Stolnica svetega Gervazija in Protazija, Soissons

Stolnica v Soissonsu ali Stolnica svetega Gervazija in Protazija (francosko Cathédrale Saint-Gervais-et-Saint-Protais) je gotska cerkev in bazilika v Soissonsu v Franciji. Je sedež škofa Soissonsa, Laona in Saint-Quentina. Gradnja južnega transepta se je začela leta 1177, najnižji deli kora leta 1182. Zgodovina Začetki soissonske stolnice segajo v 4. stoletje, ko je bila ustanovljena škofija Soissons. Prva stolnica je bila zgrajena v romanskem slogu in je bila priča dogodkom, kot je kronanje Pipina Malega leta 752. Da bi se prilagodili rastočemu mestu okoli cerkve, so romansko zgradbo porušili, na njenem mestu pa zgradili drugo karolinško stolnico, ki jo je leta 851 posvetil škof Rothade. Ta stavba je leta 948 utrpela znatno škodo v požaru, ki so ga povzročile čete Huga Velikega. Da bi nadomestili zgorelo cerkev, je bila leta 1176 pod škofom Nivelona de Quierzyja naročena gradnja tretje in sedanje stolnice. Stolnica je bila zgrajena precej hitro v gotskem arhitekturnem slogu, ki temelji na stolnici v Chartresu, z dokončanjem kora in svetlobnega nadstropja leta 1211, dvesto let pozneje pa še ladje. Leta 1414 so Burgundi oblegali mesto in prebivalcem Soissonsa dovolili, da so z gradbišča zasegli kamenje za popravilo poškodovanih hiš. Posledično južni stolp ni bil nikoli dokončan, stolnica pa je bila zaradi nezadostnega financiranja trajno prikrajšana za severni stolp. Po premoru gradnje zaradi stoletne vojne je bila stolnica dokončana konec 15. stoletja, kar je zaznamovala slovesnost posvetitve, ki jo je 25. aprila 1479 vodil škof Jean Milet. Leta 1567 in 1568 so protestantski hugenoti zasedli Soissons, vdrli v stolnico in uničili pohištvo, vitraže in kipe. Vendar pa je bilo stolnici za razliko od bližnje opatije Saint-Jean-des-Vignes prizaneseno popolno uničenje in je preživela vse 16. stoletje. V 1740-ih in 1750-ih je bila stolnica obnovljena pod vodstvom Françoisa de Fitz-Jamesa. Francoska revolucija je stavbi prinesla še več uničenja, saj je bila stolnica leta 1796 zaprta in oropana okrasja. Vendar pa je bila, potem ko je bila uporabljena kot trgovina z vojaškimi oblačili, leta 1799 ponovno odprta in vrnjena v versko uporabo, prve obnove pa je začel prvi škof Jean-Claude Le Blanc de Beaulieu. Leta 1840 so bile dokončane nadaljnje predelave in restavracije gotske strukture, vključno z dodajanjem novih kapel in obnovo dekorja in pohištva v koru, izgubljenega med francosko revolucijo. Leta 1799 je bila ponovno odprta in vrnjena v versko uporabo. Eksplozija v bližnji tovarni smodnika leta 1815 je povzročila dodatno škodo na vitražih, kar je zahtevalo nujna restavratorska prizadevanja. Da bi rešili ostanke oken, so večino preostalih originalnih vitrajev prodali na dražbi zbirateljem po vsem svetu. Kljub številnim prizadevanjem za strukturno obnovo, ki so trajala vse do začetka 19. stoletja, vključno z dodajanjem novih opornikov južnega transepta in razglasitvijo cerkve za narodni spomenik, je bila stolnica med prvo svetovno vojno ponovno močno poškodovana, pri čemer so bila ključna področja, kot so prvi trije loki ladje ter stolp in streha, popolnoma uničena zaradi topniškega obstreljevanja. Medtem ko je bila večina preostalih vitrajev izgubljenih, sta severni transept in korna okna čudežno preživela vojno z manjšo škodo. Večja obnova je bila končana maja 1940, tik pred predajo Francije med drugo svetovno vojno. Vendar pa je bila stolnica za razliko od prve svetovne vojne prihranjena večji škodi. Opis Fasada Pri oblikovanju fasade je Soissons posnemal pariški zgled Notre-Dame – z neprekinjeno horizontalno delitvijo