Stolnica v Noyonu

Stolnica v Noyonu Cathédrale Notre-Dame de Noyon je rimskokatoliška cerkev in nekdanja stolnica v Noyonu v Franciji. Prej je bila sedež škofije Noyon, ki jo je konkordat iz leta 1801 ukinil in jo združil s škofijo Beauvais. Stolnica je bila zgrajena na mestu cerkve, ki je leta 1131 pogorela, in je lep primer prehoda iz romanske v gotsko arhitekturo. Zgodovina Merovinška strolnica Prva stolnica je bila zgrajena na začetku zgodnjega srednjega veka, morda ko je škof Medard iz Noyona leta 531 preselil sedež svoje škofije iz Vermanda (blizu Saint-Quentina) v Noyon, ki je bil že obdan z mestnim obzidjem. Leta 553 je Radegund, žena kralja Klotarja I., pobegnila pred svojim možem k škofu Medardu in cerkvi podarila svoj kronanski plašč. Vendar pa je bila stavba do leta 658 očitno v slabem stanju. Ta prva cerkev je bila verjetno uničena med požarom, ki je leta 676 opustošil mesto, čeprav poročilo o življenju svete Godeberthe pripoveduje, kako je svetnica čudežno zaščitila stolnico pred plameni. Stolnica je bila verjetno obnovljena po požaru leta 676. Ta nova stavba je bila verjetno tista, v kateri je bilo leta 768 kronanje Karla Velikega. Karolinška stolnica Leta 859 je normanski napad, zaradi katerega je bilo mesto oropano in njegovi prebivalci pobiti, povzročil nadaljnje uničenje. Obnova je potekala neznanega datuma. Stavba je dokumentirana v Analih Flodoarda leta 932; takrat je morala stati v bistvu na isti lokaciji kot danes. Arheološka izkopavanja med letoma 1921 in 1923 niso odkrila nobenih sledi teh prvih treh stavb. Nekateri raziskovalci, vključno z Eugènom Lefèvre-Pontalisom, so razmišljali tudi o obstoju četrte stolnice pred tisto, ki jo poznamo, ki bi bila zgrajena v 11. stoletju, vendar je ta hipoteza zdaj pod vprašajem. Karolinška cerkev bi bila bolj verjetno obnovljena in preurejena konec 11. stoletja. Sedanja stavba Gradnja stolnice, brez postavitve fasadnih stolpov, je trajala več kot 60 let. Odločitev za gradnjo nove na mestu karolinške predhodnice, ki je delno pogorela leta 1131, je bila sprejeta leta 1148, nekaj let po posvetitvi novega kora opatijske cerkve sv. Denisa (1144), za katerega so bili prvič uporabljeni rebrasti oboki. Glavna arkada, triforij in druge značilnosti rekonstruiranega kora so vplivale na razvoj višjih stavb. Ko so se dela začela v Noyonu, je gradnja kora v Sensu že nekaj let napredovala. Tako kot v Sensu in mnogih kasnejših francoskih stolnicah je bil kor (ok. 1157–1164/67) zgrajen pred ladjo (ok. 1160–1185) in transeptom (južni transept 1170–1180). Z dvema narteksoma in zahodno fasado (1185–1221) je bila cerkev dokončana, razen dveh fasadnih stolpov. Južni stolp je bil dokončan leta 1231, severni pa šele v začetku 14. stoletja. Severne stranske kapele prav tako izvirajo iz 14. stoletja, južne pa so bile dodane v 15. in 16. stoletju. Stolnica in njena oprema sta bila skozi stoletja poškodovana zaradi različnih dogodkov. Potem ko je požar v strešni konstrukciji leta 1293 poškodoval šestdelne oboke, so jih nadomestili s štiridelnimi. Leta 1450 sta bila vzhodna stolpa porušena do temeljev, leta 1462 pa se je zrušil obok križišča in bil ponovno zgrajen. Restavratorska kampanja (17. stoletje) je uvedla nove dekorativne elemente. Kipi westwerka in oprema so postali žrtve uničevalnih kampanj francoske revolucije (1790–1793). Stolnica je bila leta prazna in je bila dana v prodajo kot 'nacionalna lastnina', vendar ni našla kupca in je bila ponovno uporabljena za bogoslužje že leta 1799, še pred konkordatom. Stavba je še posebej trpela zaradi posledic prve svetovne vojne (1914–1918). Po bombardiranju 1. aprila 1918 je zrušitev goreče strešne konstrukcije iz 14. stoletja podrla