Katedrála Saint-Pierre (Saintes)

Katedrála svatého Petra v Saintes (francouzsky Cathédrale Saint-Pierre de Saintes) je jednou z nejvýznamnějších církevních staveb v Saintes, druhém největším městě departementu Charente-Maritime na západě Francie. Do roku 1802 byla katedrála sídlem diecéze Saintes, která byla následně připojena k diecézi La Rochelle. O titul katedrály dočasně přišla, avšak papež Pius IX. jej budově navrátil pontifikálním breve z 22. ledna 1852, čímž ustavil diecézi La Rochelle a Saintes. Od té doby má stavba status konkatedrály. V roce 1862 byla katedrála zapsána na seznam historických památek francouzského ministerstva kultury. Přilehlý kanovnický ambit byl na seznam historických památek zařazen 9. června 1937. Historie Dnešní katedrála stojí na místě raně křesťanské svatyně postavené v 6. století za episkopátu biskupa Palladia. V 11. století byla tato stavba zničena požárem. Biskup Pierre de Confolens (1112–1127) následně nechal vypracovat plány na nový kostel. Z této románské etapy se do současnosti dochovalo pouze jižní rameno příčné lodi s kupolí na pendentivech a vnějšími zdmi zdobenými slepými arkádami. Ve 13. století byl ke katedrále přistavěn ambit a obydlí pro kanovníky. Na počátku 15. století byla tato románská katedrála ve značně zchátralém stavu. Roku 1420 vedlo částečné zřícení kleneb k úmrtí člověka, což církevní úřady přimělo k rozhodnutí o její úplné přestavbě. Práce byly zahájeny krátce poté za biskupa Guye de Rochechouart. Původní románskou svatyni nahradila stavba ve stylu plaménkové gotiky, která byla ještě v roce 1472, během návštěvy krále Ludvíka XI., stále ve výstavbě. Nová katedrála měla tři podlaží; hranici mezi arkádami a vysokými okny tvořilo triforium. Stopa původní vysoké střechy je dodnes patrná na zadní straně věže – hřeben střechy dosahoval výšky 39 metrů. S výjimkou zvonice byla stavba téměř dokončena, když vypukly hugenotské války. V roce 1568 hugenotská vojska pod vedením Françoise de Coligny d'Andelot katedrálu vyplenila. Vojáci poničili portál, rozbili sochu Karla Velikého a zdevastovali část chórových kaplí i vybavení. Následně byly podkopány pilíře hlavní lodi, což vedlo k jejímu zřícení. Obnova hlavní lodi započala v roce 1585, avšak kvůli nedostatku financí byla postavena pouze do dvou třetin původní výšky. To vysvětluje existenci opěrných pilířů, které ční do prázdna. Původní křížové klenby již nebyly obnoveny; nahradila je cihelná klenba (odstraněna v roce 1926). Pouze boční lodi byly opět zaklenuty křížovými klenbami. Druhá vlna rekonstrukce proběhla za biskupa Louise de Bassompierre (1648–1676) a jeho nástupce Guillauma de La Brunetière (1677–1702). Chór byl přestavěn od roku 1660 a zaklenut dřevěnou klenbou připomínající obrácený trup lodi. Tato klenba byla původně omítnuta a znovu odhalena při restaurování v 70. letech 20. století. Během Velké francouzské revoluce stavba neutrpěla, tragický osud však postihl biskupa Pierra-Louise de la Rochefoucauld. V roce 1791 byl zatčen, protože odmítl složit přísahu na ústavu, a 2. září 1792 se stal jednou z obětí zářijových masakrů v pařížské věznici Carmes. V roce 1871 byl katedrále udělen titul Basilica minor. V srpnu 1965 došlo při renovaci k požáru, který poškodil kopuli. Po delší uzavírce kvůli technickému stavu v roce 2012 byla katedrála znovu otevřena veřejnosti 5. října 2013. Dne 12. května 2012 se katedrála svatého Petra poprvé zapojila do celoevropské akce „Noc katedrál“ (Nuit des