Bazilika Saint-Eutrope (Saintes)

Bazilika Saint-Eutrope je jednou z hlavních katolických svatyní města Saintes ve francouzském departementu Charente-Maritime a diecézi La Rochelle a Saintes. 11. května 1886 byla bazilika papežem Lvem XIII. povýšena na baziliku minor. Románský kostel byl založen v roce 1081 z podnětu vévody z Akvitánie a hraběte z Poitou Viléma VIII. Akvitánského a v roce 1096 vysvěcen papežem Urbanem II. Je zasvěcen svatému Eutropovi ze Saintes, mučedníkovi, prvnímu biskupovi a evangelizátorovi regionu. Jeho hrobka, umístěná v kryptě, je od té doby navštěvována mnoha poutníky na poutní cestě do Santiaga de Compostela. Opatství v Cluny, kterému byl kostel od počátku svěřen, podporovalo založení převorství s až dvaceti mnichy, kteří měli na starosti bohoslužby a organizaci poutí. Francouzská revoluce vedla k definitivnímu uzavření převorství. Kostel, který prefekt Ferdinand Guillemardet považoval za zastaralý, byl v roce 1803 zbaven své lodi. Do té doby byl kostel Saint-Eutrope jednou z největších náboženských staveb v regionu: jeho loď pokrývala celé současné nádvoří. Byl také jednou z nejoriginálnějších kostelních staveb, díky svému rozdělení na horní a dolní kostel, se systémem schodů, které se sbíhaly uprostřed lodi a umožňovaly snadný pohyb poutníků. Kostel Saint-Eutrope, mistrovské dílo románského umění v oblasti Saintonge, zahrnuje také prvky jiných stylů, jako je věž (z 15. století), čistý produkt pozdní gotiky, postavená díky daru francouzského krále Ludvíka XI. Je dílem architekta Jeana Lebase (který byl také stavitelem baziliky Saint-Michel v Bordeaux) a dosahuje výšky téměř 80 metrů. Chór, rovněž gotický, pochází z 16. století a současné průčelí, velmi střízlivá románská napodobenina, pochází z 19. století. Bazilika uchovává mnoho velmi pečlivě zpracovaných románských hlavic a řadu vitráží z dílen ateliérů Gesta v Toulouse, Dagrant v Bordeaux a Léglise v Paříži. Bazilika je od roku 1840 zapsána na seznamu historických památek francouzského ministerstva kultury. Je také zapsána na seznamu světového dědictví UNESCO jako součást poutní cesty do Santiaga de Compostela ve Francii. Historie Eutropius, evangelizátor a mučedník O svatém Eutropiovi ze Saintes je známo relativně málo, dokonce i datum jeho biskupství zůstává nejisté. Podle tradice byl apoštolským misionářem pocházejícím z Řecka, kterého papež Klement I. vyslal, aby obrátil obyvatele dnešní oblasti Saintonge na novou víru. Podle této hypotézy by Eutrop žil v 1. století a byl jedním z prvních organizátorů rodící se křesťanské komunity. Druhá hypotéza z něj činí současníka římského císaře Decia, kolem poloviny 3. století. Tyto nepřesnosti však nesmějí zastínit jeho činnost organizátora prvních křesťanských komunit v regionu: katolická církev ho tak uznává jako prvního biskupa Saintes. Hagiografické texty uvádějí, že byl umučen za to, že obrátil na křesťanství dceru guvernéra města, svatou Estelle de Saintes. Byl odsouzen k ukamenování a poté k rozbití lebky sekerou. Jeho tělo bylo údajně pohřbeno věřícími nedaleko amfiteátru v Saintes. Podle tradice se k němu v smrti připojila Estelle de Saintes, kterou její otec odsoudil k popravě stětím. Řehoř z Tours uvádí, že ostatky svatého byly náhodou nalezeny mnichy, kteří káceli les poblíž amfiteátru. Když poznali hlubokou ránu na lebce způsobenou sekerou kata, měli ve spánku vidění svatého. Pozůstatky byly poté ověřeny biskupem Pallaisem ze Saintes, který je nechal přenést do dnes již neexistujícího kostela Saint-Étienne, než nechal postavit první pohřební baziliku. Tato bazilika se zdá být doložena v průběhu 6. století. Byla vážně poškozena normanskými nájezdníky, kteří ji v 9. století