Stolnica v Senlisu

Stolnica v Senlisu (francosko Cathédrale Notre-Dame de Senlis) je rimskokatoliška cerkev in nekdanja stolnica v Senlisu v departmaju Oise v Franciji. Prej je bila sedež škofije Senlis, ki je bila ukinjena s konkordatom iz leta 1801, ko je njeno ozemlje prešlo pod škofijo Beauvais. Stolnica Notre-Dame je bila večinoma zgrajena v tretji četrtini 12. stoletja, ko je kraljevo mesto Senlis doživljalo pravo 'zlato dobo'. Temeljito je bila prenovljena v 13. in 16. stoletju. S portalom kronanje Device Marije (12. stoletje), monumentalnim 78-metrskim južnim stolpom (13. stoletje) in fasadami transepta, ki so vse mojstrovine visoke in pozne gotike, se Notre Dame de Senlis uvršča med najbolj opazne stolnice v Franciji. To se bolje kaže v tem, da je bila stolnica v Senlisu leta 1840 uvrščena na prvi seznam zgodovinskih spomenikov. Zgodovina Gradnja prve stolnice sega v konec 4. ali začetek 5. stoletja znotraj oboda ograjenega območja. Ker je bila stolnica sedež škofovske oblasti, je prisotnost prvega škofa vodila k njeni gradnji. Beseda stolnica izvira iz latinske besede cathedra in grške besede kathedra, ki izhaja iz besede hedra, kar pomeni 'stol'. Ansambel je tvoril škofovsko skupino: stavbe (križni hodnik, krstilnica, škofovska palača) so bile zbrane okoli stolnice. Skupne stavbe kanonikov so morale biti severno od sedanjega mesta stolnice, saj so arheološka izkopavanja razkrila prisotnost kuhinj pred 12. in 13. stoletjem. Gradnja Notre-Dame de Senlis se je začela okoli leta 1151 na mestu starejših svetišč na pobudo škofa Pierra (1134–1151). Glavna gonila te gradnje sta bila pogosta prisotnost francoskih kraljev in zelo močna osebnost škofa. Financiranje gradnje je potekalo predvsem z delom škofov, ki so bili finančno slabše premožni kot drugi škofje v regiji, njihovi sedeži so bili majhni in so zato imeli precej skromne dohodke škofije. To pojasnjuje majhnost svetišča. Sodelovanje kralja in kanonikov je bilo skoraj neobstoječe. Gradnja se je začela hkrati na vzhodnem in zahodnem koncu stavbe. Leta 1160 je bil osrednji portal zahodne fasade že dokončan. Leta 1167 je imela stolnica že svoj kor in zahodno fasado. Leta 1175 je bila ladja povezana s korom. Okoli leta 1180 je bila obokana stolnica skoraj dokončana, razen transeptov. Vendar jo je 16. junija 1191 posvetil reimski nadškof Guillaume Beloroki. Gradnja je trajala približno 40 let, vendar ji je še vedno manjkala transepta. Stolnični portali so bili pomemben vidik gotske arhitekture, njihova kiparska ornamentika pa je ustvarjala »podobo nebes«. Večina portalov je upodabljala verske pripovedi, ki so delovale kot simboli pomena samega spomenika. Zahodna fasada stolnice v Senlisu ni bila nobena izjema. Njen osrednji portal prikazuje podobo Marijinega zaspanja, Marijinega vnebovzetja in kronanja Device Marije. V desnem predelu preklade nad vrati je podoba Marijinega vnebovzetja, ki v Svetem pismu opisuje njeno smrt kot nebolečo med spanjem. Vidimo angele in apostole, ki jo tri dni pozneje po pokopu v bistvu rešujejo iz grobnice. Žal je leva stran preklade močno poškodovana. Kronanje Device Marije je postavljeno v osrednji timpanon, v katerem je Devica Marija kronana in ustoličena poleg svojega sina Kristusa, oba pa sta uokvirjena z arhitekturnimi elementi. Kronanje Device Marije pred tem primerom ni bilo pogosto videno, je pa po Senlisu podoba postala pogostejša v srednjeveški umetnosti. Stolnica je bila v 13. stoletju močno spremenjena. Okoli leta 1240 je bil južni stolp razširjen z izjemnim