Cathédrales), kterou iniciovalo lucemburské arcibiskupství. Událost vzbudila celostátní mediální pozornost. U příležitosti této akce byla rovněž představena nová odborná publikace o katedrále, vydaná nakladatelstvím Éditions Picard, na níž se podílelo osm autorů, včetně vědeckých pracovníků z CNRS. Krátce poté, 11. června 2012, byla katedrála na základě obecního nařízení z důvodu plánovaných oprav zcela uzavřena. Toto rozhodnutí vyvolalo politické kontroverze, které přesáhly regionální úroveň Kritici poukazovali na rozpor mezi ministerským výnosem a postupem radnice v Saintes – namítali především, že riziková část tvořila sotva šestinu stavby a nedošlo k žádnému opadávání zdiva. Po šestnácti měsících byla katedrála 5. října 2013 znovu otevřena pro veřejnost. Slavnostní znovuotevření doprovázela řada kulturních akcí a pontifikální mše celebrovaná biskupem Bernardem Houssetem. Architektura Zvonice Jedním z nejvýraznějších prvků katedrály je její věž s průchozím portálem (clocher-porche), která se tyčí do výšky 58 metrů a dominuje panoramatu města. Podle původních plánů měla věž nést kamennou jehlancovou špici, čímž by dosáhla celkové výšky 96 metrů. Kvůli náboženským válkám však zůstala nedokončena a byla zakryta měděnou kupolí, která jí dodává netypickou siluetu. Na vrcholovou plošinu zvonice vede točité schodiště z 15. století. Zvony Ve věži jsou zavěšeny čtyři zvony – tři houpavé (pro vyzvánění) a jeden pevný (pro odbíjení hodin): Pierre (bourdon): tón do1, hmotnost 1 750 kg. Byl odlit v roce 1834 dílnou Gouyot v Breuvannes. Marie: tón re1, hmotnost 1 240 kg. Odlita roku 1875 kovolitcem Guillaumem v Angers. Louis: tón mi1, hmotnost 892 kg. Odlit roku 1875 kovolitcem Guillaumem v Angers. Na vrcholu věže pod kupolí se nachází tzv. braillard (široký zvon s nízkým profilem). Je upevněn nehybně a slouží pouze jako cimbál pro hodinový stroj: Bez jména: tón mi1, hmotnost cca 500 kg. Odlit roku 1855 dílnou Lanoaille Dumas přímo v Saintes. Ačkoliv je Pierre největším zvonem katedrály, v rámci departementu Charente-Maritime jej hmotností překonává bourdon v bazilice svatého Eutropia (rovněž v Saintes). Pierre však patří ke třem nejhlubším zvonům v regionu. Portál Západní portál tvoří lomený oblouk se čtyřmi řadami archivolt, na nichž se nachází bohatá sochařská výzdoba s postavami andělů, apoštolů a osobností Starého zákona. Plastiky jsou uspořádány následovně: čtyři andělé na každé straně, následuje pět postav (biskupové, stavitelé), poté šest postav (rytíři, biskupové) a v poslední řadě sedm apoštolů. Loď Hlavní loď o čtyřech klenebních polích byla těžce poškozena během náboženských válek. Při rekonstrukci v závěru 16. století byla vystavěna pouze do dvou třetin své původní výšky, čímž zaniklo triforium i původní křížové klenby. Od roku 1926 je celý prostor lodi zakryt přiznaným dřevěným krovem. K hlavní lodi přiléhají boční lodi, do nichž se otevírají boční kaple zaklenuté šestidílnou klenbou. Původní stavbu z 15. století připomínají rozměrná okna s bohatými plaménkovými kružbami. Varhany Velké varhany jsou umístěny na kůru (tribuně) nad hlavní lodí. Do katedrály byly instalovány v roce 1626. Jsou dílem varhanáře Jehana Ourryho a v 18. století prošly rozsáhlou úpravou. Rozměry varhanní skříně činí 3,34 m na výšku, 6,24 m na šířku a 1,57 m na hloubku. Skříň se vyznačuje bohatou rokokovou výzdobou, jejíž součástí je i socha krále Davida hrajícího na harfu. Varhanní skříň je od roku 1943 zapsána na seznamu