NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Church of the Visitation of the Blessed Virgin Mary, Warsaw

The Church of the Visitation of the Most Blessed Virgin Mary (Polish: Kościół Nawiedzenia Najświętszej Marii Panny), otherwise known as St. Mary's Church (Kościół Mariacki) is a church in Warsaw, Poland. It is one of oldest buildings and one of the few surviving examples of Gothic architecture in the city. It is located at ulica Przyrynek 2. History St. Mary's Church stands on the site of an ancient pagan place of worship. The church's foundation stone was laid by Janusz I the Old, Duke of Masovia and his wife, Danutė of Lithuania, in 1409. The church was consecrated in 1411. It has been modified, demolished and rebuilt several times. Originally it had one nave, was made of bricks, had a ceiling and an arch presbytery, before the end of the 15th century it was transformed into a three nave basilica. The church's most striking characteristic is the tower, built in 1518. It is recognizable from a great distance and is depicted in the oldest images of Warsaw. During World War II, the church was severely damaged by German forces - the roof of the nave collapsed and the upper portion of the tower was blown up. It was reconstructed in 1947–1966 to the design by Beata Trylińska. Behind the church is small park with a set of steps that lead down to the Vistula and the so named Kościuszko banks of the river. In the square there are outdoor theatre performances and concerts which are organized locally. See also St. Kazimierz Church St. Hyacinth's Church St. John's Cathedral St. Martin's Church References Stefan Kieniewicz, ed. (1984). Warszawa w latach 1526-1795 (Warsaw in 1526-1795) (in Polish). Warsaw. ISBN 83-01033-23-1.: CS1 maint: location missing publisher (link) External links Description and photos of the church Virtual Tour (in Polish) www.warszawa1939.pl (in Polish)
Église de la Visitation-de-la-Bienheureuse-Vierge-Marie de Varsovie

L'église de la Visitation-de-la-Bienheureuse-Vierge-Marie (en polonais Kościół Nawiedzenia Najświętszej Marii Panny) est une église catholique située ulica Przyrynek à Nowe Miasto, arrondissement de Śródmieście, à Varsovie. Histoire Sources (pl) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en polonais intitulé « Kościół Nawiedzenia Najświętszej Marii Panny w Warszawie » (voir la liste des auteurs). (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Church of the Visitation of the Blessed Virgin Mary, Warsaw » (voir la liste des auteurs). Portail du catholicisme Portail de Varsovie
Mariakerk (Warschau)

Maria Visitatiekerk of OLV Visitatiekerk of Onze-Lieve-Vrouw-Onbevlekt-Ontvangenkerk (Pools: Kościół Nawiedzenia Najświętszej Marii Panny) of kortweg Mariakerk (Pools:Kościół Mariacki) genoemd is een gotische kerk in de Nieuwe stad van Warschau. Het is ook de oudste kerk in de Nieuwe stad. De kerk is gebouwd in baksteengotiek en ligt vlak bij de rivier de Wisła (Weichsel). Geschiedenis De kerk werd in 1409 gesticht door Danutė van Litouwen, de vrouw van Jan I van Warschau, voor haar bekering tot het christendom. In 1411 werd de kerk ingewijd. De kerk is gebouwd over een heidense heilige plaats. De kerk werd in de 19e eeuw een aantal keer verbouwd. Nadat de kerk tijdens de Opstand van Warschau in de Tweede Wereldoorlog was vernietigd, werd ze na de oorlog weer in de stijl van de baksteengotiek herbouwd. Op het nabijgelegen kerkhof staat een (modern) standbeeld van Walarian Łukasiński (1786-1868), de oprichter van de Poolse Nationale Patriottistische Partij.
Церковь Посещения Пресвятой Девы Марии (Варшава)