oboke in dele zgornjih sten. Skoraj vsa preostala okna so bila izgubljena. Zahodna fasada je utrpela znatno škodo zaradi topniškega ognja. Restavratorska dela, izvedena med letoma 1918 in 1938, so uspela rešiti strukturo stolnice in jo, kolikor je bilo mogoče, obnoviti v prvotno stanje. Pod križiščem ladij je bil nameščen caveau phonocamptique (zvočno odbijajoči obok), da bi se spremenile akustične lastnosti stavbe. O tem, kdaj je bil ta obok dodan, je malo dokumentacije, vendar je bil prvič omenjen v publikaciji iz leta 1838. Kasneje je izraz phonocamptique leta 1845 prvič uporabil antikvar C. A. Moët de la Forte-Maison pri opisu oboka. Obok z apnenčasto rebrasto strukturo ima 64 glinenih vaz, vzidanih v malto. Izvor te ideje v arhitekturi je mogoče videti v Vitruvijevem delu De architectura libri decem. Škofovske grobnice v stolnici so bile uničene med francosko revolucijo. Tudi prva svetovna vojna je povzročila precejšnjo škodo, ki je zahtevala dvajset let popravil. Nedavne študije o fraktalnih vzorcih in francoskih gotskih stolnicah, zgrajenih od 12. do 15. stoletja, so omogočile novo razumevanje zasnove teh stolnic. Ugotovljeno je bilo, da noyonska in druge niso sledile le evklidski geometriji, temveč tudi fraktalni geometriji in fraktalnim dimenzijam. Značilnosti V tlorisu je latinski križ, s skupno dolžino od vzhoda do zahoda približno 105 m; višina oboka ladje je 23 m. Ta triladijska bazilika z emporami je bila zgrajena na vzhodno usmerjenem križnem tlorisu. Prečna ladja se konča z zaobljenimi apsidami, kar ustvarja povezavo s triapsidnimi kori Porenja. Kor obdaja ambulatorij in obroč petih radialnih kapel. Noyon je ena redkih zgodnjegotskih stolnic, katere dvostolpna fasada (1185–1221/31) je bila dokončana. Fasade z dvema stolpoma, ki znatno presegata višino ladje, so bile zgodnja značilnost romanske arhitekture v Normandiji. Vendar pa lahko (zdaj nepopolno) dvostolpno fasado opatijske cerkve sv. Denisa (fasada 1137–1140) štejemo za neposreden model. Kot pri mnogih drugih stolnicah, ne le v Franciji, je bila zahodna fasada zadnji del stavbe, ki je bil zgrajen. Severni stolp je bil dokončan šele v začetku 14. stoletja. V primerjavi s St. Denisom, pa tudi s fasado stolpa stolnice v Laonu, ki se je začela graditi pet let pozneje, je fasada stolpa v Noyonu skromnejša in deluje mirneje. Noyon tudi nima rozete na zahodni strani. Tako kot v Laonu galerija tvori tretje nadstropje. Velike odprtine severnega stolpa v Noyonu imajo visokogotsko krogovičje. Vzhodni kor Vzhodni kor v Noyonu je skoraj v celoti ohranjen v prvotnem stanju. Vendar so bili zunanji oporniki dodani pozneje: sedem opornikov med popravilom požarne škode leta 1293, oporniki na ravni svetlobnega nadstropja pa šele med letoma 1747 in 1753. Ponuja dober vtis o tem, kako je bil od zunaj videti zgodnjegotski kor z ambulatorijem in obročem kapel. Še pomembnejša je prvotna notranja razporeditev sten s štirimi conami eno nad drugo: ambulatorij, empora, triforij in svetlobno nadstropje. V tlorisu sta kapeli ločeni z zidovi, ki služijo tudi kot oporniki, za razliko od Saint-Denisa, kjer sta kapeli ločeni le z nizkimi pregradami in strukturno tvorita zunanji ambulatorij, kar v zasnovi kora ni bilo ponovljeno nikjer drugje. Poleg tega zaobljene apside kapel štrlijo naprej. Zanimivo je, da na zunanjosti galerije nad povezovalnimi loki kapel stojijo stebri – podobno kot ambulatorij Magdeburške stolnice, ki je več kot petdeset let mlajši. Glavna ladja Štiriconska stenska fasada, ki je bila na novo uvedena v koru, je bila v ladji izpopolnjena z zasnovo triforija kot triforija ladje. Z osrednjo ladjo, obdano s štirimi nadstropji stenskih odprtin, je gotska zasnova