Ми-1

Ми-1 (НАТО класификација Hare) je совјетски троседни, вишенамјенски хеликоптер. Покреће га један Ивченко АИ-26В радијални мотор који може да развије 575 коњских снага, а у службу је ушао 1951. године. Развој 1947. СССР даје допуштење Мил-у да оснује своју компанију за развој хеликоптера па већ у септембру 1948. Мил изводи први пробни лет прототипа хеликоптера ГМ-1. Затим је 1950. Совјетско руководство службено објавило конкурс за развој новог хеликоптера с Милом и њиховим ГМ-1 пројектом међу кандидатима. Главни Милови конкуренти на конкурсу су били Братукин као и Јаковљев с својим моделима: Б-11 и Јак-100. Мил је на крају победио с тим да је упрско с поразу, Јаковљев остао у развоју хеликоптера још неколико година, а коначно се повукао након неуспјешног Јак-24. Прва два Мил ГМ-1 прототипа су изгубљена у несрећама, с тим да је у другој погинуо и пилот. Проблеми су ускоро били решени па је нови хеликоптер у службу Совјетског ваздухопловства ушао1951. под именом Ми-1. Јавности је приказан током авио митинга у Тушину 1951. Када је био службени назив по НАТО класификацији"Hare". Опис Ми-1 је покретао један радијални мотор Ивченко АИ-26В са ваздушним хлађењем и са 7 цилиндара који, могао је да разије 575 коњских снага а покретао га је дрвени трокраки главни ротор па и сличан репни ротор. Труп хеликоптера је потпуно затворен и израђен од метала. Ми-1 има трицикл подвозје које је фиксано с једним точком на сваком делу. Њиме је управљао један пилот а имао је капацитет за још два путника који би били смештени иза пилота или за 255 kg различитог терета. Оперативна употреба Процењује се да је у Совјетском Савезу до 1955. године произведено око 1.800 хеликоптера, а да се након 1955. производња се сели у фабрику ПЗл у Свиднику (Пољска) која је била једна од главних фабрика за производњу вишенаменских и школских летелица за земље Варшавског пакта. Ми-1 је коришћен као лаки вишенаменски хеликоптер обављајући различите мисије попут: извиђања, потрага и спашавања, ваздушне медицинске помоћи као и обуке будућих пилота. Коришћен је у разним родовима Совјетске војске укључујући и Аерофлот, државном националном превознику. Извожен је у великим количинама у земље Варшавског пакта као и Совјетским савезницима широм света и у Финску. Пољска је производила Ми-1 све до 1965. под ознаком СМ-1 а покретао га је лиценцни АИ-26В мотор под ознаком ЛиЗ-3. ПЗЛ Свидник је произвео и побољшну верзију са металним роторима ознаке СМ-1В а касније је коришћен као основа за развој неких других верзија. Пољаци су развили и редизајнирану верзију СМа-1, ознаке СМ-2 а имала је већу кабину која је могла да прими пилота и 4 путника. Први лет је изведен 1959. а у производњу улази 1961. Верзије ГМ-1 - Прототип Ми-1 - Троседни вишенаменски хеликоптер. Mi-1P - Ми-1 опремљен са скијама за слетање и полетање с воде. Ми-1У- Тренажни за обуку са двоструким контролама. Ми-1 Москвич - Цивилни транспортер за Аерофлот с бољом изолацијом и металним ротором. Ми-1НКх - Ми-1 дизањниран за пружање медицинске помоћи и транспорта путника и терета. СМ-1 - Пољска верзија Ми-1 која се лиценцно производила. СМ-1В - Побољшана верзија са металним роторима. СМ-1ВС - За ваздушну медицинску помоћ. СМ-1ВСЗ - Тренажни са двоструким контролама. СМ-1ВЗ - Верзија за радове у пољопривреди. СМ-2 - Побољшана Пољска верзија са редизајнираном кабином. Корисници Авганистан Албанија Алжир Бугарска Кина Куба Чехословачка Источна Немачка Египат Финска Мађарска Ирак Монголија Северна Кореја Пољска Румунија СССР Сирија Техничке карактеристике Основне карактеристике посада: 1 дужина: 12,09 m пречник ротора: 14,35 m висина: 3,30 m маса ваздухоплова: 1.700 kg максимална дозвољена маса ваздухоплова: 2.330 kg Летне карактеристике највећа брзина: 185 km/h долет: 430 km мотор: 1 x Ивченко АИ-26В радијални мотор Референце Спољашње везе http://www.vectorsite.net/avmil4.html