Церковь Посещения Пресвятой Девы Марии (пол. Kościół Nawiedzenia Najświętszej Maryi Panny) — церковь в архиепархии Варшавы Римско-католической церкви в столице Польши. Храм расположен в историческом центре Варшавы в Нове Място. Это одно из немногих зданий в готическом стиле, сохранившихся в городе. История Церковь Посещения Пресвятой Девы Марии была основана Янушем I Старым, герцогом Мазовецким и его супругой Данутой Анной Литовской в 1409 году на месте древнего языческого капища. В 1411 году храм был освящён епископом Войцехом Ястшембецем. Прихожанами церкви были, главным образом, рыбаки и ремесленники. Проповеди в храме читались на немецком языке. В процессии Тела Христова принимал участие король Польши. Храм уничтожался и восстанавливался несколько раз. Во второй половине XV века однонефная церковь была расширена и преобразована в трехнефную базилику при поддержке Болеслава IV, герцога Варшавского. В 1518 году была построена колокольня. Король Сигизмунд Август 14 января 1562 года в Ломже подчинил церковь капитулу собора Святого Иоанна Крестителя с правом назначения в приход викариев. Спустя почти полвека, епископ Анджей Опалиньский 30 апреля 1608 года предоставил приходу автономный статус. Во время войны со Швецией в XVII веке храм был разграблен и разрушен протестантами. В XIX веке было построено крыльцо, преобразована башня, сделана новая крыша. В 1829 году в храме был поставлен новый орган. В 1906—1915 годах здание церкви было реконструировано под руководством Юзефа Пиуса Дзеконьского и Стефана Шиллера. Храм серьёзно пострадал во время Второй мировой войны. Он сгорел во время Варшавского восстания. В 1947—1952 годах церковь была восстановлена архитектором Беатой Трылиньской. Ей был возвращён первоначальный вид. Описание Церковь в готическом стиле имеет ступенчатый фронтон, декоративные ниши в стене, оживальный портал, контрфорсы. Колокольня со ступенчатыми фронтонами, которую часто сравнивают с гроздью винограда. За церковью находится небольшой парк со ступенями, которые ведут вниз к реке Висла на набережную имени Тадеуша Костюшко. Церковь окружена каменной стеной. На этой территории, бывшем кладбище, растут высокие каштаны. Здесь деревянный крест и статуя Богоматери XIX века. По бокам храма в XVII—XVIII веке были построены две белых квадратных часовни с зелеными купольными крышами в стиле барокко. В интерьере неоготический алтарь с картиной «Посещения Пресвятой Девы Марии». В капелле Божьего Милосердия металлическая статуя Иисуса Христа. Ссылки St. Mary's Church (Kościół Nawiedzenia NMP) (англ.). Сайт Inyourpocket.com. — Церковь Посещения Пресвятой Девы Марии в Варшаве. Parafia Nawiedzenia Najświętszej Marii Panny w Warszawie (пол.). Официальный сайт прихода. — Приход Посещения Пресвятой Девы Марии. Кościół Nawiedzenia Najświętszej Marii Panny (пол.). Сайт Warszawa1939.pl. — Церковь Посещения Пресвятой Девы Марии. Rejestr zabytków nieruchomych m. st. Warszawy (пол.). Сайт Nid.pl. — Список памятников архитектуры Варшавы. См. также Церковь Святого Иакова
Landschaftsschutzpark Kozubów

Der Landschaftsschutzpark Kozubów (Kozubowski Park Krajobrazowy) ist ein im Jahr 1986 eingerichtetes Naturschutzgebiet in Polen, das der Kategorie Landschaftsschutzpark zugeordnet ist. Es handelt sich um den kleinsten der drei Landschaftsparks Ponidzie. Der Park liegt im Powiat Kazimierski in der Gemeinde Czarnocin sowie im Powiat Pińczowski in den Gemeinden Pińczów, Działoszyce, Michałów und Złota in der Woiwodschaft Heiligkreuz im mittleren Südpolen. Er hat eine Fläche von 66,13 km² sowie eine Pufferzone von 60,36 km². Im Park liegen zwei Naturreservate (Polana Polichno und Wroni Dół). Der Park zeichnet sich durch seine Flora aus (u. a. Frühlings-Adonisröschen, Gelber Lein, Zweiblättrige Waldhyazinthe, Frauenschuh). Weblinks Informationen auf pinczow.com (polnisch)
Kozubów Landscape Park

Kozubów Landscape Park (Kozubowski Park Krajobrazowy) is a protected area (Landscape Park) in south-central Poland, covering an area of 66.13 square kilometres (25.53 sq mi). The Park lies within Świętokrzyskie Voivodeship: in Kazimierza County (Gmina Czarnocin) and Pińczów County (Gmina Pińczów, Gmina Działoszyce, Gmina Michałów, Gmina Złota). It takes its name from the village of Kozubów in Gmina Pińczów. Within the Landscape Park are two nature reserves. A prominent feature of the park is the rocky landscape covered with loess. References
Parque Paisajístico de Kozubów

