Cerkev sv. Marije, Gdansk

Cerkev sv. Marije (poljsko Bazylika Mariacka; nemško St. Marienkirche) je rimskokatoliška cerkev in sostolnica v središču Gdanska na Poljskem. Zgrajena je bila leta 1502 v arhitekturnem slogu opečne gotike in je ena največjih opečnih cerkva na svetu ter ena najpomembnejših znamenitosti mesta, ki jo prebivalci poznajo kot Gdansko krono (poljsko Korona Gdańska). Skupaj s stolnico v Oliwi služi gdanski nadškofiji. Slovesnost ob začetku gradnje je bila leta 1343, vendar se je gradnja sedanje cerkve začela leta 1379. Cerkev sv. Marije je cerkev z veliko glavno ladjo in prečno ladjo; na njeno zunanjost so v veliki meri vplivale druge cerkve in templji, zgrajeni v mestih ali občinah v bližini Baltskega morja, ki so bile del Hanzeatske lige. Med letoma 1536 in 1572 je bila cerkev sv. Marije hkrati uporabljena za katoliško in luteransko bogoslužje. Poleg tega je bila konec 17. stoletja za poljske kralje in katoliško bogoslužje postavljena stranska kapela s kupolo v baročnem slogu. S kapaciteto sedežev več kot 25.000 in prostornino približno 155.000 kubičnih metrov je ena od treh največjih opečnatih cerkva, kar jih je bilo kdaj koli zgrajenih, skupaj s cerkvijo San Petronio v Bologni in Frauenkirche v Münchnu. Od 16. stoletja do leta 1945 je bila tudi druga največja luteranska cerkev na svetu. Struktura je dolga 105,5 metra, ladja pa je široka 41 metrov; skupna širina cerkve je 66 metrov. Notranja višina je ocenjena na 29 metrov na najvišji točki. Zgodovina Začetki, gradnja (14.–16. stoletje) Po izročilu je na tem mestu že leta 1243 stala lesena cerkev Marijinega vnebovzetja, ki jo je zgradil Svetopolk II. Pomorjanski. Temeljni kamen za novo opečnato cerkev je bil položen 25. marca 1343, na praznik Marijinega oznanjenja. Sprva je bila zgrajena šestrazponska bazilika z nizkim stolpom, ki je bila postavljena od leta 1343 do 1360. Od te stavbe so ohranjeni deli stebrov in spodnjih nivojev stolpa. Leta 1379 je gdanski arhitekt Heinrich Ungeradin s svojo ekipo začel gradnjo sedanje cerkve. Njihova stavba se nekoliko razlikuje od cerkve sv. Marije v Lübecku, ki jo včasih imenujejo mati vseh opečnatih gotskih cerkva, posvečenih sv. Mariji v hanzeatskih mestih okoli Baltika in ima nekaj skupnih podrobnosti z gotskimi opečnatimi cerkvami v Flandriji in na Nizozemskem. Do leta 1447 je bil vzhodni del cerkve dokončan, stolp pa je bil v letih 1452–1466 dvignjen za dve nadstropji. Od leta 1485 je delo nadaljeval Hans Brandt, ki je nadzoroval gradnjo jedra glavne ladje. Po letu 1496 je bila konstrukcija dokončno dokončana pod vodstvom Heinricha Haetzla, ki je nadzoroval gradnjo oboka. Reformacija (16. stoletje) Med reformacijo je večina prebivalcev Gdanska sprejela luteranstvo, med njimi tudi župljani župnije sv. Marije. Po kratkem valu burnih verskih sporov v letih 1525 in 1526, v katerih je bil strmoglavljen prejšnji mestni svet, so nove oblasti podprle nemoten prehod na luteransko versko prakso. Leta 1529 je bila v župniji sv. Marije prva luteranska pridiga. Od leta 1536 je bil v sodelovanju s katoliškimi uradniki Włocławka v župniji sv. Marije stalno zaposlen luteranski klerik, potekale pa so tako luteranske bogoslužja kot katoliške maše. Luteranska kongregacija je nato začela beležiti osebne podatke, najstarejši ohranjeni register pa je tisti o pokopih, ki se začne leta 1537. Julija 1557 je poljski kralj Sigismund II. Avgust