vyplenili. Po rekonstrukci na počátku 11. století byla však velmi zchátralá. Poutní cesta do Santiaga de Compostela Guillaume VIII. z Akvitánie, vévoda z Akvitánie a hrabě z Poitou, svěřil skromnou svatyni benediktinskému opatství v Cluny. To, v touze podpořit poutě do Santiaga de Compostela, zahájilo stavbu obrovského poutního kostela o dvou podlažích. Stavbu svěřili architektovi, který byl sice zjevně zkušený, ale zůstává málo známý: Benoîtovi. Základní kámen nového kostela byl položen v roce 1081 a v roce 1096, kdy byly obě svatyně vysvěceny, byla stavba již v pokročilém stadiu. 20. dubna 1096 sloužil papež Urban II. slavnostní mši v horním kostele, zatímco biskup Saintes Ramnulphe de Foucault celebroval na oltáři dolního kostela. O několik měsíců později, 14. října, biskup Ramnulphe vedl obřady přenesení relikvií svatého Eutropa a svatého Leonce (dnes ztracených) do nové svatyně. V blízkosti kostela bylo založeno převorství, kde se asi dvacet mnichů staralo o bohoslužby a správu pouti. Ve 12. století se kostel stal důležitou zastávkou na poutní cestě „Via Turonensis“, nejzápadnější cestě vedoucí do Santiaga de Compostela. Aimery Picaud ve svém průvodci pro poutníky do Santiaga uvádí: „Na cestě do Santiaga de Compostela musí poutníci v Saintes s oddaností navštívit tělo blahoslaveného Eutropa, biskupa a mučedníka“. Přicházeli sem na pouť významné osobnosti, například Alfons z Poitiers, který navíc do svého testamentu zahrnul žádost o věčnou mši za odpočinek své duše. Za částku šedesáti solů ročně měli mniši ze Saint-Eutrope každoročně sloužit mši v den svátku Nanebevstoupení Páně, tedy několik dní před datem jeho skutečného úmrtí, k němuž došlo 21. srpna 1271. V průběhu historie tak učinilo několik panovníků, z nichž nejznámější je Ludvík XI., který finančně přispěl na stavbu nové věže s vysokou hrotitou střechou, typickou pro pozdní gotiku, a na modernizaci svatyně přidáním osové kaple a zpevněním dolní části kostela. Stejně tak byly na náklady krále zcela renovovány budovy opatství, které byly poškozeny během francouzsko-anglických konfliktů. Návrat relikviáře svatého Eutropa Ačkoli budova kostela příliš neutrpěla v důsledku náboženských válek, relikvie však byly krutě zničeny hrstkou fanatiků. Tělo svatého bylo exhumováno a spáleno, s výjimkou hlavy svatého, která se podařilo zachránit a byla odeslána do Bordeaux převorem Saint-Eutrope, Françoisem Noëlem. Dočasně byla uložena v katedrále Saint-André, kde zůstala až do roku 1602. Nový převor Saint-Eutrope, Pierre de La Place, zaslal žádost kardinálu Françoisovi d'Escoubleau de Sourdis, arcibiskupovi Bordeaux a primasovi Akvitánie, aby hlava svatého mohla být vrácena na své místo. Povolení bylo uděleno a po slavnostním průvodu byla relikvie 16. dubna 1602 vrácena řeholníkům ze Saint-Eutrope v opatství Saint-Sauveur de Blaye. 19. dubna dorazil průvod do Saintes, kde byl uvítán zvoněním městských zvonů a salvami z děl, které na rozkaz guvernéra Louise de Pernes vypálili vojáci z citadely. Zkáza kostela V roce 1789 zemřel poslední převor Saint-Eutrope, Henri-François d'Aubourg. Listiny převorství byly o několik měsíců později zabaveny revolučními úřady a během jakobínského teroru spáleny na veřejném prostranství v souladu se zákonem „o feudálních titulech a pověrách” ze dne 17. července 1793. 