El Parque Paisajístico de Kozubów (en polaco: Kozubowski Park Krajobrazowy) es un área protegida (un parque paisajístico) en el centro-sur de Polonia, que cubre una superficie de 66,13 km². El parque se encuentra dentro del Voivodato de Świętokrzyskie, en los siguientes condados: Condado de Kazimierza (Gmina Czarnocin) Condado de Pińczów (Gmina Pińczów, Gmina Działoszyce, Gmina Michałów, Gmina Złota) El parque toma su nombre del pueblo de Kozubów, situado en la Gmina Pińczów. Dentro del parque paisajístico existen dos reservas naturales. Una característica destacada del parque es su paisaje rocoso cubierto de loess.​ Referencias
Landschapspark Kozubów

Het Landschapspark Kozubów (Pools: Kozubowski Park Krajobrazowy) is een landschapspark in Woiwodschap Heilig Kruis in Polen. Het park werd opgericht in 1986 en is 66,13 vierkante kilometer groot. Het park omvat bossen en rotsen bedekt met löss. Externe link Officiële website
Kozubowski Park Krajobrazowy

Kozubowski Park Krajobrazowy – park krajobrazowy położony w południowej części województwa świętokrzyskiego. Zajmuje powierzchnię 61,696 km², natomiast jego otulina 65,92 km². Obszar parku administracyjnie należy do gmin Michałów, Pińczów i Złota. Otulina leży na terenie gmin Michałów, Pińczów, Złota, Czarnocin i Działoszyce. Spośród wielu gatunków chronionych w parku należy wymienić przede wszystkim takie gatunki flory jak: miłek wiosenny, len złocisty, podkolan biały, obuwik pospolity oraz groszek pannoński z jedynym stanowiskiem w Polsce (Polana Polichno). Z fauny na uwagę zasługuje tu na pewno gniewosz plamisty i jelonek rogacz. Park cechuje ciekawa rzeźba terenu ze wzniesieniami lessowymi, dolinami rzek oraz wąwozami. Do ciekawszych obiektów należy też grodzisko w Stradowie oraz cmentarzysko szkieletowe na wzgórzu Sobótka. Rezerwaty przyrody na terenie parku Polana Polichno Wroni Dół Galeria Przypisy
Landwirtschaftliche Universität Krakau

Die Landwirtschaftliche Universität Hugo Kołłątaj in Krakau (polnisch: Uniwersytet Rolniczy im. Hugona Kołłątaja w Krakowie) ist eine agrarwissenschaftliche Universität in der polnischen Stadt Krakau mit rund 8000 Studenten und 800 wissenschaftlichen Angestellten. Rektor der Universität ist Sylwester Tabor (2021). Die Landwirtschaftliche Universität Krakau geht auf eine von 1806 bis 1809 bestehende Agrarwissenschaftliche Hochschule zurück, welche ab 1890 Teil der Jagiellonen-Universität war und schließlich im Jahr 1953 eine eigenständige Hochschule (Wyższa Szkoła Rolnicza) wurde. Fakultäten Die Landwirtschaftliche Universität Krakau gliedert sich heute in acht Fakultäten mit über 100 Studienfachrichtungen. Siehe auch Jagiellonen-Universität Krakau Technische Universität Krakau Weblinks Offizielle Website der Universität Einzelnachweise
Università agraria Hugo Kołłątaj

L'Università agraria Hugo Kołłątaj di Cracovia (in polacco: Uniwersytet Rolniczy im. Hugona Kołłątaja w Krakowie) è diventata una università indipendente grazie ad un decreto del Consiglio dei ministri datato 28 settembre 1972. Precedentemente, sin dal 1890, era conosciuta come Alta scuola di agraria ed era parte dell'Università Jagellonica. Struttura L'università è organizzata nelle seguenti facoltà: Agraria ed economia Scienze animali Ingegneria ambientale e geodesia Tecnologie alimentari Scienze forestali Orticoltura Ingegneria della produzione ed energetica Biotecnologia Architettura del paesaggio Centro universitario di medicina veterinaria (in collaborazione con l'Università Jagellonica) Succursale della facoltà di economia di Rzeszów Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sull'Università agraria Hugo Kołłątaj Collegamenti esterni (PL) Sito ufficiale, su urk.edu.pl.
Сільськогосподарський університет у Кракові