podelil Gdansku verski privilegij obhajanja obhajila s kruhom in vinom. Nato je mestni svet ukinil katoliške maše v vseh cerkvah v Danzigu (Gdansk), razen v cerkvi sv. Marije, kjer so se katoliške maše nadaljevale do leta 1572. Kot del gladkega prehoda so luteranski pastorji in bogoslužja sprva nadaljevali tudi katoliške tradicije, vključno z uporabo dragocenih liturgičnih oblačil, kot so mašni plašči. Vendar so bile katoliške tradicije v cerkvi sv. Marije postopoma opuščene. Luteranska kongregacija v Danzigu je, tako kot druge v severni Evropi, shranila stara liturgična oblačila, od katerih so se nekatera ohranila. Inventarji cerkve sv. Marije odražajo uporabo dodatkov v katoliškem slogu v zgodnjih luteranskih bogoslužjih v Danzigu. Inventar iz leta 1552 še vedno omenja veliko zalogo oblačil in vezenin. Župljani cerkve sv. Marije so ustanovili luteransko kongregacijo, ki je – kot del luteranske cerkvene politike – sprejela cerkveni red. Leta 1612 je sledil bolj dovršen cerkveni red (ustava), Alte Kirchenordnung. Prvi višji pastor (Erster Pfarrer, pastor primarius) gdanske luteranske državne cerkve je bil Johannes Kittelius, pastor v cerkvi sv. Marije med letoma 1566 in 1590. Cerkev se je uradno imenovala Vrhovna župnijska cerkev sv. Marije (Oberpfarrkirche St. Marien), kar kaže na njen pomemben položaj v mestu. Spor s poljskimi kralji Zaradi upora proti Bathoryju je poljski kralj Štefan Báthory leta 1577 uvedel obleganje Gdanska (1577). Obramba političnega položaja je mesto prisilila, da je najelo najemnike, ki so bili tako dragi, da je mestni svet zasegel zlato in srebro prebivalcem ter iz mestnih zakladnic in njegove luteranske državne cerkve. Večina zlatih in srebrnih pripomočkov cerkve sv. Marije je bila staljena in skovana za plačilo najemnikov. Popis iz leta 1552 je še vedno zabeležil kar 78 pozlačenih srebrnih kelihov, 43 oltarnih križev, 24 velikih srebrnih figur svetnikov in podobno. Po letu 1577 je večina izginila. Gdanski upor se je končal decembra 1577 s kompromisom, ki je mesto prisilil, da kralju plača vsoto 200.000 florinov. Poljski monarh pa je priznal tudi versko svobodo Gdanska in luteransko vero. Kot kompromis je pristojnost nad gdanskimi luterani glede zakonskih in spolnih zadev ostala v rokah katoliških uradnikov Włocławka. Leta 1594 je poljsko kraljevo sodišče poskušalo obnoviti katoliške bogoslužje v cerkvi sv. Marije, vendar je mestni svet ta pristop zavrnil. Toda kot kompromis, ker so bili katoliški kralji Poljske nominalni poglavarji mesta od drugega torunjskega miru (1466), je svet odobril gradnjo baročne katoliške kraljeve kapele. Postavil jo je Tylman van Gameren (Gamerski) in jo dokončal leta 1681 v bližini cerkve sv. Marije za kraljevo katoliško bogoslužje, ko je obiskal Gdansk. Z župnikom cerkve sv. Marije, Constantinom Schützom (1646–1712), je zmerna pietistična teologija nadomestila prej prevladujočo luteransko ortodoksijo. Delitve, Prusija, Nemčija (1793–1920) Med delitvami Poljske je mesto leta 1793 izgubilo avtonomijo in jo za kratek čas (1807–1814) ponovno pridobilo kot Napoleonova odvisna država, preden je leta 1815 postalo del Kraljevine Prusije. Pruska vlada je cerkev sv. Marije in vso luteransko državno cerkev vključila v vseprusko luteransko cerkveno upravo. Leta 1816 je bil ustanovljen Danzigov konzistorij, ki je prevzel naloge in nekatere člane Danzigovega duhovnega ministrstva. Takratni