NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Pigeonnier troglodytique de Tourtenay

Le pigeonnier troglodytique de Tourtenay est un pigeonnier situé dans la commune française de Tourtenay dans les Deux-Sèvres. Histoire Aucune source ne permet de dater la construction de ce pigeonnier troglodytique mais la tradition orale dit qu'il aurait été creusé à la pioche au VIIe siècle par des moines bénédictins. Le pigeonnier et ses alentours sont un site classé depuis 1973. Notes et références Voir aussi Articles connexes Colombier Pigeonnier Tourtenay Portail de l'ornithologie Portail des Deux-Sèvres
Chapelle du Puy-Gauthreul

La chapelle du Puy-Gauthreul (également appelée chapelle de Pied-Gautru ou chapelle d'Agonnay) est un oratoire de style néo-roman saintongeais situé à Agonnay, ancienne commune rattachée à Saint-Savinien, dans le département de la Charente-Maritime et la région Nouvelle-Aquitaine. Édifiée à partir de 2010 et toujours en cours de construction, elle s'inscrit dans un ensemble monumental comprenant également un cloître et un abri pour les pèlerins. Situation et description Située entre le village des Chaumes (commune de Bords) et le Pontreau (commune de Saint-Savinien) la chapelle est érigée dans un bois à proximité de la Route départementale D124. L'accès à la chapelle et au cloître se fait par un petit sentier à travers un bois privé mais ouvert au public. L'ensemble de l'édifice est construit dans un style inspiré par l'art roman saintongeais. Historique Édifié dans la deuxième moitié du XIIIe siècle, le prieuré original est confié aux moines de Saint-Savin de Taillebourg, lesquels dépendent de l’Abbaye de Saint-Savin de Gartempe, près de Poitiers. Au XVe siècle il appartenait aux Minimes. Par la suite, le domaine, d’environ 85 ha, est ravagé par les guerres de religion et finit ruiné. En 1648, on en trouve la trace dans le Pouillé de Saintes sous l'appellation suivante : Prieuré de Nostre Dame du Puy Gaulthreul en la parroisse de saint Savinian du Port, annexe du Prieuré de saint Savin de Taillebourg. Sur le cadastre napoléonien de 1828, on retrouve de nombreuses preuves toponymiques attestant de l'existence du bâtiment : « La Chapelle, Petite-Chapelle, Grande-Chapelle, le Four, la pièce du Clou (ou du clos) ». En 2010, Jean-Michel Méchain, ancien colonel de gendarmerie et passionné d'histoire, entreprend de construire une nouvelle chapelle. Édifice La structure de l'édifice est divisée en trois parties : une chapelle pour se recueillir, un cloître pour les rencontres et une tour fortifiée. Les pierres proviennent des carrières de Crazannes, Thénac, Jonzac ou Saint-Savinien. Notes et références Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Charente-Maritime
Arc de Germànic

L'Arc de Germànic és un arc de l'Antiga Roma erigit a Saintes (Mediolanum Santonum) l'any 18 o 19 per a l'emperador Tiberi, el seu fill Drus el Jove i el seu nebot i fill adoptiu Germànic Cèsar. Ha estat classificat com a monument històric per decret de 5 de juliol de 1905. Història L'Arc de Germànic es degué construir l'any 18 o 19. Està dedicat a l'emperador Tiberi, al seu fill Drus i al seu nebot i fill adoptiu Germànic. No és un arc de triomf, sinó que era un arc o "porta" d'accés a la ciutat i estava ubicat damunt un pont del riu Charenta. El va finançar un ciutadà ric i il·lustre de Saintes, Gai Juli Ruf. És un arc viari de dues travessies per deixar el pas en cada sentit, construït a l'arribada de la via romana Lió - Saintes (Lugdunum - Mediolanum Santonum), al nivell del pont romà sobre el Charenta. El van restaurar el 1666 i, després, a proposta de Prosper Mérimée el 1843, fou desmuntat i traslladat vint-i-vuit metres del seu emplaçament per obres als molls del Charanta. L'arc fou restaurat altra volta el 1851. Dedicació i datació La dedicatòria de l'àtic està molt danyada en la part en què s'anomena l'emperador Tiberi i el seu fill Drus. La dedicatòria al seu nebot i fill adoptiu Germànic, millor