historických památek, samotný nástroj byl pod památkovou ochranu zařazen v roce 1973. Příčná loď Obě ramena transeptu jsou zaklenuta kopulemi na pendentivech. Zatímco severní rameno bylo z velké části přestavěno ve 14. a následně v 16. století, jižní rameno pochází v jádru z 12. století. Jedná se o jediný dochovaný pozůstatek románské katedrály vybudované Pierrem de Confolens. V jižní stěně je zasazena náhrobní nika ze 13. století. Zatímco apsida jižního ramene zůstala zachována a dnes v ní najdeme retábl z 18. století, apsida severního ramene byla stržena během vyplenění katedrály protestantskými vojsky. Severní transept sloužil v průběhu historie k různým účelům; v současnosti je zasvěcen Nejsvětějšímu Srdci Páně. Jižní transept je od roku 2012 uzavřen pro veřejnost z důvodu narušené statiky. Touto částí se prochází do ambitu a nachází se zde kaple svatého Josefa. Ambit, pokladnice a chór Kanovnický ambit Z jižního ramene příčné lodi lze vstoupit do kanovnického ambitu, který patří k vzácným dochovaným ukázkám tohoto typu ve Francii. Do současnosti se dochovala pouze jižní a západní galerie, v nichž jsou umístěny náhrobní kameny kanovníků. Chrámová pokladnice Vedlejší budova slouží jako prostor pro uložení katedrálního pokladu, který patří k nejvýznamnějším v regionu Poitou-Charentes. Mezi vystavenými předměty vyniká tepaný stříbrný kalich z 18. století od zlatníka Françoise-Daniela Imlina, obraz z 18. století znázorňující obrácení svaté Eustely, stříbrný krucifix v rokokovém stylu z roku 1776 nebo porcelánové konvičky (burety) z 18. století. Chór Chór katedrály je zaklenut dřevěnou klenbou ve tvaru obráceného lodního trupu. Je obklopen ochozem, z něhož se původně otevíralo patnáct paprsčitých kaplí; do dnešních dnů se jich však dochovalo pouze pět, ostatní byly zničeny hugenoty. Z nich nejvýznamnější je osová kaple, nazývaná „kaple Psalette“, která kombinuje prvky pozdní gotiky s nastupující renesancí. Byla vybudována v letech 1515–1520 a jsou v ní uloženy hrobky dvou děkanů kapituly. Dominantou chóru je ciborium z 19. století, zhotovené z prvků pocházejících z vybavení ženského kláštera (Abbaye aux Dames). Skládá se ze čtyř sloupů z červeného mramoru, které nesou polokruhový architráv. Sloupy daroval katedrále Napoleon Bonaparte v době, kdy byl prvním konzulem. Kvůli nedostatku financí však byly do podoby oltářního baldachýnu sestaveny až v roce 1822. Na díle se podíleli mramorář Penaud, zedník Morisson, truhlář Fragnaud a pozlacovač Riche; dokončeno bylo v roce 1826. Kaple Kaple křtitelnice (dříve sv. Šebestiána): Zdobí ji lustr a ciborium. Nachází se zde obraz Křest Kristův, který v 19. století namalovala učitelka kreslení slečna Delusse. Kaple sv. Máří Magdalény: Je v ní umístěn obraz Narození Panny Marie od Antoina Reissenera z 19. století. Kaple duší v očistci: Vedle oltáře zde stojí pomník obětem první světové války. K cennému vybavení patří dva památkově chráněné obrazy: Modlící se mnich (18. století) a Panna Maria přimlouvající se za duše v očistci (19. století) od Louise Sotty, který v Saintes působil jako učitel kreslení. Kaple sv. Michala: Uchovává památkově chráněné věnování Charlesi Guitardovi ze 16. století. Kaple sv. Terezie z Lisieux: V minulosti nesla názvy kaple deambulatoria, Nejsvětější Trojice či kaple Útočiště (du Refuge). Na svorníku klenby se nachází erb patronátní rodiny Du Refuge (stříbrný štít se dvěma červenými břevny a modrými figurami). Kaple Ducha svatého a Panny Marie