nadstropij in subtilno poudarjeno osrednjo cono. Pogled na kor od zunaj prikazuje, kako temeljno in hitro je pariški izum opornikov vplival na francosko arhitekturo. Tukaj v Soissonsu so bili oporniki vključeni v zasnovo že od samega začetka, saj okna ladje sicer ne bi bila tako visoka. Notranjost Ladja Ladja, ki jo sestavlja sedem obokov, sledi enodelnemu narteksu. Njena višina obsega tri ravni: velike arkade, triforij in okna v svetlobnem nadstropju. Štiridelni rebrasti oboki so v tlorisu podolgovati. Triforij ima štiri loke na oboku. Podoben je tistim v stolnicah v Laonu in Noyonu, vendar je za razliko od slednje najpomembnejša značilnost Soissonsa odsotnost galerij, ki so bile značilne za zgodnjo gotsko arhitekturo. To je omogočilo raziskovanje nove estetike in lažje arhitekture, saj se je znatno povečala višina velikih arkad s stebri, pa tudi višina oken v svetlobnem nadstropju. Velike arkade in okna v svetlobnem nadstropju so na obeh straneh triforija približno enako visoki, kar tvori harmoničen prehod. V tem pogledu se zdi, da je opatijska cerkev Saint-Yved v Braineu blizu Soissonsa, ki se je začela graditi v istem obdobju, predhodnica stolnice v Soissonsu. Okna v svetlobnem nadstropju so parna in jih krasijo večrežni okuli. V Soissonsu dosežejo dimenzije, ki so bile za to stopnjo razvoja gotske umetnosti brez primere. Celota je obravnavana z relativno preprostostjo in iskanjem enotnosti linije in prostora. Zaradi teh značilnosti je Soissons prvi model klasične gotike, sloga, ki so ga kasneje nekaj let pozneje sprejeli za stolnici v Chartresu in Reimsu. Vsak steber velikih arkad ima po eno samo koloneto in ima na vrhu osmerokotni kapitel. Ti stebri podpirajo skupine petih kolonet, ki se dvigajo do obokov. Ta vrsta stebrov je znana kot Soissonsov steber ali Soissonsov steber. Ti stebri izhajajo iz starejših oblik; vitki stebri iz Laona in nekateri stebri v zboru Noyona so predhodniki, vendar njihova vitkost in eleganca v Soissonsu predstavljata novost v gotski umetnosti. Pogosto so jih ponovno uporabljali in so odločilno vplivali na poznejši razvoj radiantne gotike v Franciji in Evropi. Zgledna lahkotnost soissonskih stebrov je v nasprotju z robustnostjo in monumentalnostjo ladijskih stebrov Chartresa in Reimsa, ki so nekoliko poznejši, a se bodo izkazali za slepo ulico v razvoju gotske umetnosti. Soissonske stebre najdemo skoraj identično reproducirane na primer v korih Reimsa, Saint-Quentina in Beauvaisa, medtem ko se mnogi drugi spomeniki navdihujejo iz njih z drugačnimi oblikami, kot je Amiens, ki združuje vitkost Soissonsa z obliko ladijskih stebrov Chartresa ali Reimsa. Severno od ladje, na ravni tretjega loka, je vhod v zelo veliko dvorano, sestavljeno iz treh ladij s tremi loki. Končno so bile na ravni petega in šestega loka lopa zgrajene stranske kapele, ki se odpirajo proti južni ladji. Vitraji v ladji so skoraj v celoti izdelani iz prozornega stekla, potem ko so bili po eksploziji leta 1815 zamenjani. Notranjost je veliko bolje ohranjena kot fasada. Kor konca stolnice ima vitraj iz 13. stoletja. Tapiserija iz 15. stoletja prikazuje življenje mučencev Gervazija in Protazija, zaščitnika stolnice. Velike galerijske orgle je leta 1956 zgradil Victor Gonzalez. Maurice Duruflé je ustvaril svoje delo za orgle "Fugue sur" de la Cathédrale de Soissons" op. 12 (1962) Nekateri vitraži iz stolnice so na stalni razstavi v Walters Art Museum v Baltimoru, Maryland in Isabella Stewart Gardner Museum v Bostonu. Južni transept Najstarejša sestavina stolnice v Soissonsu je južni transept iz leta 1180. Poleg velikih arkad, triforija in oken v svetlobnem nadstropju ima tudi