Opatství Saint-Sauveur (Charroux)

Benediktinské opatství Saint-Sauveur, založené v 8. století a dnes v ruinách, se nachází ve francouzské obci Charroux v departementu Vienne v metropolitním regionu Nová Akvitánie. Historie Založení opatství Saint-Sauveur de Charroux je opatství řídící se pravidly řádu svatého Benedikta. Bylo založeno v roce 784 nebo 785 hrabětem Rogerem z Limoges a jeho ženou Euphrasií z Auvergne pod ochranou Karla Velikého. Hrabě daroval nově založenému opatství majetky v Poitou, Limousinu, Périgordu a Auvergne. Nové opatství navíc velmi brzy těží z velkorysosti karolínských panovníků, podobně jako opatství Saint-Maixent, Nouaillé, Saint-Jean-d'Angély, Saint-Cyprien de Poitiers nebo Saint-Cybard d'Angoulême. Jeho opat navíc vykonává skutečnou moc. Díky sbírkám knih a vzácných a luxusních předmětů se stala také a především významným centrem víry a kultury. Během dvou století se opatství Saint-Sauveur stalo hlavním náboženským centrem křesťanství, ve kterém se konaly čtyři koncily, z nichž ten první konaný v roce 989 – koncil v Charroux a svolaný pod záštitou vévody z Akvitánie a hraběte z Poitiers Viléma IV. Akvitánského – zavedl Boží mír. Díky významným relikviím se také stala významným poutním místem. Nejznámější z nich je relikvie zvaná Svatý kříž, dar císaře Karla Velikého, a jedna z mnoha relikvií svaté předkožky uchovávaných po celém světě, připomínající obřízku Ježíše, která byla údajně získána zázračným způsobem. V Poitou již opatství Sainte-Croix v Poitiers získalo relikvii Svatého kříže, kterou v roce 567 daroval jeho zakladatelce, svaté Radegundě, císař z Konstantinopole. Opatství přijalo od roku 830 více než 80 mnichů. Z původních budov opatství se téměř nic nezachovalo. Dvě sloupové hlavice jsou uchovány v Charroux a v muzeu Sainte-Croix v Poitiers je fragment pohřebního nápisu Justa, opata z Charroux z doby kolem roku 817. Tyto dvě sloupové hlavice mají trojúhelníkovou vyřezávanou výzdobu. Motiv propletených linií připomíná karolínské iluminace a jsou jednou ze složek franko-saského uměleckého proudu 9. století. Středověk: sláva a vliv Od roku 1017 nařídil opat Geoffroy rozsáhlé stavební práce. Kolem roku 1000 totiž války mezi poitouvskými pány, plenění a požáry několikrát vyhnaly mnichy. Na opatství však dopadla neblahá osudová rána: několik požárů zničilo nové stavby. První vysvěcení se konalo v roce 1028 a druhé v roce 1047. V roce 1048 svatyni zničil opětovný požár. V roce 1082 byla opatství přestavěno. Jako centrum umělecké tvorby byla budova klášterního kostela postavena novými stavebními postupy: sloupy se čtyřmi laloky, boční lodě s vysokými okny, kamenné klenby, přičemž byly zachovány některé archaické prvky karolínské architektury: zvonice s portálem, apsidy se šikmými stěnami. Byl to jeden z největších křesťanských kostelů (114 metrů dlouhý) té doby. V roce 1096 Charroux přivítal papeže Urbana II., který vysvětil nový oltář. Tento oltář se nachází nad kryptou, uprostřed rotundy. Je osvětlen věží-lucernou. Urban II. také zaručil vlastnická práva opatství proti právům hrabat a biskupů. Opatství Charroux také získalo imunitu, svobodnou volbu svého opata, nedotknutelnost svého majetku, svobodnou správu opatství a jeho majetku. Na konci 11. a na počátku 12. století dosáhlo opatství Saint-Sauveur vrcholu své moci. Vlastnilo 96 kostelů v 16 diecézích ve Francii, Anglii a Flandrech. Vévodové a hrabata je navštěvovali nebo zde nechávali vychovávat své děti. Pobývali zde francouzští králové jako Filip I. Francouzský nebo anglický král Jindřich I. Anglický. Bohatství opatství pocházelo jednak z jeho polohy