starešina Danziga in glavni župnik v cerkvi sv. Marije (1801–1827), Karl Friedrich Theodor Bertling, je postal konzistorijski svetnik v cerkvenem telesu. Leta 1817 je vlada vsilila združitev reformiranih in luteranskih kongregacij znotraj celotnega kraljestva. Sprva je nameravala vse te kongregacije prepričati, da sprejmejo enotno protestantsko veroizpoved, vendar je velika luteranska večina vztrajala pri ohranitvi augsburške veroizpovedi, zato je cerkev sv. Marije ostala luteranska cerkev in kongregacija, vendar se je leta 1821 pridružila novi krovni organizaciji Evangeličanske cerkve v Prusiji, regionalnemu protestantskemu cerkvenemu telesu z združeno upravo, vendar brez skupne veroizpovedi, ki je obsegalo večinoma luteranske, pa tudi nekaj reformiranih in združenih protestantskih kongregacij. Leta 1820, med Bertlingovim pastoriranjem, so odprli dolgo pozabljene skrinje in omare v zakristiji ter ponovno odkrili prva srednjeveška oblačila in liturgične okraske. V 1830-ih so našli še več zgodovinskih oblačil. Takrat kongregacija ni dojela bogastva in redkosti teh najdb. Ko je kaplan Franz Johann Joseph Bock, umetnostni zgodovinar in kustos takratnega nadškofijskega muzeja v Kölnu, pregledal odkritja, je pridobil številne najboljše kose iz kongregacije. Bock jih je leta 1853 razstavil na razstavi. Po njegovi smrti so bili nekateri kosi iz njegove osebne zbirke iz Danziga prodani londonskemu muzeju Victoria and Albert. Med temi in kasnejšimi prodajami zasebnim zbirateljem so bile tkanine in oblačila iz tkanin iz starodavne Mezopotamije in starega Egipta, pridobljene med križarskimi vojnami, pa tudi renesančno blago iz Benetk, Firenc in Lucce (skupaj več kot 1000 predmetov). V letih 1861–64 je cerkovnik Hinz sistematično preiskal skrinje, omare in druge shrambe, tudi v stolpu, in našel še veliko več zgodovinskih liturgičnih oblačil. V 1870-ih in 1880-ih je kongregacija prodala več kot 200 nepopolnih kosov, pa tudi nedotaknjene oltarne prte in vezenine berlinskemu Muzeju dekorativne umetnosti. Preostali kosi zbirke oblačil, tako imenovani Danziger Paramentenschatz (Gdanjski paramentski zaklad), večinoma izvirajo iz 150 let med letoma 1350 in 1500. Kongregacija je prodala tudi druge artefakte, kot je krilati triptih Jana van Wavereja, ki ga je pridobil nadvojvoda Maksimilijan in je zdaj v cerkvi Tevtonskega reda na Dunaju, in kip Madone z detetom Mihaela Augsburškega z glavnega oltarja, prodan grofu Alfonsu Sierakowskemu in je zdaj v kapeli v Waplewu Wielkiem. Poleg tega so pruske oblasti stalile zlate in srebrne relikviarije za ponovno uporabo. Svobodno mesto, druga svetovna vojna (1920–1945) Do druge svetovne vojne sta bili notranjost in zunanjost cerkve dobro ohranjeni. Med letoma 1920 in 1940 je cerkev sv. Marije postala glavna cerkev v protestantski regionalni sinodalni federaciji svobodnega mesta Danzig. V tem času je prezbiterij (odbor kongregacije) prepoznal vrednost njene zbirke paramentov in spodbudil njeno katalogizacijo. Med prenovo v 1920-ih so našli še več zgodovinskih oblačil in oltarnih prtov. Med letoma 1930 in 1933 je Walter Mannowsky, takratni direktor Mestnega muzeja (ki je danes v Narodnem muzeju v Gdansku), izdelal podroben štiridelni popis Paramentenschatza. Nato je bil predstavljen v kapeli sv. Barbare v cerkvi sv. Marije. Leta 1936 so Paramentenschatz preselili v novo opremljen prostor v Mestnem muzeju