conservada, permet datar l'arc de l'any 18 o 19: i donar al monument el seu nom habitual. En llatí:Traducció:Davall de la dedicatòria, la inscripció de l'entaulament revela el nom del donant, C. Iulius Rufus, així com la seua ascendència. Es repeteix en cada costat de l'arc. En llatí:Traducció: "Gai Juli Ruf, fill de Gai Juli Catuaneuniu, net de Gai Juli Agedomopas, besnet d'Epotsovirid(i), inscrit en la tribu Voltínia, sacerdot de Roma i d'August a l'altar que hi ha al Confluent, prefecte dels treballadors, va fer aquest arc al seu càrrec." Les dificultats per establir el text, que està molt malmés, han fet que durant molt de temps es llegís Otuaneunius com el nom del pare de Rufus i Gedemus com el del seu avi. Aquests noms es poden entendre en gal així: Catu- (lluita) i Aneunos (inspirat?) i Agedomopatis (maneres / rostre infantil). L'afirmació d'aquesta genealogia testimonia la consciència aristocràtica de Ruf i les arrels de la seua família al capdavant de la ciutat de Santons. Juli Gedem fou el primer membre de la família a rebre la ciutadania romana, gràcies a Juli Cèsar, potser durant les guerres gàl·liques o poc després. Ruf és el primer membre del llinatge que adopta un nom completament romà i no conserva pas un sobrenom d'origen celta: observem així la romanització progressiva i escollida d'aquests gals notables. Ruf, un notable ciutadà gal i romà de tercera generació, també és conegut com a sacerdot de Roma i d'August per la seua dedicatòria de l'antic Amfiteatre de Lugdúnum (Lió), anomenat aquí "Confluent". A Lugdúnum, de fet, hi havia l'altar dels tres Gals, anomenat "Altar del Confluent", erigit per Drus l'any 12 abans de la nostra era, en què els representants de les ciutats dels "tres Gals" es reunien una vegada a l'any. Notes Referències
Germanicusbogen

Der Germanicusbogen ist ein römischer Ehrenbogen in der französischen Stadt Saintes. Er wurde im Jahr 18 oder 19 für Kaiser Tiberius und dessen (Adoptiv-)söhne Drusus und Germanicus errichtet. Gestiftet wurde der Bogen von einem reichen Bürger des antiken Mediolanum Santonum, Gaius Iulius Rufus. Der Doppelbogen wurde ursprünglich auf der römischen Brücke über die Charente, also am Endpunkt der Straße von Lyon (Lugdunum) errichtet. Wegen des Abrisses der Brücke wurde das Bauwerk 1843 auf Anregung von Prosper Mérimée, dem damaligen obersten Beauftragten für Denkmalschutz, abgebaut und, um 15 Meter versetzt, rekonstruiert. 1851 wurde der Bogen restauriert. Widmung und Datierung Die Widmung der Attika ist in dem Kaiser Tiberius und dessen Adoptivsohn Drusus benennenden Teil stark beschädigt. Die besser erhaltene Inschrift für Tiberius’ anderen Neffen und Adoptivsohn Germanicus erlaubt die Datierung des Bogens auf die Jahre 18 oder 19; sie gab dem Monument seinen allgemein gebräuchlichen Namen. GERMANICO [CAESA]R[I] TI(berii) AUG(usti) F(ilio) DIVI AUG(usti) NEP(oti) DIVI IULI PRONEP(oti) [AUGU]RI FLAM(ini) AUGUST(ali) CO(n)S(uli) II IMP(eratori) II Für Germanicus Caesar, Sohn des Tiberius Augustus, Enkel des göttlichen Augustus, Urenkel des göttlichen Julius, Augur, Flamen Augustalis, zum zweiten Mal Konsul und Imperator. Stifter Unterhalb der Widmung gibt eine Inschriftentafel die Namen des Stifters C. Iulius Rufus und seiner Vorfahren. Sie werden auf jeder Seite des Bogens wiederholt. C(aius) IVLIUS C(ai) IVLI CATVANEVNI F(ilius) RVFVS C(ai) Iul(i) AGEDOMOPATIS NEPOS EPOTSOROVIDI PRONEP(os) VOLT(inia) / SACERDOS ROMAE ET AVGVSTI AD ARAM QVAE EST AD CONFLVENTEM PRAEFECTVS FABRVM D(e) S(ua) P(ecunia) F(ecit) Gaius Iulius Rufus, Sohn des Gaius Iulius Catuaneun(i)us, Enkel des Gaius Iulius Agedomopas, Urenkel des Epotsovirid(i)us, Priester der Roma und des Augustus am Altar, der beim Zusammenfluss ist (der Rhone und der Saone, also in Lyon), Praefectus fabrum, hat (diesen Bogen) gestiftet. Die Betonung dieser Abstammung bezeugt das aristokratische Bewusstsein des Rufus und die Verankerung seiner Familie an der Spitze der civitas Santonum. Julius Agedomopas