10. srpna 1793 byly pergameny obsahující historii převorství spáleny na hranici na náměstí Place des Cordeliers, s výjimkou několika dokumentů, které uchránil jistý Lacoste, člen městské správy. Již v roce 1792 byly zaznamenány znepokojivé známky poškození. Na různých místech lodi, na klenbách a několika pilířích se objevily praskliny. O několik let později se kněz sloužící ve farnosti připojil k obavám svých farníků, kteří se obávali, že se klenba zřítí. Opravy byly odhadnuty na 1500 franků, což byla v té době značná částka, kterou nikdo nebyl ochoten zaplatit. Pouze několik hlasů se ozvalo, když prefekt Ferdinand Guillemardet nařízením ze dne 25. září 1802 nařídil zboření lodi spojující horní a dolní kostel, čímž byla svatyně nenávratně poškozena. Demolice lodi skutečně začala 8. ledna 1803 a byla dokončena během několika měsíců, přičemž materiály byly znovu použity obyvateli. Dočasně byla postavena plná zeď s nevkusným portálem, která byla v roce 1831 nahrazena novorománským průčelím, dílem architekta Prévôta. Ten se také podílel na rekonstrukci kupole křížení a části jižního kříže. Přestavba kostela na baziliku O tři roky později, v roce 1843, byly při restaurátorských pracích v dolní části kostela objeveny monolitické kenotafy s nápisem „EVTROPIVS”. Tyto kenotafy by mohly pocházet z 6. století. Následující rok, v roce 1844, vedlo padání kamenů k nouzové restauraci zvonice, kterou vedl architekt Clerget. 11. května 1886 byl kostel Saint-Eutrope papežem Lvem XIII. prohlášen za baziliku minor. V noci z 11. na 12. srpna 1983 byla bazilika postižena žhářským útokem, který zničil mahagonové lavice a částečně poškodil horní kostel a zvonici. Byly provedeny rozsáhlé restaurátorské práce, které vedly k rekonstrukci popraskaného klenebního oblouku, obnově kleneb oslabených požárem, zatímco stěny byly očištěny a vybavení nahrazeno. Empora postavená v 19. století byla restaurována. 24. května 1986 biskup La Rochelle a Saintes Jacques David vysvětil nový oltář během slavnostní mše. Relikvie hlavy svatého Eutropa byla umístěna do nového relikviáře zabudovaného do hlavního oltáře. V roce 1999 byla bazilika Saint-Eutrope zapsána na seznam světového dědictví UNESCO jako součást poutní cesty do Santiaga de Compostela ve Francii. Během restaurování památky v letech 2021–2022 byly prázdné nebo příliš poškozené modillony na severní fasádě nahrazeny novými, které znázorňují pandemii Covid-19, ale zároveň zapadají do románského uměleckého stylu. Architektura Dolní kostel Pohřební bazilika – nazývaná také dolní kostel nebo krypta – je nejstarší částí kostela. Byla postavena po roce 1081 první dílnou, která se podílela na stavbě kostela, a zahrnuje dvě křížové lodě s orientovanými apsidami, trojlodí se čtyřmi přímými poli, jejichž střední část je pokryta sníženou klenbou podporovanou mohutnými torusy, a apsidou s chórovým ochozem a řadou tří kaplí s klenutými klenbami. Polokruhová okna zajišťují rovnoměrné osvětlení svatyně. Čtyři páry masivních pilířů s kruhovými nebo křížovými základnami vymezují hranici mezi hlavní lodí a bočními loděmi. Hlavice sloupů, zdobené převážně rostlinnými motivy a propletenými vzory inspirovanými antikou, patří k nejpozoruhodnějším prvkům kostela. U vchodu do dolní části kostela se nachází široký pás s poměrně hrubými květinovými motivy, který vykazuje charakteristické rysy merovejského sochařství. Může se jednat o znovu použitý prvek ze staré baziliky postavené v 6. století biskupem Pallaisem ze Saintes. Rozměry dolní části kostela z něj činí jednu z nejrozsáhlejších románských krypt v Evropě: její celková délka je 35 metrů a výška pod klenbou 5 metrů. Kdysi vedlo schodiště přímo do horního kostela přes společnou loď, což je dnes jedinečné uspořádání, které bylo narušeno zničením lodi v roce 1803. Na počátku 20. století byla provedena rozsáhlá rekonstrukce dolního kostela. Uprostřed krypty připomíná svatého monolitický kenotaf. Horní kostel Ve své současné podobě se horní kostel skládá ze dvou ramen transeptu a hluboké apsidy, která dnes slouží jako hlavní loď. Ta