z nadzorovano klimo, saj je bila kapela Barbare preveč vlažna. Paramentenschatz je ostal last kongregacije, posojen v Mestnem muzeju (Stadtmuseum). Od tretjega vojnega leta 1942 so bili večji predmeti kulturne dediščine Danziga razstavljeni in demontirani v sodelovanju s kustosom kulturne dediščine (Konservator). Prezbiterij cerkve sv. Marije se je strinjal, da bo predmete, kot so arhivske datoteke in umetniška dela, kot so oltarji, slike, epitafi in premično pohištvo, prenesel na kraje zunaj mesta. Medtem so bili cerkve v Danzigu, pa tudi drugod po Nemčiji in na nemško okupiranih območjih, deležne rekviriranja cerkvenih zvonov kot barvnih kovin za vojno proizvodnjo. Zvonovi so bili razvrščeni glede na zgodovinsko in/ali umetniško vrednost, tisti, ki so bili označeni kot najmanj vredni in uliti po letu 1860, zlasti tisti, ki so bili zaseženi na okupiranih območjih, pa so bili prvi staljeni. Cerkev je bila hudo poškodovana konec druge svetovne vojne, med napadom Rdeče armade na mesto Danzig marca 1945. Lesena streha je popolnoma zgorela in večina stropa se je podrla. Štirinajst velikih obokov se je zrušilo. Okna so bila uničena. Ponekod je bila vročina tako močna, da so se nekatere opeke stopile, zlasti v zgornjih delih stolpa, ki je deloval kot velikanski dimnik. Vsi preostali zvonovi so se zrušili, ko so se v požaru zrušile njihovi zvoniki. Tla cerkve, ki so vsebovala neprecenljive nagrobne plošče, so bile razdrobljene, domnevno zaradi sovjetskih vojakov, ki so poskušali oropati trupla, pokopana pod njimi. Do konca druge svetovne vojne so mnogi nemški župljani cerkve sv. Marije pobegnili proti zahodu, prav tako pa je bil na zahod evakuiran tudi cerkveni zaklad. Marca 1945 je Poljska začela izganjati preostale etnične Nemce iz mesta, še preden so spremembe meja, sprejete na Potsdamski konferenci, mesto prerazporedile pod Poljsko. Večina preživelih župljanov cerkve sv. Marije je končala v britanski okupacijski coni v severni Nemčiji. Lübeck je postal središče za izgnane Nemce. Vsa lastnina luteranske kongregacije sv. Marije v Danzigu je bila razlastninjena, njeno pokopališče pa opustošeno. Vendar pa sta bila dva nestaljena zvonova cerkve sv. Marije iz let 1632 in 1719 kasneje najdena na tako imenovanem hamburškem pokopališču zvonov (Glockenfriedhof). Od predvojnih zvonov še vedno obstajata dva zvonova, ki ju je kongregaciji posodil njen župnijski dom, izgnan v Lübecku, drugim kongregacijam v severni Nemčiji. Osanna iz leta 1632 je v cerkvi sv. Andreja v Hildesheimu, Dominicalis iz leta 1719 pa pod imenom Osanna v cerkvi sv. Marije v Lübecku, oba v Nemčiji. Dominicalis uporablja kongregacija luteranske cerkve sv. Marije, paramentski zaklad pa je javno razstavljen. Povojna Poljska (1945–danes) Gdansk so postopoma ponovno naseljevali Poljaki, poljske oblasti pa so cerkev sv. Marije predale katoliški škofiji. Večina umetniških del iz notranjosti se je ohranila, saj so bila evakuirana na varno v vasi v bližini mesta. Mnoga od njih so se vrnila v cerkev, nekatera pa so razstavljena v različnih muzejih po Poljski. Škofija si je prizadevala za njihovo vrnitev. Obnova se je začela kmalu po vojni leta 1946. Streha je bila obnovljena avgusta 1947 z uporabo armiranega betona. Po končani osnovni obnovi je bila cerkev 17. novembra 1955 ponovno posvečena. Obnova in prenova notranjosti še vedno poteka. 