war der erste Familienangehörige, der das römische Bürgerrecht empfangen hatte, offenkundig dank Gaius Iulius Caesar, vielleicht während oder kurz nach den gallischen Kriegen. Rufus war der erste seiner Linie, der einen vollständig römischen Namen annahm, ohne einen Beinamen keltischer Herkunft beizubehalten – ein Hinweis auf die fortschreitende und selbstgewählte Romanisierung der gallischen Notabeln. Rufus ist als Priester der Roma und des Augustus auch von einer Inschrift am antiken Amphitheater in Lyon bekannt. Literatur L. Maurin: Saintes Antique des origines à la fin du sixième siècle après Jésus Christ, Saintes 1978. L. Maurin: Carte archéologique de la Gaule 17/2: Saintes. Académie des Inscriptions et Belles-Lettres, Paris 2007, ISBN 2-87754-190-8. Anmerkungen Weblinks Kurzdarstellung über das gallo-römische Saintes (französisch)
Arch of Germanicus

There was also an Arch of Drusus and Germanicus, made up of two arches built in 19 in honour of Nero Claudius Drusus and Germanicus either side of the Temple of Mars Ultor in the Forum of Augustus, in honour of their German campaigns. The Arch of Germanicus is an ancient Roman arch in Saintes, Charente-Maritime in France. It was built in 18 or 19 by a rich citizen of the town (then known as Mediolanum Santonum), C. Julius Rufus, and dedicated to the emperor Tiberius, his son Drusus Julius Caesar, and his adoptive son Germanicus. It has two bays and was originally sited over the terminus of the Roman road from Lyon to Saintes. On the proposal of Prosper Mérimée in 1843 it was moved fifteen metres during works on quays along the river, and it was restored in 1851. Inscription Dedication Right next to Paule's place, is this very impressive Roman arch. The dedicatory inscription on the attic (CIL XIII, 1036 = Inscriptions Latines des Trois Gaules, 148) is heavily worn in the area naming the emperor Tiberius and his son Drusus. The dedication to his nephew and adoptive son, Germanicus, is better preserved and not only allows the arch to be dated to 18 or 19 but also gives it its usual name: "To Germanicus Caesar, son of Tiberius Augustus, grandson of the deified Augustus, great-grandson of the deified Julius, augur, flamen, augustales, consul for the second time, hailed imperator for the second time." Donor Below the dedication the inscription in the entablature gives the name of the arch's financer, C. Iulius Rufus and his ancestors. This is repeated on all 4 sides of the arch. "Caius Julius Rufus, son of Caius Julius Otuaneunus, grandson of Caius Julius Gedemo, great-grandson of Epotsovirid(i)us, priest of Rome and of Augustus at the altar at Confluens, prefect of works, gave [this arch]". The difficulties in establishing the text, which is heavily worn, have long meant that Catuaneunius has been read as the name of Rufus's father and Agedomopas as the name of Rufus's grandfather. Asserting this lineage witnesses to Rufus's aristocratic consciousness and his family's long-standing at the head of the city. Julius Gedemo was the first member of the family to receive Roman citizenship, probably from Julius Caesar (taking his name as his own) and possibly during the Gallic Wars or shortly afterwards. Rufus was the first member of the family to adopt a completely Roman name rather than retaining a third name that was Celtic in origin, showing the Romanization chosen by Gallic noblemen. This notable Gaul, a third-generation Roman citizen, was also known as a priest of Rome and of Augustus through his dedicatory inscription found on the amphitheatre at Lugdunum (Lyon), known here as Confluens. See also List of Roman triumphal arches External links (in French) Structurae (in French) Sketch of the arch, as it stood in the 1st century, with sculpted group on the top, drawing for Agricola, Étude de littérature ancienne n° 29, Rue d'Ulm, October 2022. Bibliography (in French) L. Maurin, Saintes Antique des origines à la fin du sixième siècle après Jésus Christ, Saintes, 1978.