dvonadstropnim zvonikom, veličastnim biserom stolnice, notranjo perspektivo pa je prekinil prodoren transept, zaradi česar je bila ladja krajša od kora. Konec 14. stoletja je bila zgrajena kapiteljska dvorana, okoli leta 1465 pa je bila dodana kapela Bailli, ki jo je ustanovil Gilles de Rouvroy, znan kot Saint-Simon, upravitelj Senlisa in prednik vojvode Saint-Simona. Tam je bil pokopan leta 1477, pa tudi nekateri njegovi potomci. Leta 1504 je požar, ki ga je povzročila strela, uničil ogrodje in povzročil porušitev obokov, razen prvega oboka. Zahvaljujoč donacijam kraljev Ludvika XII. in Franca I.. so bili zgornji deli stolnice rekonstruirani tako, da so bili dvignjeni za 6 metrov, ladje so bile podvojene, stranske fasade pa so imele zelo bogato razkošno dekoracijo. Obnova se je začela leta 1506 in trajala do leta 1515. Leta 1520 je bila dodana fasada južnega transepta. Njegov veličastni portal je zgradil Martin Chambiges, nadaljeval pa ga je njegov sin Pierre; izvira iz leta 1538, severni portal pa iz leta 1560. Vzhodne kapele izvirajo iz istega časa. Leta 1671 je bila na starodavnem galsko-rimskem obzidju zgrajena kapela Presvetega Srca. Leta 1777 je kor dobil neoklasicistično dekoracijo, ki jo je mogoče videti še danes. Francoska revolucija je uničila pohištvo ter glave kipov in stebre zahodnega portala, ki so bili zamenjani sredi 19. stoletja. Stolnica je na prvem seznamu iz leta 1840 uvrščena med zgodovinske spomenike; stara knjižnica je bila uvrščena leta 1929. Leta 1986 je bila končana obnova notranjosti, leta 1993 pa obnova zvonika. Notranjost Ladja ima tridelno stensko fasado z galerijami. Površina stene je poudarjena. Po požaru leta 1504 je bila osrednja ladja dvignjena za šest metrov, stena pa je bila obnovljena v poznogotskem flamboyant slogu brez triforija. Iz 12. stoletja izvirajo le spodnji deli, tako notranji kot zunanji. Prečna ladja izvira iz sredine 13. stoletja. Južna fasada prečne ladje je bila po požaru leta 1504 obnovljena med letom 1534 in zdaj spominja na tiste v Beauvaisu in Évreuxu. Severna fasada prečne ladje je sledila leta 1560. Kor ima na sredini višine galerije osrednje okno, ki prikazuje »Marijo z detetom in dvema angeloma, ki izhajata iz loka«, baročno kompozicijo, ki je nastala po vzoru dela rimskega kiparja Giana Lorenza Berninija. Osna kapela je bila prenovljena okoli leta 1850. Notranja dolžina cerkve je 70,2 m, višina ladje je 18 m, širina ladje pa 9,2 m. Zahodni portal (Marijin portal) Timpanon iz leta 1170 prvič prikazuje kronanje Device Marije namesto prej običajne Poslednje sodbe. Povečano čaščenje Marije priča o naraščajoči humanizaciji božanskega. Senliški portal je imel v naslednjem obdobju pomemben vpliv na kiparstvo. Na prekladi je na levi prikazan Pokop Device Marije, na desni pa Marijino vnebovzetje z angeli. Raznolikost poz, samozavest in izraznost gibov izražajo razumevanje živega, ki se približuje bolj živahni vitalnosti kot prej. Orgle Prve orgle je leta 1647 zgradil neznani graditelj orgel za opatijo sv. Vincencija v Senlisu in jih leta 1808 postavil v stolnico. Instrument je bil večkrat restavriran in povečan, med drugim leta 1874 s strani graditelja orgel Josepha Merklina in med letoma 1971 in 1974 s strani graditelja orgel Rogerja Lamberta. Zdaj imajo 61 registrov na štirih manualih in pedalu. Mehanizmi za gibanje in zaporo so mehanski. Sklici Zunanje povezave Catholic Hierarchy: Diocese of Senlis Églises de l'Oise: Senlis, Cathédrale Notre-Dame Gebaut.eu: Burgundische Romanik – Pontigny – Zisterziensergotik