galerijsko raven. Ima okrogel konec in še vedno tradicionalno štiridelno stensko konstrukcijo. Ta transept s svojim zelo ozkim in lahkim položajem stebrov se v literaturi omenja kot eden najboljših v zgodnji gotiki. Sposobnost gotskih graditeljev, da ustvarijo estetske strukture rebrastega oboka in koničastega loka, so že tukaj, na pragu visoke gotike, zelo razviti. S svojo neprimerljivo lahkotnostjo in svetilnostjo v zgodnjegotski arhitekturi ter skoraj popolno odsotnostjo sten je ta transept verjetno navdihnil arhitekturo katedralnega kora, ki se je začel graditi nekaj let pozneje, vendar s povsem drugačno, poenostavljeno in bolj monumentalno zasnovo. Na jugovzhodni strani ambulatorija južnega transepta se široko odpira velika, dvonadstropna okrogla kapela. Njeno pritličje je obokano z desetimi rebri, ki se na vrhu zbližajo v sklepnik z jagnjetom. Zgornje nadstropje oziroma kapela se odpira na galerije transepta. Severni transept Severni transept radiantnega gotskega transepta izvira iz zadnje četrtine 13. stoletja, po odločitvi za obnovo nekdanjega severnega kraka, ki je bil približno v istem slogu kot sedanji južni krak. Severni transept je ohranil enako višino kot kor, zgrajen približno 75 let prej, hkrati pa je v soissonsko stolnico uvedel svetlobno gotiko. Ima enako tristopenjsko arhitekturno strukturo kot ladja. Severni konec krasi veliko vitražno okno. Sestavlja ga rozeta (16. stoletje), ki jo spremlja svetlobno okno s štirimi okni, ki ga krasijo zatrepi. Med njima, v prostoru med rozeto in svetlobnim oknom, so štiri lancetna okna (z vitraži Mazetierja, dvajseta leta 20. stoletja), ki podpirajo spodnji del rozete. Severni transept krasi slika Petra Paula Rubensa, Čaščenje pastirjev in slika Philippa de Champaigna, Izdaja ključev svetemu Petru, iz leta 1624. Kor Kor, ki se je začel graditi nekoliko pred ladjo, je prva mojstrovina klasične ali lancetne gotske arhitekture. Njegova gradnja se je začela že leta 1190, nekaj let pred stolnico v Chartresu. Ima enako trinadstropno arhitekturo kot ladja in enake stebre v soissonsovskem slogu, torej s priloženo koloneto. Obdan je s širokim ambulatorijem (širine od 5 do 6,5 metra) in ima pet plitvih radialno razhajajočih kapel, ki so med apsidnimi stebri, ki so ojačani s oporniki. Kor je sestavljen iz štirih podolgovatih ali pravokotnih odprtin in apside. V podolgovatih odprtinah je triforij sestavljen iz štirih obokanih odprtin in podpira dvojna lancetna okna. V apsidi ima triforij le tri loke, okna v svetlobnem nadstropju pa izgubijo eno lanceto. Kapele si delijo skupni obok s sosednjim delom ambulatorija. Ključni kamen, ki je na stičišču med kapelami in samim ambulatorijem, podpira osem reber. Štiri od teh reber pripadajo kapelam, dve oboku ambulatorija, preostali dve pa sta vmesni. Tapiserija iz 15. stoletja prikazuje življenje mučencev Gervazija in Protazija, dveh zavetnikov katedrale. Oprema kora je bila nameščena med letoma 1767 in 1775. Kovano železno pregrado, okrašeno s pozlato, ločuje kor od ambulatorija. Glavni oltar stolnice, ki je na zadnji strani apside, obdajata dva bela marmorna kipa Marijinega oznanjenja, delo kiparja Michela-Angea Slodtza. Bolj levo je viden škofovski prestol iz istega obdobja. Poškodbe zaradi nevihte 2017 12. januarja 2017, med zimsko nevihto, so močni vetrovi pritisnili v pomemben del okna zahodne vrtnice. Velike kamnite koščke okenskega okrasja in deli obarvanega stekla so padli na orgle ma meganizem za upravljanje cevi, ki so pod oknom, kar je povzročilo hude poškodbe instrumenta. Galerija Sklici Zunanje povezave Photos 360-degree panoramas Arhivirano 2020-12-09 na Wayback Machine.