Arco di Germanico

L'arco di Germanico è un arco onorario romano del I secolo che si trova a Saintes nel dipartimento della Charente Marittima nella regione del Poitou-Charentes. Storia L'arco fu eretto nell'antica Mediolanum Santonum nell'anno 18 o 19 in onore dell'imperatore Tiberio, suo figlio Druso minore e suo nipote e figlio adottivo Germanico, e si trovava all'ingresso in città della via Agrippa che conduceva a Lugdunum sul ponte romano sul Charente. La costruzione dell'arco fu finanziata da un privato cittadino, Caio Giulio Rufo, e la denominazione con cui è normalmente conosciuto deriva dal fatto che l''iscrizione di dedica sull'attico è danneggiata dove menziona Tiberio e Druso e meglio conservata dove menziona Germanico. L'arco venne smontato e ricostruito a partire dal 1843 a circa 15 metri di distanza dalla riva, per permettere i lavori sugli argini del fiume che comportarono la distruzione del ponte e fu restaurato nel 1851. Descrizione L'arco, alto quasi 15 metri e largo 15,90 m, presenta due fornici (alti 10 m), sotto i quali si svolgeva la circolazione viaria nei due sensi. I tre piloni sono decorati agli angoli da lesene su alti piedistalli, con fusti scanalati e capitelli corinzi. Le lesene sorreggono una trabeazione che gira sui quattro lati del pilone e svolge la funzione di imposta degli archi dei fornici. Sopra questa agli spigoli dell'arco, delle colonne inserite nella muratura, sempre con fusti scanalati, ma con capitelli compositi, sorreggono la trabeazione principale. Al di sopra è un basso attico con un coronamento. L'iscrizione dell'arco riporta sull'attico la dedica "a Germanico Cesare, figlio di Tiberio Augusto, nipote del divo Augusto, pronipote del divo Giulio, augure, flamine augustale, console per la seconda volta, acclamato imperatore per la seconda volta", "a Tiberio Cesare Augusto, figlio del divo Augusto, nipote del divo Giulio, Pontefice massimo, console per la terza volta, acclamato imperatore per l'ottava volta, rivestito della potestà tribunizia per la ventunesima volta" e "a Druso Cesare, figlio di Tiberio Augusto, nipote del divo Augusto, pronipote del divo Giulio, pontefice augure." Sul fregio della trabeazione principale il dedicante riporta la propria genealogia: "Caio Giulio Rufo, figlio di Caio Giulio Catuaneunio, nipote di Caio Giulio Agedomopate, pronipote di Epotsorovide, della tribù Voltinia, sacerdote di Roma e di Augusto presso l'altare che è ad Confluentem, praefectus fabrum (L'altare di Roma e Augusto ad Confluentem si trovava a Lione). Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Arco di Germanico Collegamenti esterni (FR) Scheda sull'arco di Germanico sul sito Saintonge-Patrimoine.com.
Boog van Germanicus

De Boog van Germanicus (Frans: Arc de Germanicus) is een Romeinse stadspoort in de Franse stad Saintes. Geschiedenis De stadspoort werd opgetrokken in opdracht van Caius Julius Rufus, een Gallo-Romeinse inwoner van de stad, en ingehuldigd in 18 of 19 n.Chr. De poort werd opgedragen aan keizer Tiberius, zijn zoon Drusus en zijn neef en adoptiezoon Germanicus. Ze vormde de voornaamste toegangspoort tot de stad en lag aan de Romeinse brug over de Charente en gaf uit op de Decumanus Maximus, de hoofdstraat in oost-westrichting. De poort en de brug bleven in gebruik tijdens de middeleeuwen. De poort onderging toen enkele kleinere veranderingen. In 1843 zouden zowel de brug als de poort worden afgebroken, maar door toedoen van Prosper Mérimée kon de afbraak van de poort worden voorkomen. Ze werd verplaatst naar de Place Bassompierre. De oude Romeinse brug werd wel afgebroken en vervangen door een modernere brug. Beschrijving De poort is 15,8 meter breed, 14,71 meter hoog en 3,9 meter dik. De poort heeft twee bogen, een voor elke rijrichting. De voor het overige sobere poort is versierd met gebeeldhouwde pilaren en kapitelen. Op het bovenste deel zijn inscripties aangebracht. De poort was in de eerste plaats opgedragen aan keizer Tiberius, maar omdat de naam Germanicus het best leesbaar bleef, kreeg de poort de naam Boog van Germanicus. Het gaat echter niet om een triomfboog. Aan de hand van de gevoerde titels van Germanicus kan de poort worden gedateerd tussen januari 18 en oktober 19, toen Germanicus overleed. Waarschijnlijk werd de poort opgetrokken om de opening van de Via Agrippa, de Romeinse weg naar Lyon te herdenken. In de oudheid was de poort nog bekroond met standbeelden.