se skládá ze čtyř přímých polí pokrytých klenbou s lomeným obloukem, lemovaných bočními loděmi s poloklenbami, a pokračuje osovou kaplí, která dnes slouží jako liturgický chór. Celek se skládá z jednoho pole a pětibokého kruhového prostoru a je zaklenut žebrovou klenbou. Osovou kapli lemují dvě románské boční kaple. Centrální loď je zvýšena díky sloupkům opírajícím se o konzoly. Celková délka baziliky dosahuje 42 metrů a výška klenby 10 metrů, což bylo na svou dobu velkým technickým úspěchem. Výška pod kopulí křížové lodi dosahuje 14 metrů. Mezi pozoruhodné prvky baziliky patří zejména hlavice, díla druhé sochařské dílny, která pokračovala v práci započaté o několik desetiletí dříve. Zejména je zde „vážení duší”, které muselo být vytvořeno na počátku 12. století. Sochařství zde nabývá zvláštního rozměru a rozvíjí se v bohatství detailů, které kombinují postavy a rostlinné motivy. Tato sloupová hlavice, jedna z nejznámějších, zobrazuje Poslední soud, což naznačuje váha naklánějící se k andělu s klidným výrazem, zatímco antropomorfní démon vypadá velmi rozčileně. Pozoruhodné jsou i další hlavice s historickými výjevy, zejména ten, který zobrazuje „Daniela v jámě lvové“ s velkým realismem, pozoruhodný zejména drapérií oděvů. Další hlavice jsou zdobeny vyobrazeními exotických zvířat, mezi nimiž jsou lvi nesoucí na zádech ptáky neurčitého druhu; další zobrazují stejná zvířata v boji, což je pravděpodobně alegorie boje mezi neřestmi a ctnostmi, neboli psychomachie. Objevují se zde také mytické postavy, například mořská panna, a zvířata z fantastického bestiáře, které se jinak vyskytují v mnoha románských kostelech v regionu. Některé hlavice jsou zdobeny geometrickými vzory, vinnou révou, medailony, listovím a palmetami. Toto bohatství ornamentů se nachází také na vnějších stěnách bočních lodí a bočních kaplí chóru. Stěny bočních lodí se tak tyčí do tří úrovní, tj. dvou úrovní polokruhových arkád oddělených plnou stěnou. Opěrné sloupy oddělují velké oblouky nebo se v horní části otevírají velká románská okna zakončené okulem, zatímco spodní úroveň je střízlivější, ale má podobný vzor. Malá polokruhová okna tak osvětlují spodní část kostela. Boční kaple mají čtyři úrovně: v horní části je vlys z půlkruhových oblouků, dále okna orámovaná sloupky střídající se se slepými oblouky, plná zeď a v dolní části další řada půlkruhových oken. Uvnitř se nacházejí vitráže, které pocházejí převážně z konce 19. a počátku 20. století. V bočních lodích jsou vitráže z dílny Dagrant v Bordeaux, které zobrazují místní svaté nebo osobnosti, které se zapsaly do místní historie. V centrální apsidě jsou vyobrazeny scény z mučednictví svatého Eutropa ze Saintes a pocházejí z dílny Gesta v Toulouse. Vitráže v severní apsidě pocházejí z 20. století a byly vyrobeny v dílně Léglise v Paříži. Původní kostelní loď Než byla loď zbořena, měřila původní budova 75 metrů na délku (oproti současným 42 metrům) a 15,60 metrů na šířku, jak uvádí Claude Masse ve svém popisu baziliky z počátku 18. století. Loď tvořila trojité lodní těleso se čtyřmi širokými klenebními poli. Hlavní lodní těleso mělo klenbu s lomeným obloukem, podepřenou poloklenbami bočních lodí, což je osvědčený princip románské architektury. Klenba hlavní lodi byla podepřena mohutnými příčnými oblouky spočívajícími na polovičních sloupcích, podle principu, který se opakuje v chóru. Pro mnoho odborníků na sakrální architekturu, mezi nimiž v minulém století vynikal Charles Dangibeaud, byla stará loď díky svému zvláštnímu půdorysu jedinečnou stavbou ve Francii. Ta byla totiž záměrně snížena a obsahovala řadu schodů, které umožňovaly poutníkům pohyb mezi horní a dolní částí kostela. Přístup do