na poutní cestě do Santiaga de Compostela, ale také z jeho relikvií, které byly samy o sobě předmětem poutí. Ve 13. století se opatství dále rozšiřovalo. V roce 1269 byl na západní fasádě opatského kostela postaven gotický portál. Jedná se o trojitý portál, který odpovídá trojlodí. Chrání jej předsíň s věží a dvěma věžičkami. Úpadek Od začátku stoleté války se opatství potýkalo s obtížemi. Mše, kalichy, knihy a archivy byly uloženy v Poitiers, aby unikly zničení Angličany a Gaskoňci. Ale Poitiers bylo v roce 1345 dobyto. V roce 1385 zde zůstalo pouze 40 mnichů. V tomto bouřlivém období pokračuje opouštění opatství. Příjmy z veškerého majetku jsou na nejnižší úrovni a posledních 20 mnichů je nuceno odejít ke svým příbuzným nebo přátelům. V roce 1422 je opatství vypáleno. V roce 1444 byl Jean Chaperon jmenován opatem a během svého 30letého působení v této funkci obnovil opatství. Hrad Mauprévoir se stal obvyklým sídlem opata. V roce 1471 spadalo pod Saint-Sauveur 152 kostelů z 11 diecézí, 60 převorství a tři dceřiné opatství (Ham, Issoire a Andres). Po smrti Jeana Chaperona v roce 1474 se situace opatství zdála být obnovena. Na památku Karla Velikého potvrdil Ludvík XI. svou královskou ochranu a privilegia opatství svými patentními listinami v roce 1476. Se zavedením správy in commendam v 16. století však opatství vstoupilo do dlouhé agonie. Navzdory stále významným příjmům upadlo opatství do úpadku, stejně jako mnoho jiných opatství v Poitou ve stejné době. Docházelo k loupežím, včetně krádeže pokladu. Následovala řada špatných správců, kteří již nežili v opatství, ale u francouzského dvora. Zvony byly roztaveny, luxusní liturgické vybavení prodáno a opravy zanedbávány. Od roku 1561 se mniši kvůli náboženským válkám již nescházeli v kapitule. Třikrát (1562, 1569 a 1587), z toho jednou Rogerem de Carbonnières, bylo opatství vypleněno a zničeno. Po roce 1580 zbývalo jen asi deset mnichů, kteří se již nemohli v opatství ubytovat. Zánik a znovuzrození Patent krále Ludvíka XV. z roku 1760 oznámil zánik opatství. 1. dubna 1762 papež Klement XIII. bulou oficiálně potvrdil uzavření opatství a připojení jeho majetku k Saint-Julien de Brioude. Parlament francouzského království zaznamenal toto definitivní uzavření v roce 1780. Když bylo v roce 1796 opatství prodáno jako národní majetek, bylo v ruinách. Opatství bylo prodáno v pěti částech a využíváno jako lom. Jednu z jeho částí, zahrnující osmibokou věž a klášter, koupil abbé Charles Loiseau de Grandmaison (1740-1797), tehdejší farář v Surinu. Na počátku 19. století byly zbývající budovy opatství přeměněny na kamenolom (vylámané kameny z budov opatství se nacházejí ve všech osadách kolem Charroux), ale rodina Loyzeau de Grandmaison odolala hrozbám obce, která chtěla památku zbourat, protože údajně představovala nebezpečí pro veřejnost. Společnost Société des antiquaires de l'Ouest, založená v roce 1834, její předseda Charles de Chergé a Prosper Mérimée zasáhli ve prospěch zachování památky. Věž-lucerna byla v roce 1846 zařazena mezi historické památky, fragmenty gotického portálu (37 soch) byly repatriovány a jsou stále na svém místě v kapitulní síni. Zbytky jižní kaple chóru opatského kostela jsou od roku 1945 zapsány jako historická památka. Budovy a pozemky na území bývalého opatství jsou od roku 1950 zapsány jako historické památky a všechny zbytky jsou od téhož roku zapsány na seznamu historických památek francouzského ministerstva kultury. Architektura Opatský kostel je postaven v románském slohu, s výjimkou západní fasády, která je gotická. Půdorys budovy Díky vykopávkám a restaurátorským