні 1945 року, під час облоги Бреслау, Вроцлавська водонапірна башта служила командним пунктом. Незважаючи на рясні бомбардування регіону, вежа залишалася практично неушкодженою протягом всієї Другої світової війни. Водонапірна вежа продовжувала виконувати свої прямі функції (оглядовий майданчик після війни не працював) до середини 1980-х років, після чого перестав працювати у зв'язку з відсутністю належного догляду і ремонту. 19 жовтня 1978 року вежа була визнана пам'яткою архітектури місцевого значення. Наприкінці 1990-х років будинок біля міста придбала компанія Stephan Elektronik Investment Company, яка зробила зовнішній і внутрішній ремонт споруди (без відновлення водопостачальних функцій) і переобладнала його в ресторанний комплекс під невигадливою назвою «Водонапірна башта» (пол. Wieża Cisnień). Посилання Вежа [Архівовано 9 березня 2017 у Wayback Machine.](пол.)(нім.) на сайті dolny-slask.org Вежа [Архівовано 18 травня 2016 у Wayback Machine.](пол.) на сайті magiceye.com 14 Unique Water Towers From Around the World — 13. Wrocław Water Tower, Poland [Архівовано 19 квітня 2021 у Wayback Machine.](англ.) на сайті theworldgeography.com, жовтень 2012
Kraftwerk Adamów

Das Kraftwerk Adamów ist ein polnisches Braunkohlekraftwerk in der Stadt Turek mit einer Gesamtleistung von 600 Megawatt. Das Kraftwerk wurde 1966 in Betrieb genommen und hat fünf Blöcke. Bis 2017 soll das Kohlekraftwerk Adamow endgültig abgeschaltet werden. Betreiber des Kraftwerks ist Zespół Elektrowni Pątnów – Adamów – Konin SA (PAK). Einzelnachweise Siehe auch Liste von Kraftwerken in Polen
Elektrownia Adamów

Elektrownia Adamów – nieczynna, zawodowa, konwencjonalna elektrownia cieplna o mocy osiąganej 600 MW, opalana węglem brunatnym wydobywanym przez Kopalnię Węgla Brunatnego Adamów. Elektrownia Adamów była jedną z czterech elektrowni wchodzących w skład Zespołu Elektrowni Pątnów-Adamów-Konin. Oprócz produkcji energii elektrycznej Elektrownia Adamów dostarczała również energię cieplną dla części miasta Turek i do zakładów w pobliżu elektrowni. Ponadto dostarczała parę technologiczną do Zakładów Przemysłu Jedwabniczego „Miranda” w Turku. Ostatni działający blok numer 2 wyłączono 1 stycznia 2018 o godzinie 2:49, a produkcja ciepła i prądu została zakończona. Historia Prace związane z budową elektrowni Adamów rozpoczęto we wrześniu 1960, a zakończono w marcu 1967. Budowa elektrowni (wyłączając sprawy wywłaszczeniowe i budowę zaplecza) przebiegała bardzo sprawnie. W lutym 1962 rozpoczęto wykopy pod budynek główny elektrowni, a synchronizacja pierwszego turbozespołu nastąpiła już w październiku 1964. Piąty, ostatni turbozespół uruchomiono we wrześniu 1966. Był to najkrótszy w tym czasie w Polsce cykl budowy elektrowni z blokiem o mocy ponad 100 MW. Łączny koszt tej inwestycji wyniósł 2 679 mln zł. W 1989 roku KWB Adamów wydobyła 4494,5 tys. ton węgla, a odbiorca tego paliwa, którym była elektrownia Adamów, wyprodukowała w tymże roku 3032 GWh energii elektrycznej i 578 TJ energii cieplnej dla potrzeb miasta. W 1989 roku zatrudnienie w elektrowni wynosiło 1352 osoby, w tym 137 kobiet. Na początku 2018 roku rozpoczęła się likwidacja elektrowni Adamów. Przyczyną likwidacji były wysokie koszty dostosowywania do norm emisji zanieczyszczeń przy jednoczesnym wyczerpywaniu się złóż węgla w Kopalni Adamów. Ostatni działający blok elektrowni wyłączono 1 stycznia 2018 roku o godzinie 2:49. Prace rozbiórkowe na terenie zakładu rozpoczęto w 2020 roku. Komin elektrowni został zburzony 17 grudnia 2020 roku o godzinie 12:04. 9 września 2022 roku odbyła się ostatnia detonacja na terenie elektrowni – rozbiórce uległ ostatni kocioł. Dyrektorami elektrowni do początku lat 90. XX wieku byli: Jarosław Dobrek (1960–1966), Henryk Kiczka (1966–1968), Benedykt Olszewski (1968–1969), Zbigniew Świeca (1969–1974), Leszek Nowak (1974–1981), Stanisław Klapsa (1981–1986) oraz Jan Koniec (1986–1990). Zobacz też Osadnik Gajówka Przypisy Bibliografia Czesław Łuczak, Edmund Makowski: Dzieje Turku. Poznań: Wydawnictwo Wojewódzkiej Biblioteki Publicznej, 2002. ISBN 83-85811-81-8.
ТЭС Адамув