lodi z přední části kostela byl zajištěn prvním schodištěm, které vedlo na jakousi podestu v jedné úrovni s dlažbou bočních lodí. Další schodiště ve tvaru podkovy lemovalo tuto podestu a umožňovalo přístup na mírně se svažující plošinu, která pokračovala schodištěm vedoucím pod podlahu transeptu a umožňujícím přímý přístup do dolního kostela a k hrobce svatého. Souběžně s tím se podesta tvořená bočními loděmi prodlužovala schody, které naopak vedly do horního kostela. Kromě plánů Clauda Masseho a abbého Brianda z 18. století a Dupuyho z 19. století se z tohoto jedinečného zařízení nic nezachovalo, protože místo bývalé lodi bylo zasypáno sutí, aby se z něj stalo náměstí a poté parkoviště. O této části budovy svědčí pouze část zdi s obloukovým oknem orámovaným sloupky a zachovalým sloupem s poměrně hrubou hlavicí. Popisy abbého Brianda – publikované na počátku 19. století – umožňují si udělat představu o původním průčelí. To bylo charakteristické pro románské umění v oblasti Saintonge a skládalo se ze tří horizontálních úrovní. V přízemí se nacházel centrální portál obklopený dvěma slepými oblouky, což bylo v náboženské architektuře tohoto regionu běžné. V dalším patře byla v centrálním oblouku umístěna jezdecká socha, o které však nejsou známy žádné další informace. Celek zakončoval štít. Po stranách průčelí byly umístěny dvě věžičky. Kresba Isaaca Gogueta, protestantského zlatníka, z roku 1780 zachycuje původní průčelí kostela. Tato kresba je uložena v Médiathèque Michel-Crépeau v La Rochelle a je uvedena v biografii Isaaca Gogueta, která vyšla v srpnu 2013 v nakladatelství Croît vif. Současná novorománské průčelí je dílem architekta Prévôta. Pochází z roku 1831. Zvony Zvonice ukrývá čtyři zvony: Eutrope-Marguerite (bourdon): do # 3 - 1 995 kg, odlitý v roce 1886 Georgesem Bollée, slévačem v Orléans; Marie-Madelaine: fa # 3 - přibližně 670 kg, odlitý v roce 1863 Elie Deyresem, slévačem v Bordeaux; Eutrope: sol 3 - přibližně 550 kg, odlitý v roce 1834 Victorem Gouyotem; Eutrope-Eustelle: la 3 – přibližně 390 kg, odlitý v roce 1832 Roudierem, slévačem v Bordeaux. Eutrope-Marguerite je nejtěžší zvon v departementu Charente-Maritime. Je to dáno tím, že byl navržen a odlit v velmi těžkém provedení, což znamená, že tloušťka jeho bronzu je obzvláště velká. Tento zvon vydává stejný tón jako zvon katedrály Saint-Louis v La Rochelle. Pouze tři zvony v departementu Charente-Maritime vydávají hlubší tón: zvon katedrály Saint-Pierre v Saintes, zvon kostela Saint-Sauveur v La Rochelle a zvon velkých hodin v La Rochelle. Bývalý klášter V blízkosti baziliky, v ulici Saint-Eutrope, jsou ještě vidět několik skromných zbytků bývalého kláštera. Současné budovy pocházejí z konce 18. století a nahradily klášterní komplex, který upadl v zapomnění. Ačkoli v roce 1698 existovaly ještě dva klášterní ambity, celý klášterní komplex byl později zničen a nahrazen klasickou obytnou budovou. Ta si zachovala kapli, která je dnes přeměněna na koncertní sál. Mobiliář Odkazy Literatura François Eygun avec le concours de Jean Dupont, Saintonge romane, s. 37-47 a 83-86, Éditions Zodiaque (collection « la nuit des temps » no 33), La Pierre-qui-Vire, 1970 (ISBN 978-2736901578). René Crozet, L'art roman en Saintonge, Paris, éd. Picard, 1971. Jacques Lacoste, La sculpture romane en Saintonge : l'imaginaire et la foi, Saint-Cyr-sur-Loire, éd. Pirot, 1998. Christian Gensbeitel, Promenades romanes en Aunis-Saintonge, La Crèche, Geste éditions, 2007. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Basilique Saint-Eutrope de Saintes na francouzské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Bazilika Saint-Eutrope de Saintes na Wikimedia Commons