Lourdské. Axiální kaple (tzv. Tourettova): Sloužila sborovému sdružení Psalette. Byla postavena v letech 1515–1520 v pozdně gotickém stylu s prvními renesančními prvky. Jsou zde pohřbeni dva děkani kapituly. Kaple Marie-Eustelle Harpain: V rámci ochozu ji tvoří pouze plná zeď, neboť původní kaple byla zničena během náboženských válek. Je zde umístěna vitráž věnovaná této světici. Kaple Panny Marie Vítězné (také kaple Nejsvětější svátosti): Nachází se v jižní části chóru. Má hvězdovou klenbu a výklenky s mušlovou výzdobou ze 17. století. Oltář, tabernákl a retábl jsou dílem místních sochařů bratří Arnoldů (19. století) a jsou památkově chráněny, stejně jako vitráž s vyobrazením patriarchů. Kaple sv. Josefa: Odpovídá jižní apsidě transeptu. Obsahuje kamenný malovaný retábl (18. století), obraz Narození Panny Marie od Riesenera (dar ministerstva vnitra z roku 1850) a kované věřící stolky. Ve zdi se dochoval náhrobek (enfeu) kardinála d’Archiaca. Kaple sv. Eutropia (dříve sv. Ondřeje a Jakuba): Je zde umístěna pamětní deska Jeana de Vivonne (1530–1599). Nachází se tu chráněný obraz z roku 1818 signovaný „Solla“, který zobrazuje svatou Eustellu u nohou svatého Eutropia, prvního biskupa v Saintes. Kaple zpovědnic (dříve kaple sv. Petra či Panny Marie Bolestné): Jsou zde umístěny dva chráněné obrazy svatého Petra (Svatý Petr s kohoutem a Pokání svatého Petra). Ve zdi jsou patrné dva zazděné vchody, které původně vedly do kaple Božího hrobu v křížové chodbě. Tyto dveře se tradičně otevíraly během pašijí. Původní sousoší Ukládání do hrobu z roku 1568 bylo zničeno. Na stéle v prostoru katedrály stojí socha Panny Marie de Recouvrance, patronky diecéze. Kaple blahoslaveného Pierra-Louise de la Rochefoucauld-Bayers: Zasvěcena poslednímu biskupovi v Saintes, beatifikovanému v roce 1926. Původně byla zasvěcena svaté Kateřině a svaté Barboře. Poutnictví Katedrála je centrem úcty k Panně Marii Zázračné (Notre-Dame-des-Miracles), jejíž socha je umístěna v křížení transeptu. Tento kult má středověký původ a navazuje na údajné zjevení Panny Marie v interiéru katedrály. Poutní tradice zůstala živá až do francouzské revoluce. K jejímu oficiálnímu a slavnostnímu obnovení došlo 8. prosince 1954, o což se zasloužil Xavier Morilleau, biskup koadjutor diecéze La Rochelle a Saintes. Významní dobrodinci a návštěvníci Katedrála hostila během své historie řadu významných osobností. V roce 1096 sloužil v tehdejším (původním) chrámu velikonoční mši papež Urban II. Další významná bohoslužba se zde konala na Vánoce roku 1700, kdy se jí zúčastnil Filip V., vévoda z Anjou a španělský král. Mezi dobrodince a návštěvníky původní katedrály patřili: Karel Veliký (císař) Jindřich II. Plantagenet (anglický král) Ludvík VII. Ludvík IX. (svatý Ludvík) Filip III. Mezi osobnosti, které navštívily současnou katedrálu, se řadí: francouzští králové Ludvík XI., Ludvík XIII. a Ludvík XIV. španělský král Filip V. císaři Napoleon I. a Napoleon III. Galerie památkově chráněných předmětů Interiér katedrály obsahuje bohatý soubor mobiliáře, který je evidován ve francouzské národní databázi památkově chráněných movitých objektů Base Palissy. Literatura Yves Blomme, La Cathédrale de Saintes, éditions Picard, Paris, 2012 (ISBN 978-2-7084-0924-8); 224 s. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Cathédrale Saint-Pierre de Saintes na francouzské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Katedrála Saint-Pierre de Saintes na Wikimedia Commons