ТЭС Адамув (Adamów) — бывшая угольная тепловая электростанция в центральной части Польши, расположенная в 60 км к северо-западу от Лодзи. В 1960-х годах было принято решение использовать для производства электроэнергии месторождения бурого угля, обнаруженные между Лодзью и Познанью. Угольные пласты залегали близко к поверхности, что позволяло вести открытую добычу. В рамках угольно-энергетического комплекса Понтнув – Конин – Адамув станцию построили непосредственно в районе карьеров. В 1964–1966 годах на площадке ТЭС Адамув ввели пять конденсационных энергоблоков мощностью по 120 МВт. Котлы OP-380 поставила компания Rafako (Рацибуж), паровые турбины и генераторы изготовили Zamech (Эльблонг) и Dolmel (Вроцлав). Топливная эффективность блоков составляла 33,6%. Уголь поступал из карьера Адамув по специальной железнодорожной ветке, не имевшей других соединений. В качестве резервного топлива использовали природный газ с месторождения Богдай-Уцехув (в 80 км к юго-западу), подаваемый с 1971 года по газопроводу диаметром 400 мм. В 1977 году проложили второй трубопровод диаметром 500 мм от Одолянува — узла магистрального газопровода Ярослав – Щецин. Продукты сгорания удалялись через 150-метровую дымовую трубу. Для охлаждения воды построили пять градирен высотой 96 метров с диаметром основания 70 метров. Золу транспортировали по пульпопроводу длиной 2 км к бывшему карьеру Gajówka. Электроэнергия передавалась по ЛЭП напряжением 110 кВ. В 2018 году станцию закрыли. Причиной стали необходимость дорогостоящей модернизации для соответствия экологическим нормам ЕС и истощение угольных запасов (остаток на 3–4 года работы). Примечания
ТЕС Адамув

ТЕС Адамув (Adamów) – колишня вугільна теплова електростанція у центральній частині Польщі, котра знаходилась за шість десятків кілометрів на північний захід від Лодзі. У 1960-х роках вирішили використати для виробництва електроенергії відкриті між Лодзю та Познаню запаси бурого вугілля. Вони залягали поряд з поверхнею та дозволяли вести видобуток відкритим способом, при цьому кілька теплових станцій комплексу Понтнув – Конін – Адамув звели безпосередньо в районі кар’єрів. В 1964 – 1966 роках на майданчику ТЕС Аламув ввели в експлуатацію п’ять конденсаційних енергоблоків потужністю по 120 МВт. Котли ОР-380 для них постачила компанія Rafako (Рацибуж), тоді як парові турбіни та генератори виготовили Zamech (Ельблонґ) і Dolmel (Вроцлав). Паливна ефективність блоків становила 33,6%. Вугілля постачали з кар’єру Адамув по залізничній гілці, котра не мала інших сполучень окрім ТЕС. Як допоміжне паливо використовували природний газ, котрий з 1971-го надходив по трубопроводу діаметром 400 мм із розташованого за вісім десятків кілометрів на південний захід від станції родовища Богдай-Уцехув (відоме високим вмістом азоту ). У 1977-му до Адамува проклали другий трубопровід діаметром 500 мм від Одолянува (в середині 1970-х через нього пройшов магістральний газопровід Ярослав – Щецин, до того ж саме в Одолянуві розмістили завод з вилучення азоту із продукції Богдай-Уцехув). Видалення продуктів згоряння відбувалось за допомогою димаря висотою 150 метрів, а для охолодження води звели п‘ять градирень висотою 96 метрів та діаметром по основі 70 метрів. Золу транспортували по пульпопроводу до розташованого за два кілометри від станції колишнього кар’єру Gajówka. Видача продукції відбувалась по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 110 кВ. У 2018 році станцію закрили. Причиною стало те, що подальше продовження роботи було можливе лише при великих інвестиціях задля приведення ТЕС до екологічних нормативів Євросоюзу. При цьому в кар’єрі Адамув залишалось вугілля лише на 3-4 роки роботи, за які зазначені інвестиції не могли окупитись. Примітки
Elektrárna Kozienice