pracím provedeným v letech 1946 až 1953 se podařilo obnovit půdorys budovy. Velmi originální půdorys opatského kostela Saint-Sauveur, který zahrnuje rozsáhlou rotundu mezi chórem a lodí, je odkazem na kostel Božího hrobu v Jeruzalémě. Jedná se tedy o rotundu se třemi ambity, které obklopovaly věž. Na severu a jihu sloužily dvě kaple jako transept. Na východě byl chór vyhrazen pro mnichy a na západě se nacházela loď lemovaná bočními loděmi, která končila narthexem a impozantní fasádou. Pod věží byla vykopána krypta, nad kterou se tyčil hlavní oltář. V téže době si tuto formu zvolilo několik náboženských staveb, které plnily pohřební funkci (byly postaveny nad kryptou) a symbolizovaly vzkříšení. K tomuto architektonickému řešení mohla vést přítomnost relikvií pravého kříže. V Dijonu má opatský kostel, postavený v 11. století Guillaumem de Volpiano, také třípodlažní rotundu složenou ze tří ambitů s monolitickými sloupy kolem centrální části otevřené po celé výšce. V departementu Vienne patří Octogone de la Maison-Dieu de Montmorillon do této skupiny budov, jejichž symbolický význam jasně vyjadřuje, protože se nacházel v centru hřbitova tohoto bývalého charitativního domu, založeného zbožným poutníkem po návratu z Jeruzaléma. Dolní sál sloužil jako kostnice a horní sál jako kaple. Centrální půdorys je převzat z antických mauzoleí. Je běžný v pohřební architektuře, zejména u martyrií, budov určených k uchovávání relikvií svatých mučedníků. Jeho celkově kruhový tvar symbolizuje věčný život a usnadňuje shromáždění a rozjímání věřících kolem hrobu. Celá budova měřila 126 m na délku. Osmiboká věž Z celého opatství zůstala zachována pouze osmiboká věž-lucerna z 11. století, známá jako Charlemagne, která tvoří střed rotundy opatského kostela. Má průměr 12 metrů a výšku 37 metrů. Je osmiboká. Spodní část tvoří osm čtyřlaločných pilířů, které jsou v polovině výšky spojeny řadou polokruhových oblouků, které nesou horní arkádové oblouky. Na fasádě jsou vidět první dvě patra arkád, které se původně nacházely uvnitř kostela. Pás z lomového kamene označuje oporu klenby opatství Saint-Maixent v Saint-Maixent-l'École. Světlo vstupovalo vysokými okny a osvětlovalo oltář, odtud pochází název lucernová věž. Hlavní oltář byl umístěn uprostřed, přímo nad kryptou, kde byly vystaveny relikvie. Přístup do krypty byl po schodech na severovýchodní straně. Vytesaná deska zasazená do zdi je zdobena dvěma ptáky v téměř plném reliéfu, kteří pijí z kalicha. Vyřezávaná výzdoba se nachází na hlavicích sloupů. Na první úrovni jsou hlavice složeny ze dvou nad sebou umístěných částí spojených maltou a patří do série dílny nebo školy zvané „à feuilles grasses“ (s tučnými listy), jejíž nejstarší projev lze rozpoznat v kryptě opatského kostela opatství Saint-Maixent de Saint-Maixent-l'École. Jeho vliv se v letech 1060–1080 projevil na stavbách, jako je kostel Saint-Hilaire-le-Grand de Poitiers v Poitiers. Charakteristické rysy této dílny lze nalézt také v Berry a Normandii, až po Itálii a Španělsko. Muzeum Sainte-Croix v Poitiers uchovává exempláře pocházející ze Saint-Hilaire nebo Saint-Nicolas v Poitiers. Ze 16 hlavic arkád má 14 tento motiv vytvořený z propletených stonků a „bohatého listoví” rozvíjejícího se v rozích. V tomto ohledu se výzdoba velmi liší od antických akantových listů a vyznačuje se svou originalitou. V Charroux mají dva kapitály na horním kameni výzdobu v podobě lvů, jejichž hlavy tvoří rohové voluty. Zvířata jsou uspořádána po dvojicích. Každý druhý lev má hřívu, což může být způsob, jak rozlišit samce od samice. Král zvířat je strážcem chrámu a někdy