Сільськогосподарський університет імені Гуго Коллонтая у Кракові (пол. Uniwersytet Rolniczy im. Hugona Kołłątaja w Krakowie) — сільськогосподарський заклад вищої освіти у польському Кракові, заснований у 1953 році. Заснований у 1953 році на базі факультетів сільського та лісового господарств Ягеллонського університету як Сільськогосподарська вища школа, яка стала самостійним науково-дидактичним підрозділом, незалежним від Ягеллонського університету (Постанова №565 Ради Міністрів від 29 липня 1953 року). З часом у структурі школи з'явилися факультети: У 1955 році — Факультет меліорації; У 1963 році — Факультет лісового господарства; У 1968 році — Факультет садівництва. У 1972 році перейменований на Аграрна академія імені Гуго Коллонтая. Надалі створені нові факультети: У 1973 році — факультет економіки та сільського господарства у Ряшеві, який у 2001 році як економічний факультет включений до Ряшівського університету; У 1977 році — факультет механізації та енергетики сільського господарства У 1994 році — факультет харчових технологій. У 2008 році реорганізований у Сільськогосподарський університет імені Гуго Коллонтая у Кракові. Структура До складу університету входить 7 факультетів та університетський центр, які здійснюють підготовку фахівців за рядом напрямків: Факультет землеробства та економіки Землеробство Охорона довкілля Управління Економіка Факультет тваринництва Зоотехнія Рибне господарство Біологія Факультет лісового господарства Лісове господарство Управління природним середовищем Факультет інженерії довкілля та геодезії Екологічна інженерія Техніка та управління водними ресурсами Геодезія та картографія Ландшафтна архітектура Економіка Факультет біотехнології та садівництва Садівництво Біотехнологія Агроекологія Біоінженерія Садівництво з маркетингом Садово-паркове мистецтво Лікарські рослини Факультет агровиробництва та енергетики Техніка сільського та лісового господарства Відновлювані джерела енергії та поводження з відходами Управління та виробнича інженерія Факультет харчових технологій Харчова промисловість та харчування Товарознавство Дієтологія Якість та безпека харчових продуктів Університетський центр ветеринарної медицини UJ-UR Ветеринарія. Ректори 1953–1962 – проф. Юзеф Кубіца 1962–1971 – проф. Тадеуш Рубенбауер 1971–1981 – проф. Тадеуш Войташек 1981–1984 – проф. Томаш Яновський 1984–1985 – проф. Пйотр Залевський 1985–1989 – проф. Владислав Баля 1989–1990 – проф. Пйотр Залевський 1990–1993 – проф. Барбара Скуцинська 1993–1999 – проф. Казімеж Косиняк-Камиш 1999–2005 – проф. Збігнєв Шліпек 2005–2012 – проф. Януш Жмія з 2012 – проф. Влодімєж Сади. Примітки Посилання Офіційний сайт (пол.)
Waidhaus (Görlitz)

Waidhaus, znany również jako Renthaus, jest najstarszym świeckim budynkiem w mieście Görlitz. Podczas swojej długiej historii, służył różnym celom i został poddany licznym modyfikacjom. Obecnie wykorzystywana nazwa budynku pochodzi z czasów, kiedy dom był wykorzystywany jako skład sukna, oraz miejsce pracy sukienników i farbiarzy. Linki zewnętrzne goerlitz.de: Waidhaus oder Renthaus. goerlitz.de. [zarchiwizowane z tego adresu (2012-07-15)]. unser-goerlitz.de: Das Görlitzer Waidhaus. unser-goerlitz.de. [zarchiwizowane z tego adresu (2012-07-05)]. Homepage der Denkmalakademie Homepage des Görlitzer Fortbildungszentrums
Tannenbergmonumentet