Elektrárna Kozienice je polská tepelná elektrárna o instalovaném výkonu 2880 MW. Jedná se o druhou největší tepelnou elektrárnu v Polsku (po elektrárně Bełchatów) a největší černouhelnou elektrárnu v Polsku (z hlediska instalovaného výkonu). Elektrárna se nachází u Kozienic v Mazovském vojvodství. Historie 1. dubna 1968 – bylo rozhodnuto o stavbě šesti elektrárenských bloků o instalovaném výkonu 6 x 200 MW 5. května 1971 – padlo rozhodnutí o výstavně dalších dvou bloků o instalovaném výkonu 2 x 200 MW 1972 – do provozu byl dán blok č. 1 3. května 1973 – rozhodnutí o výstavbě dvou bloků o výkonu 2 x 500 MW 1973 – zahájení provozu bloků č. 2, 3, 4 a 5 1974 – zahájení provozu bloků č. 6 a 7 1975 – zahájení provozu bloku č. 8 1978 – zahájení provozu bloku č. 9 1979 – zahájení provozu bloku č. 10 Od roku 1988 jsou zařízení elektrárny postupně modernizována a dle plánu bude modernizace pokračovat do roku 2020. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Elektrárna Kozienice na Wikimedia Commons Oficiální stránky elektrárny Uhlí v Kozienici možná vystřídá jádro - EDF nabídne stavbu rektoru EPR Archivováno 7. 6. 2020 na Wayback Machine.
Kraftwerk Kozienice

Das Kraftwerk Kozienice ist ein zwischen 1972 und 1979 in Betrieb genommenes kohlebefeuertes Kraftwerk bei Kozienice in Polen, welches über eine Gesamtleistung von 2820 MW verfügt. Mit einem CO2-Ausstoß von 15,9 Mio. Tonnen verursachte das Kraftwerk im Jahr 2021 die vierthöchsten Treibhausgasemissionen aller europäischen Kraftwerke. Das Kraftwerk Kozienice verfügt über drei Schornsteine, zwei zu je 200 und einen von 300 Metern Höhe. Letzterer gehört zu den höchsten freistehenden Bauwerken Polens. Eine Besonderheit des Kraftwerks Kozienice ist, dass die Hochspannungsleitungen, die das Kraftwerk verlassen, auf Dachständern auf dem Kraftwerksgebäude verlegt sind. Block 11 Am 21. November 2012 erfolgte die Grundsteinlegung für den Bau eines neuen Kraftwerksblocks mit einer projektierten Leistung von 1075 MW brutto. Die Fertigstellung war für das zweite Quartal 2017 vorgesehen. Die erfolgreiche Druckprobe erfolgte am 18. Februar 2016. Nach Fertigstellung ist es der größte mit Steinkohle befeuerte Kraftwerksblock in Europa. Siehe auch Liste von Kraftwerken in Polen Liste von Kraftwerken in der Europäischen Union mit der höchsten Kohlenstoffdioxidemission Liste der größten Kohlekraftwerke der Erde Weblinks Website des Kraftwerkes (polnisch, englisch) Einzelnachweise