také symbolem Krista (Kristus je nazýván „Lvem z kmene Juda“ Ap, 5-5). Je prvním zvířetem, které se objevuje v románském bestiáři v Poitou. V patrech mají hlavice hladké koše, kdysi malované, s rohovými volutami. Rotunda Má trojitý ambit. Uspořádání takového prostoru umožňovalo přijímat poutníky a nechat je procházet před relikviemi a vedlejšími oltáři, aniž by rušili případné obřady nebo rozjímání mnichů. Ambity kdysi zdobilo 50 až 70 hlavic. Pocházejí ze třetí čtvrtiny 12. století. Stěna chóru mnichů některé z nich zachovala. Dvě byly znovu použity v domě v městečku Charroux a další dvě jsou uloženy v kapitulní síni. Jsou zdobeny jednoduchými a jemnými listy. Jsou stejného typu jako ty v ambitu opatství Saint-Savin sur Gartempe a kostele Sainte-Radegonde de Poitiers v Poitiers. Svědčí tedy o uměleckých vazbách mezi Charroux, Saint-Savin sur Gartempe a Poitiers. Portál V roce 1269 byly před románskou fasádou umístěny tři gotické portály. Zachované sochy z částí portálů představují vrchol gotické sochařství v Poitou. Portál představuje výjev z posledního soudu. Benediktin z Poitiers jej v 18. století popsal takto: „Celá plocha tohoto rozsáhlého poloklenutého prostoru byla kdysi obloukovitá a tvořena devíti kruhy, všechny stejně zdobené různými postavami. První ze sedmi zbývajících obsahuje 14 králů s korunou na hlavě a žezlem v rukou. Většina žezel je zlomená. Některá z těch, která se dochovala, nejsou zakončena liliemi, ale jakousi pochodní. Oba králové, kteří uzavírají oblouk na každé straně, jsou velmi mladí. Na druhém je vytesáno 14 biskupů s mitrou na hlavě a berlou v ruce. Na třetím je vyřezáno dalších 14 postav, z nichž většina je oblečena v mnišských hábitech. Mezi těmito postavami, z nichž téměř všechny drží v rukou poháry, jsou dvě jeptišky a několik mnichů, z nichž jeden je korunován. Čtvrtý kruh také nese 14 postav, které drží v rukou knihy a svitky. Pátý kruh má 12 postav, z nichž některé mají v rukou také knihy a některé různé nástroje. Šestý kruh je obsazen deseti anděly s kadidelnicemi a kalichy v rukou. A konečně sedmý kruh tvoří osmnáct postav, které mají ruce natažené k Věčnému Otci, který je v pozadí a vedle kterého jsou andělé, z nichž dva mají trubky, do kterých foukají, dva další klečí a klaní se, pátý stojí a šestý také stojí a nese jakýsi kříž. Uprostřed každého kruhu je další postava, která má rozpažené ruce doprava a doleva. Uprostřed králů drží v rukou dva globusy a nad hlavou má holubici, která nepochybně představuje Ducha Svatého... Postavy sedmého kruhu mi připadají jako duše v očistci, které natahují ruce, aby byly vysvobozeny, a andělé je volají pomocí trubek.“] Postavy byly rozděleny do kategorií: andělé, apoštolové, proroci. Jsou rozmístěny poblíž Krista v ráji. Biskupové a králové, kteří vládli ve světě, byli od něj vzdálenější. V každé kategorii biskupů a králů byli nejstarší postavy blízko Krista, nejmladší byli na konci archivolt (kruhů). Realismus tváří a drapérií odhaluje zručnost sochařů, kteří pracovali na stavbě Sainte-Chapelle v Paříži. Kristus Posledního soudu, sedící na vyřezávané lavici, zdobil střed tympanonu vchodu do kostela. Má tvář třicátníka, jak bylo ve 13. století zvykem. Je to Kristus, který se vrací na konci časů, aby soudil lidi (Mt 24,30-31). Prvky portálu jsou vystaveny v kapitulní síni a v takzvané „pokladnici“. Klášterní budovy Nacházejí se na jihu, v prodloužení ramene transeptu. Brána vede do starého kláštera, jehož celkový půdorys je podtržen gotickými sloupy a oblouky. Klášter byl přestavěn v 15. století pod vedením opata Chaperona, jehož znak, tři čepice, je vyobrazen na