Tannenbergmonumentet var et stort tysk mindesmærke, der blev rejst nær byen Olsztynek (Hohenstein) i det nuværende Polen i 1927 for at fejre Slaget ved Tannenberg (1914), hvor tyske styrker besejrede en overlegen russisk invasionshær og sikrede, at Østpreussen forblev tysk i yderligere 30 år. I 1934 blev kisten med sejrherren i slaget Paul von Hindenburg anbragt i monumentet. Før russerne invaderede Østpreussen igen i 1945, flyttede tyskerne Hindenburgs kiste og sprængte monumentet. Kisten er nu i Elisabethkirken i Marburg. Ruinerne af monumentet blev fjernet af polakkerne 1952-1953. Monumentet bestod af 8, 20-meter høje tårne med en ringmur imellem. Omkring monumentet blev anlagt en park, og inden i gården var Den ukendte soldats grav.
Memoriale di Tannenberg

Il Memoriale di Tannenberg (Tannenberg-Nationaldenkmal / Reichsehrenmal Tannenberg) era un memoriale eretto nel 1927 presso Hohenstein (su progetto degli architetti-fratelli Krüger), nella Prussia Orientale (attuale Polonia: nome polacco Olsztynek) in ricordo dei soldati tedeschi caduti nella celebre battaglia di Tannenberg del 1914 durante la prima guerra mondiale. In quello stesso cimitero volle farsi tumulare Paul von Hindenburg, morto nel 1934, comandante in capo dell'esercito tedesco che aveva vinto la famosa battaglia e ultimo presidente della Germania fino all'avvento di Adolf Hitler. Descrizione La pianta ottagonale con otto torri, ciascuna alta 20 metri, fu influenzata dal Castel del Monte e gli architetti avevano preso a modello anche Stonehenge, il sito inglese che secondo i fratelli Krüger era stato un antico luogo di riunione dove si celebravano i riti festivi: il monumento doveva, infatti, circondare lo spazio sacro piuttosto che esserne circondato. Smantellamento Nel gennaio 1945, all'approssimarsi dell'Armata Rossa nel corso della devastante offensiva della Prussia orientale, il dittatore tedesco Adolf Hitler diede l'ordine di distruggerlo parzialmente; il corpo di Hindenburg venne traslato a Marburgo, nella Elisabethkirche nell'agosto 1946. La demolizione del sito fu completata solo nel dopoguerra dal genio polacco. La rimozione delle rovine è continuata fino agli anni '80. Diversi resti significativi della struttura possono ancora essere visti altrove. Un leone scolpito perfettamente conservato, che un tempo sormontava una piramide di otto metri è ora esposto nella piazza della città nella vicina Olsztynek. Dopo la seconda guerra mondiale, gran parte del tessuto del memoriale in pietra e granito fu utilizzato per costruire il monumento ai caduti sovietici a Olsztyn, il monumento agli eroi del ghetto a Varsavia e per la nuova sede del Partito Comunista a Varsavia. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Memoriale di Tannenberg Collegamenti esterni https://www.dhm.de/lemo/kapitel/weimarer-republik/innenpolitik/denkmal/ https://web.archive.org/web/20120229091937/http://info-poland.buffalo.edu/classroom/JM/monument.html
Tannenbergmonument

Het Tannenbergmonument werd gebouwd tussen 1924 en 1927 in de buurt van de Oost-Pruisische stad Hohenstein (het tegenwoordige Poolse Olsztynek) als gedenkteken voor de Duitse overwinning op de Russische troepen in de Slag bij Tannenberg in 1914 als onderdeel van de Eerste Wereldoorlog. Het monument is in januari 1945 verwoest door terugtrekkende Duitse troepen. Ontwerp Het ontwerp van dit grootse Duitse oorlogsmonument was van de Berlijnse architecten Walter Krüger en Johannes Krüger. Het achthoekige grondplan doet denken aan dat van het neolitische monument Stonehenge en van de middeleeuwse achthoekige vesting Castel del Monte. In het midden van iedere zijde van het octagon stond een 20 meter hoge toren uit rode steen. In gekleurd graniet waren de wapenschilden aangebracht van de 14 Oost-Pruisische steden die te lijden hadden gehad onder de Eerste Wereldoorlog. Tussen het monument en de stad Hohenstein was een 7,5 hectare groot park aangelegd. Paul von Hindenburg Op de binnenplaats van het monument bevond zich een crypte waar de stoffelijke resten van 20 onbekende soldaten waren begraven. Deze werden aan de zijkanten van de crypte herbegraven omdat op 7 augustus 1934 rijkspresident Paul von Hindenburg met groot ceremonieel in de crypte van het monument werd bijgezet. In oktober 1935 werd het monument op bevel van Adolf Hitler omgedoopt tot Nationaal monument voor de doden van de oorlog. Einde In januari 1945 werd het monument op aandringen van Hitler door terugtrekkende Duitse troepen opgeblazen om te voorkomen dat het door het Rode Leger zou worden ontheiligd. De doodskisten van Von Hindenburg en zijn vrouw werden in veiligheid gebracht en werden uiteindelijk in 1946 bijgezet in de Elisabethkirche in Marburg. In 1952-1953 werden de nog overgebleven delen van het monument door Poolse genietroepen opgeruimd. Van de restanten van het Tannenbergmonument heeft het toenmalige communistische bewind na de Tweede Wereldoorlog in de stad Olsztyn het Monument voor de Bevrijding van het Land van Warmië en Mazurië gebouwd.
Stubmølle