Арка Германика

Арка Герма́ника (фр. Arc de Germanicus) — античная триумфальная арка начала I века, расположенная в историческом центре Сента (Франция), на набережной реки Шаранта. История Арка была построена в 18 либо 19 году в городе Сенте, в то время — столице римской провинции Аквитании, носившей название Медиоланум Сантонум (Mediolanum Santonum). Её строительство финансировалось видным жителем города Юлием Руфусом (C. Julius Rufus). Согласно сохранившейся надписи, она воздвигнута в честь императора Тиберия, его сына Друза и племянника Германика. Двухпролётная арка первоначально располагалась на античном мосту через Шаранту, в завершении римской дороги между Лионом и Сентом (Lugdunum — Mediolanum Santonum). В 1665—1666 годах, во время постройки нового арочного моста, она была отремонтирована неким Блонделем (mr. Blondel) с тем, чтобы установить её посередине моста в качестве проездной арки. В 1843 году, во время строительства нового моста, она была передвинута на пятнадцать метров и установлена на набережной реки — это было сделано по предложению Проспера Мериме, выступившего против её разрушения. В 1851 году были проведены работы по восстановлению арки. 5 июля 1905 года арка Германика была включена в реестр исторических памятников Франции. В 1931 году в непосредственной близости расположился Археологический музей Сента. Надписи Латинская надпись, сохранившаяся на арке, довольно сильно повреждена, однако поддаётся прочтению. Надпись посвящения, расположенная на аттике, указывает на имена императора Тиберия (42 год до н. э. — 37 год н. э.), его сына Друза (13 год до н. э. — 23 год н. э.) и племянника и приёмного сына Германика (15 год до н. э. — 19 год н. э.), в честь которого арка и носит своё настоящее имя. В 16 году в битве при Идиставизо Германик разбил армию Арминия и после возвращения войска в Рим в столице праздновался его триумф, впервые со времён триумфа Октавиана Августа в 29 году до н. э. Именно это и позволяет предположить, что датой строительства был период между 18 и 19 годами. Надпись на антаблементе, находящаяся под посвящением, указывает на имя донатора Юлия Руфуса (C. Julius Rufus) и его родословную. Она дублируется с обеих сторон сооружения и свидетельствует об аристократическом сознании Руфуса и закреплении статуса его семьи в качестве главы города. Юлиус Гедемо, дед Руфуса, был первым членом семьи, получившим римское гражданство, вероятно, благодаря Юлию Цезарю во время Галльских войн или вскоре после их окончания. Руфус, римский гражданин в третьем поколении, является первым представителем рода, взявшим полностью римское имя и отказавшимся от прозвища кельтского происхождения: этот факт подчёркивает прогрессивный курс на латанизацию, выбранный этой видной галльской семьёй. Он также известен как священник Рима и Августа благодаря посвящению, найденному в амфитеатре трёх Галлий античного Лугдуна (современный Лион), указанном здесь как confluentem (в Лугдуне находился алтарь трёх Галлий, воздвигнутый Друзом-Старшим в 12 году до н. э., где раз в год встречались представители городов трёх Галлий). Примечания
Germanicusbågen

Germanicusbågen (Arc de Germanicus) är en gammal romersk äreport i Saintes i Frankrike. Den byggdes år 18 eller 19 av en rik invånare i staden (då känd som Mediolanum Santonum), C. Julius Rufus, och tillägnades kejsar Tiberius och hans adoptivsöner Drusus Caesar och Germanicus. Den har två valvbågar och var ursprungligen placerad över slutet av den romerska vägen från Lyon till Saintes. På förslag från Prosper Mérimée 1843 flyttades den femton meter i samband med arbete på kajen vid floden, och restaurerades 1851. Inskription Dedikation Inskriften på attikan (CIL XIII, 1036 = Inscriptions Latines des Trois Gaules, 148) är hårt sliten på stället där kejsare Tiberius och hans brorson och adoptivson Drusus Caesar nämns. Dedikationen till hans andre brorson och adoptivson, Germanicus, är bättre bevarad och gör det möjligt att inte bara datera bågen till 18 eller 19 utan ger också bågen dess vanliga namn: Donator Under dedikationen ger inskriptionen på entablementet namnet på bågens finansiär, C. Iulius Rufus och hans förfäder. Denna repeteras på alla fyra sidor av bågen. Svårigheterna med att tolka texten, som är kraftigt nött, har länge gjort att Catuaneunius har tolkats som namnet på Rufus far och Agedomopas som namnet på Rufus farfar. Fastställandet av denna text vittnar om Rufus aristokratiska medvetenhet och hans familjs långvariga närvaro i styret av staden. Julius Gedemo var den förste familjemedlemmen som fick romerskt medborgarskap, sannolikt från Julius Caesar (och tog hans namn som sitt eget) och antagligen under Gallerkrigen eller kort därefter. Rufus var den förste familjemedlemmen som tog ett fullständigt romerskt namn hellre än att behålla ett tredje namn med keltiskt ursprung, vilket visar den galliska adelns vilja till romanisering. Denne framträdande gall, en tredje generationens romersk medborgare, var också känd som romersk präst och augustinerpräst genom hans dedikation som hittats på amfiteatern i Lugdunum (Lyon), här känd som Confluens. Bibliografi (franska) L. Maurin, Saintes Antique des origines à la fin du sixième siècle après Jésus Christ, Saintes, 1978. Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, Arch of Germanicus, 4 december 2011. Externa länkar (franska) Structurae
Монастырь Корсунской Иконы Божией Матери

Монастырь в честь Корсунской иконы Божией Матери (фр. Le Monastère orthodoxe Notre Dame de Chersonèse или фр. Monastère orthodoxe de l'Icône de la Mère de Dieu de Chersonèse à Grassac) — православный женский монастырь Корсунской епархии, посвящённый «Корсунской» иконе Божией Матери и расположенный в деревне Думерак близ Грассака (департамент Шаранта) в 30 километрах от Ангулема во Франции. История Монастырь основан в 1987 году по благословению Экзарха Московского Патриархата в Западной Европе митрополита Владимира (Сабодана). В 1994 году в обители началось строительство каменного храма. 27 апреля 1996 года епископ Корсунский Гурий (Шалимов) совершил великое освящение новопостроенного храма в честь Успения Пресвятой Богородицы. Службы в монастыре совершаются на французском и церковно-славянском языках. Духовником монастыря является архимандрит Варсонофий (Феррье), настоятель скита Святого Духа в Ле-Мениль-Сен-Дени, принявший монашество под влиянием известного иконописца инока Григория (Круга). Старшей сестрой монастыря (на 2012 год) является монахиня Гликерия, парижанка, поступившая в монастырь в 2000 году. Иерей Иоанн Димитров отмечал: «Никто никогда не поменяет их расписание или ритм: ни прихожане, ни служащий священник. При этом сестры всегда гостеприимны, радостны и открыты. В молодости, по благословению Митрополита Антония Сурожского, они были послушницами в разных обителях Сербии и Финляндии, для того чтобы увидеть монашескую жизнь глазами самих монахинь, а затем уже основать свою монашескую общину. Мне кажется, им это удалось очень хорошо. В монастыре — атмосфера мира, покоя, молитвы, вне всякой суеты, без стремлений к чудесам и без бесконечных рассказов о явлениях, старцах и прочем подобном». Примечания Литература Корсунской иконы Божией Матери женский монастырь // Православная энциклопедия. — М., 2015. — Т. XXXVIII : Коринф — Крискентия. — С. 193-194. — 33 000 экз. — ISBN 978-5-89572-029-5. Ссылки Страница монастыря на сайте Корсунской епархии (фр.)