hlavicích sloupů v kapitulní síni. Kapitula, krytá chodba a poté sál se čtyřmi klenbami spočívajícími na centrálním sloupu, na sebe navazují. Celý komplex pochází z 13. století. Kapitula Kapitula byla přestavěna za opata Jeana Chaperona se šesti klenbami a gotickými dveřmi vedoucími do románského kostela. Pochází z 15. století. Je zaklenutá šesti gotickými klenbami. Je to místo, kde mniši organizovali každodenní život opatství poté, co přečetli kapitolu z řehole svatého Benedikta. Deska na podlaze označuje místo třinácti hrobů řeholníků, které byly objeveny při archeologických vykopávkách v roce 1949. Místnost zvaná „pokladnice” V této síni jsou vystaveny vyřezávané kameny, zejména krásné prvky kleneb: osm apoštolů, z nichž čtyři jsou evangelisté, pět proroků, čtrnáct biskupů, třináct králů, tři bláznivé panny a dvě moudré panny. Čtyřmístný hlavicový sloup pochází ze starého románského kláštera a hlavice z 9. století z karolínského kostela. Moudré panny a pošetilé panny jsou součástí podobenství, které bylo ve středověku velmi často vyřezáváno (viz kostel Saint-Nicolas de Civray). Kristus – ženich – je zobrazen obklopený pěti moudrými pannami na levé straně a pěti pošetilými pannami na pravé straně. Toto podobenství je zaznamenáno v evangeliu svatého Matouše. Moudré panny symbolizují vyvolené. Bláznivé panny představují zatracené. Ženich představuje Krista. Poslední soud je spojen s tímto podobenstvím, které se často objevuje také na gotických katedrálách, jako je ta ve Štrasburku. Olověná rakev byla objevena v jižním transeptu kostela v roce 1989. Poklad, který dal jméno této místnosti, se skládá z relikviářů. Jsou vystaveny ve vitríně. Hlavní částí je relikviář s anděly, čtvercová krabička ze zlaceného stříbra, nesená nožkou. Na zadní straně víčka jsou vyobrazeni Kristus a dva modlící se mniši. Na zadní straně jsou lilie a malé hrady. Jedná se o znak Blanky Kastilské (1188-1252), matky francouzského krále svatého Ludvíka (1214-1270). Relikviář by tedy mohl být královskou zakázkou. Každých sedm let jsou relikviáře neseny v procesí ulicemi Charroux. Ohřívárna Tato místnost s klenutým stropem sloužila v 19. století jako kaple, proto je zde oltář. Jako jediná vytápěná místnost sloužila mnichům k psaní, protože zde nebylo skriptorium. Na jedné ze stěn je malá soška představující dva ptáky sedící po obou stranách listoví. Významnost Prosperita a renomé opatství spočívaly z velké části v jeho pokladu relikvií, který byl podle legendy vytvořen již při založení opatství. Karel Veliký mu daroval první relikvie, mezi nimiž bylo dvanáct úlomků pravého kříže; které dostal od jeruzalémského patriarchy, jehož vyslanci byli doprovázeni zástupci perského krále. Tato shromáždění významných osobností měla zaručit pravost relikvií. S otevřením svatých míst v 11. století se relikvie rozmnožily a jejich počet a novost zastínily lesk těch starších. V roce 1082 mniši z Charroux vynalezli originální relikvii, Svatou ctnost. Zpočátku špatně definovaná, byla papeži Klementem VII. a Alexandrem V. identifikována jako Svatá předkožka, předkožka Krista. Tato spektakulární a všudypřítomná relikvie byla doprovázena čerstvou krví. V roce 1422 byla jedna relikvie (možná ta samá) nazvána Svatý slib. Objev relikviářů v roce 1856 vedl k obnovení církevních slavností, které se konají každých sedm let, v den Božího těla, přičemž poslední se konala v roce 2023. Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Opatství Saint-Sauveur de Charroux na Wikimedia Commons V tomto článku byl použit překlad textu z článku Abbaye Saint-Sauveur de Charroux na francouzské Wikipedii.