Mil Mi-1

Mil Mi-1 (rus. Ми-1, NATO naziv "Hare") je Sovjetski trosjedni, višenamjenski helikopter. Pokreće ga jedan Ivchenko AI-26V radijalni motor koji može razviti 575 konjskih snaga, a u službu ulazi 1951. Razvoj 1947. SSSR daje dopuštenje Mil-u da osnuje svoju tvrtku za razvoj helikoptera te već u rujnu 1948. Mil izvodi prvi pokusni let prototipnog GM-1 helikoptera. Potom 1950. Sovjetsko vodstvo službeno objavljuje natječaj za razvoj novog helikoptera s Milom i njihovim GM-1 projektom među kandidatima. Glavni Milovi konkurenti u natječaju su bili Bratukhin te Jakovljev sa svojim dizajnovima: B-11 i Jak-100. Mil je naposljetku pobijedio s tim da je unatoč porazu, Jakovljev ostao u razvoju helikoptera još koju godinu, a konačno se povlači nakon neuspješnog Jak-24. Prva dva Mil GM-1 prototipa su izgubljena u nesrećama, s tim da je u drugoj poginuo i pilot. Problemi su uskoro riješeni te novi helikopter u službu Sovjetskog zrakoplovstva ulazi 1951. pod imenom Mi-1. Javnosti je prikazan tijekom zračnog mitinga u Tushinu 1951. kada dobiva službeni NATO naziv "Hare". Opis Mil Mi-1 je pokretao jedan zračno hlađeni Ivchenko AI-26V radijalni motor s 7 cilindara koji je mogao razvit 575 konjskih snaga a pokretao je drveni trokraki glavni rotor te sličan repni rotor. Trup helikoptera je potpuno zatvoren te je izgrađen od metala. Mil Mi-1 ima tricikl podvozje koje je fiksano s jednim kotačem na svakom dijelu. S njim je upravljao jedan pilot a imao je kapacitet za još dva putnika koji su smješteni iza pilota ili za 255 kg različitog tereta. Operativna uporaba Do 1955. predviđa se da je u SSSR-u proizvedeno oko 1.800 helikoptera, te se nakon 1955. proizvodnja se seli u tvornicu PZl u Swidniku (Poljska) koja je bila jedna od glavnih tvornica za proizvodnju višenamjenskih i školskih letjelica za zemlje Varšavskog pakta. Mil Mi-1 je korišten kao laki višenamjenski helikopter obavljajući različite misije poput: izviđanja, potraga i spašavanje, zračne medicinske pomoći te obuke budućih pilota. Korišten je u raznim granama Sovjetske vojske uključujući i u Aeroflotu, državnom zračnom prijevozniku. Dosta se izvozio u zemlje Varšavskog pakta te u Sovjetske saveznike diljem svijeta i Finsku. Poljska je proizvodila Mi-1 sve do 1965. pod oznakom SM-1 a pokretao ga je licencni AI-26V motor pod oznakom LiZ-3. PZL Swidnik je proizveo i poboljšnau inačicu s metalnim rotorima oznake SM-1W a kasnije je korišten kao temelj za razvoj nekih drugih inačica. Poljaci su razvili i redizajniranu inačicu SMa-1, oznake SM-2 a imala je veću kabinu koja je mogla primiti pilota i 4 putnika. Prvi let je obavljen 1959. a u proizvodnju ulazi 1961. Inačice GM-1 - Prototip Mil Mi-1 - Trosjedni višenamjenski helikopter. Mil Mi-1P - Mi-1 opremljen s plovkama za slijetanje i polijetanje s vode. Mil Mi-1U - Trener za obuku s dvostrukim kontrolama. Mil Mi-1 Moskvich - Civilni transporter za Aeroflot s boljom izolacijom te metalnim rotorom. Mil Mi-1NKh - Mi-1 dizanjniran za ulogu zračne medicinske pomoći te transporta putnika i tereta. SM-1 - Poljska inačica Mi-1 koja se licencno proizvodila. SM-1W - Poboljšana inačica s metalnim rotorima. SM-1WS - Zračna medicinska pomoć. SM-1WSZ - Trener s dvostrukim kontrolama. SM-1WZ - Inačica za radove u poljoprivredi. SM-2 - Poboljšana Poljska inačica s redizajniranom kabinom. Korisnici Afganistan Albanija Alžir Bugarska NR Kina Kuba Čehoslovačka Njemačka Demokratska Republika Egipat Finska Mađarska Irak Mongolija Sjeverna Koreja Poljska Rumunjska SSSR Sirija Tehničke karakteristike Osnovne karakteristike posada: 1 dužina: 12,09 m promjer rotora: 14,35 m visina: 3,30 m Letne karakteristike najveća brzina: 185 km/h dolet: 430 km motor: 1 x Ivčenko AI-26V radijalni motor Izvori [neaktivna poveznica] Vanjske poveznice