sten izpopolnjena. Podobne štiriconske stenske fasade kot tiste v Noyonu so bile izbrane za stolnice v Laonu, Parizu, Soissonsu itd. V Chartresu so tridelno fasado ponovno uporabili od leta 1195 naprej, s triforijem, vendar brez galerije, in to je ostalo model za vso klasično gotsko arhitekturo. Ladja je sestavljena iz enajstih obočnih pol, vključno s tistimi na zahodni fasadi, ki v notranjosti tvori nekakšen transept, podoben nekaterim narteksom angleških cerkva. Okna ladij, loki triforijske galerije in okna svetlobnega nadstropja uporabljajo zaobljene loke, dvojni koničasti loki pa se pojavljajo v spodnji galeriji ter v obokih glavne in stranskih ladij. Obok je bil prvotno šestdelni, vendar je bil po požaru leta 1293 obnovljen v prevladujočem štiridelnem slogu. Transepti imajo apsidalne (polkrožne) zaključke. Stranske kapele so bile dodane v severni ladji v 14. stoletju, v južni ladji pa v 15. in 16. stoletju. Ena od slednjih (15.) je še posebej bogata z okrasjem. Zunanji oporniki stavbe so bili obnovljeni v 19. stoletju v slogu 12. stoletja. Iz severozahodnega vogala ladje poteka zahodna galerija lepega križnega hodnika, zgrajenega leta 1230; poleg križnega hodnika pa je kapiteljska dvorana iz istega časa, katere vhod je okrašen s kipi škofov in drugimi skulpturami. Glavna notranja fasada je značilna za prehodno gotsko cerkev s štirimi nadstropji: ladijska arkada, empora, slepi triforij in svetlobno nadstropje. Celotna fasada je zelo podobna tisti v stolnici v Tournaiju, z loki, ki izvirajo iz stebrov. To se spremeni v transeptih, kjer je ladijska arkada, slepi triforij ter spodnje in zgornje svetlobno nadstropje, linija odgovora pa sega vse do tal. Kor je bil obnovljen po požaru leta 1131. Razporeditev apside z lokom stebrov je podobna tisti v stolnicah Saint-Denis in Senlis. Južna prečna ladja Tukaj je stenski sistem zasnovan drugače. Zgornja dva niza oken sta razporejena nad triforijem. Ta sprememba je bila potrebna, ker je južni transept polkrožen in nima stranske ladje. Zato galerije ladje tukaj ni bilo mogoče razširiti, saj galerija seveda potrebuje stransko ladjo kot osnovo. To je privedlo do te izvirne in izjemno redke rešitve. Podobna členitev stene je bila izbrana v začetku 13. stoletja za desetkotnik sv. Gereona v Kölnu, čeprav s kapelami (starodavnega izvora) v pritličju in okensko galerijo namesto triforija. Empora Ko je Gervase Canterburyjski v svojem opisu tamkajšnje stolnice uvedel izraz triforij, ga je uporabil tako za emporo nad stranskimi ladjami kot za triforije v sodobnem pomenu besede. Triforije nad stranskimi ladjami pogosto pomembno prispevajo k stabilnosti bazilik in dvoranskih cerkva, saj povezujejo nosilne oboke z arkadnimi stebri. V romanskih in zgodnjegotskih stavbah so empore (galerije) morda služile zgolj strukturnim namenom, kar dokazujejo njihovi premajhni vhodi. V romarskih cerkvah so pogosto služile kot prenočišča za romarje. Galerije nun v samostanih in lože za zavetnike so bile običajno na zahodnem koncu ladje. V Noyonu so rebra galerijskih obokov okrašena s človeškimi glavami, kar je – s tematskimi različicami – mogoče najti v številnih obokih srednjeveških cerkva, od romanike do pozne gotike. Sklepniki obokov so obdani s štirimi ali petimi izklesanimi glavami. Zaradi natančne izdelave, poudarjene z individualizacijo obraznih potez, so zgled kiparstva v regiji v šestdesetih letih 17. stoletja, še posebej ker so ohranili tudi nekaj svoje polikromije. Barve poudarjajo lica, ustnice, oči in lase. Sklici Zunanje povezave (francosko) Lot picture of the city of Noyon and the cathedral (francosko) Églises de l'Oise – Noyon, cathédrale Notre-Dame (poljsko) Pictures of the Noyon Cathedral