20. novembra 1965 je papež Pavel VI. s papeško bulo cerkev povzdignil v dostojanstvo bazilike. Kongregacija za škofe je 2. februarja ustanovila Baziliko Mariacka kot gdansko sostolnico v takrat še nemetropolitanski katoliški škofiji Gdańsk. Od leta 1925 je stolnica v Oliwi stolnica škofije (leta 1992 je bila povzdignjena v nadškofijo). Pogreb Pawla Adamowicza, umorjenega župana Gdańska, je bil v baziliki 19. januarja 2019. Leta 2020 je bil v cerkev iz Berlina vrnjen gotski oltar Pietas Domini iz 15. stoletja, ki ga je Nemčija ukradla med drugo svetovno vojno. Arhitektura Zunanjost Cerkev sv. Marije je triladijska dvoranska cerkev s triladijskim transeptom. Tako transept kot glavna ladja imata podobno širino in višino. Nekatere nepravilnosti v obliki severnega kraka transepta so ostanki prejšnje cerkve, ki je stala na istem mestu. Skupno gledano je stavba dober primer poznogotske arhitekture. Obok je prava umetnina. Velik del je bil obnovljen po drugi svetovni vojni. Glavna ladja, transept in prezbiterij so pokriti z mrežastimi oboki, ladje pa z diamantnimi oboki. Zunanjost ladje zaznamujejo preprosti opečni zidovi in ​​visoka ter ozka šilasta okna. Takšna konstrukcija je bila mogoča z namestitvijo konzol in opornikov v notranjost cerkve ter postavitvijo kapel med njimi. Podobne konstrukcije so bile uporabljene v stolnicii v Albiju (1287–1487, južna Francija) in münchenski Frauenkirche (1468–1494). Zatrepi so razdeljeni z nizom opečnih fial. Vse vogale poudarjajo stolpiči, kronani s kovinskimi oglavniki (rekonstruirani po letu 1970). Podobne stolpe najdemo na mestni hiši v Lübecku, pa tudi na dveh velikih cerkvah v Leidnu in na Ridderzaalu v Haagu. Cerkev je stabilizirana z močnimi oporniki in ima sedem portalov – enega na zahodu pod zvonikom, enega na vzhodni fasadi kora, dva na severni in tri na južni strani. Šest portalov (vsi razen zahodnega) je iz peščenjaka. Notranjost Cerkev je v notranjosti okrašena z več mojstrovinami gotskega, renesančnega in baročnega slikarstva. Najbolj znana, Poslednjo sodbo flamskega slikarja Hansa Memlinga, je trenutno shranjena v Narodnem muzeju v Gdansku. Druga umetniška dela so bila leta 1945 prenesena v Narodni muzej v Varšavi. Šele v 1990-ih so jih več vrnili v cerkev. Najpomembnejši deli notranje dekoracije so: Jeruzalemski oltar, 1495–1500 (trenutno v Narodnem muzeju v Varšavi) Glavni oltar, 1511–1517, Mihael Augsburški Deset zapovedi, približno 1485 Nagrobnik Simona in Judite Bahr, 1614–1620, Abraham van den Blocke Pieta, približno 1420 Skulptura Matere Božje, približno 1420 Gdanska astronomska ura, 1464–1470, Hans Düringer iz Nürnberga, rekonstruirana po letu 1945 Orgelski komplet, delno prenesen iz cerkve sv. Janeza leta 1985. Zvonovi V cerkvi sv. Marije sta dva zvonova. Oba sta bila ulita leta 1970 v livarni Felczyński v Przemyślu. Večji se imenuje Gratia Dei, tehta 7850 kilogramov in zveni v nominalnem fisu. Manjši zvon se imenuje Ave Maria, tehta 2600 kilogramov in zveni v cisu. Notes Sklici Zunanje povezave »Saint Mary's Church (Gdansk, 1502)«. Structurae. Pridobljeno 14. decembra 2017. Church Book Records of inhabitants of Danzig, Evangelical St.Mary's Church since Reformation Organ set of the St. Mary's church (Polish and German) History of pipe organs at St. Mary's Church from past till present Arhivirano 2012-07-17 na Wayback Machine. (in English, Polish and German) Photos and history of St. Mary's Church in Gdańsk (in Polish)