En stubmølle er en vindmølle af træ på en fod. Hele møllen kan drejes efter vindretningen. Stubben, som har givet denne type vindmølle navn, er et lodret stykke egetømmer, der bæres og støttes af møllefodens skråstivere. Stubmøllerne er bygget til at male korn på kværne. Som på alle vindmøller overføres vindenergien fra møllevingerne via aksler og tandhjul. De fleste vinger er forsynet med kludesejl, som skal rigges omtrent på samme måde som et sejlskib. Derfor må mølleren eller hans svende ved ændringer i vindstyrken klatre op på vingerne og ændre på svikningen, dvs. måden, hvorpå sejlene tilpasses vindretningen. Fagudtrykket er, at møllen svikkes manuelt. Etagerne i vindmøller betegnes som lofter. Stubmøllerne havde oprindeligt to lofter: det underste broloftet og kværnloftet. Broen er den tømmerkonstruktion, der bærer kværnene på loftet oven over. Senere blev møllerne bygget i flere etager fx med et særskilt loft til hejseværket, lorrisloftet. Oprindelig kunne stubmøllerne kun drive en enkelt kværn, men efter ombygning fik nogle af dem flere kværne. Adgangen til en stubmølle sker via svansen, som er et langt stykke tømmer, der stikker ud fra møllekroppen. Denne hale har to funktioner: Den er trappe, og den bruges, når møllen skal krøjes (drejes). Det er lettest at krøje den fra en vogn, som er fastgjort til møllen. Vognen strammes op mod spilbommen, som er krøjevognens lodret stående pæl. Stubmøller i Danmark De fleste stubmøller i Danmark blev opført mellem 1200 og 1650. Derefter vandt den hollandske vindmølle frem. De er karakteriseret ved, at kun hatten er bevægelig. Fra ca. 1800 var hollænderen den dominerende. Stubmøller forekom i Østengland, Normandiet og Flandern allerede i slutningen af 1100-tallet. I 1234 er stubmøllen dokumenteret i Holsten. Den første stubmølle i Danmark nævnes i 1259, da bispen i Roskilde bevidner, at en kannik har skænket en vindmølle i Fløng til Roskilde Domkirke. I Danmark findes 11 stubmøller i landskabet og fem på museer. Museumsmøller Rangstrup Mølle, Haderslev Museum Tuesbøl Mølle, Den Gamle By Frøslev Mølle på Hjerl Hede Karlstrup Stubmølle på Frilandsmuseet Vesterby Mølle på Frilandsmuseet i Maribo Møller i landskabet Søndersted Mølle eller Butterup Mølle Tejn Mølle eller Melsted Mølle Bechs Mølle eller Svaneke Mølle Egeby Mølle Torkilstrup Mølle Læsø Mølle Læsømøllen en kopi af Læsø Mølle opført på Frilandsmuseet ved Kongens Lyngby Brundby Stubmølle Kappel Mølle Pibe Mølle Stouby Mølle -der også ses omtalt som Stovby Mølle Østofte Mølle Kokseby Mølle Noter Se også bebyggelse, vindmølle Litteratur Lise Andersen: "Hvad ved vi om de ældste danske vindmøller?" (Landbohistorisk Tidsskrift 2015; s. 9-51) Anne Marie Lebech-Sørensen: Vindmøller og vandmøller i Danmark, bd. 1 - 4, Forlaget SKIB, 2001-2006 Eksterne henvisninger Møller på Lolland-Falster