NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Parco naturale delle barriere coralline di Tubbataha

Il Parco naturale delle barriere coralline di Tubbataha è un'area naturale protetta delle Filippine che tutela un gruppo di atolli corallini che si trovano nel Mare di Sulu, circa 100 miglia nautiche a sudest di Puerto Princesa, nell'isola di Palawan.. Essi sono un santuario protetto dal 1988 come parco marino; dal 1993 sono stati inseriti nell'elenco dei Patrimoni dell'umanità dell'UNESCO. Il santuario si estende su di una superficie di 968,24 chilometri quadrati. Il parco è amministrato come parte della municipalità di Cagayancillo. Territorio Il termine Tubbataha è una combinazione di due parole sama-bajaw, la lingua parlata sulle isole Sulu, che significano "una lunga scogliera esposta alla bassa marea": questa sorta di lunga scogliera risulta formata da due piccoli atolli adiacenti, l’Atollo Nord, il maggiore e lungo 16 chilometri e largo 5, e l'Atollo Sud, il minore e lungo 5 chilometri e largo 3, separati da un profondo braccio di mare largo otto chilometri. Non vi sono presenze umane stanziali sugli atolli ma sono stagionalmente meta di pescatori che stabiliscono rifugi temporanei sulle varie isole che compongono gli atolli. Per scoraggiare ogni tipo di intrusione esterna la guardia costiera filippina mantiene in zona una piccola stazione di monitoraggio permanente. Fauna Qui si possono trovare oltre mille diverse forme di vita, fra cui 300 specie di coralli (che coprono circa due terzi della superficie del parco) e 400 specie di pesci; molte di queste forme di vita sono in pericolo d'estinzione, fra cui mante giganti, pesci della famiglia Scorpaenidae, tartarughe, pesci pagliaccio e squali. Oltre ad essere un santuario marino, Tubbataha è nota per essere un santuario degli uccelli: una piccola isoletta nell'estremità meridionale dell'Atollo Sud, isoletta su cui è stato in passato costruito un faro, ospita numerose specie di uccelli marini che qui nidificano. Fra questi vi sono sule, sternidi e fregate, in sosta durante le loro migrazioni annuali. Turismo Gli atolli sono molto ricercati fra gli amanti delle immersioni subacquee: i viaggi verso Tubbataha si effettuano via nave, trovandosi essi a 12 ore da Puerto Princesa, fra la metà di marzo e la metà di giugno. Tubbataha è considerato il miglior sito per immersioni delle Filippine e le navi che effettuano il trasporto dei turisti sono prenotate con anni di anticipo a causa della grande richiesta. Note Voci correlate Aree naturali protette nelle Filippine Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Tubbataha Reef Collegamenti esterni (EN) Pagina del sito dell'UNESCO relativa al parco marino di Tubbataha Reef, su whc.unesco.org. (EN) Il sito web del parco, su tubbatahareef.org. URL consultato il 25 luglio 2014 (archiviato dall'url originale il 30 aprile 2011).
Tubbataha-riffen

De Tubbataha-riffen maken deel uit van een atol met koraalriffen, gelegen in de Suluzee in de Filipijnen. De naam Tubbataha komt van twee Samaalse woorden en betekent: "een lang rif, zichtbaar bij laag water". De riffen bestaan uit twee atollen die gesplitst worden door een acht kilometer breed kanaal. Het noordelijke atol is vijf kilometer lang en drie kilometer breed. Het zuidelijke atol is zestien kilometer lang en vijf kilometer breed. De riffen huisvesten meer dan 1000 diersoorten. In 1993 werden de riffen toegevoegd aan de werelderfgoedlijst van de UNESCO. De omschrijving werd in 2009 uitgebreid.
Tubbataha

Tubbataha – rafa koralowa na Morzu Sulu w prowincji Palawan na Filipinach. Rafę tworzą dwa atole – North Atoll i South Atoll, które wraz z oddaloną o ok. 20 km na północ Jessie Beazley Reef objęte są ochroną w ramach Parku Morskiego Rafy Tubbataha (ang. Tubbataha Reefs Natural Park; filip. Bahurang Tubbataha). Park morski zajmuje powierzchnię prawie 100 tys. ha i charakteryzuje się wielką bioróżnorodnością. Występuje tu m.in. 360 gatunków koralowców, 600 gatunków ryb (w tym 11 gatunków rekinów), 100 gatunków ptaków, a jaja składają żółwie szylkretowe i zielone. W 1993 roku park został wpisany na listę światowego dziedzictwa UNESCO. Nazwa „Tubbataha” w języku sama oznacza „długą rafę narażoną na odpływ”. Mieszkańcy sąsiedniej wyspy Cagayancillo nazywają rafę „Gusong”. Geografia Rafa Tubbataha znajduje się pośrodku Morza Sulu, ok. 150 km od Puerto Princesa w prowincji Palawan na Filipinach. Rafę tworzą dwa atole – North Atoll i South Atoll, które wraz z oddaloną o ok. 20 km na północ Jessie Beazley Reef objęte są ochroną w ramach Parku Morskiego Rafy Tubbataha (ang. Tubbataha Reefs Natural Park; filip. Bahurang Tubbataha). Rafy wykształciły się na podmorskim grzbiecie Cagayan Ridge utworzonym przez wygasłe wulkany. Między listopadem a marcem rafy narażone są na sztormy tropikalne związane z monsunami północno-wschodnimi, a między lipcem i październikiem południowo-zachodnimi. Flora i fauna Rafa znajduje się w tzw. Trójkącie Koralowym – obszarze wód tropikalnych obejmujących wody Indonezji, Malezji, Papui-Nowej Gwinei, Filipin, Wysp Salomona i Timoru Wschodniego, gdzie występuje 76% wszystkich gatunków koralowców budujących rafy koralowe i 37% wszystkich gatunków ryb koralowych. Występuje tu m.in. 360 gatunków koralowców, 600 gatunków ryb (w tym 11 gatunków rekinów), 100 gatunków ptaków, 13 gatunków delfinów i wielorybów a jaja składają żółwie szylkretowe i zielone. Na dwóch wysepkach rafy gniazduje m.in. endemit Anous minutus worcestri oraz zagrożony wyginięciem Fregata andrewsi. Historia Z uwagi na izolację geograficzną i niesprzyjające warunki, przez wieki rafa pozostawała poza zasięgiem systematycznej działalności człowieka. Jedynie w okresie letnim przypływali tu na połów ryb mieszkańcy sąsiedniej wyspy Cagayancillo. W latach 80. XX wieku bogata w ryby rafa stała się atrakcyjnym obszarem dla rybaków, którzy często używali drastycznych metod, stosując dynamit i cyjanek, by zagwarantować jak największy połów. Na skutek protestów nurków i aktywistów na rzecz ochrony przyrody, w 1988 roku utworzono tu narodowy park morski – pierwszy tego typu na terenie Filipin. W 1993 roku park został wpisany na listę światowego dziedzictwa UNESCO, a w 2009 roku wpis został poszerzony. W 1999 roku park został wypisany na listę konwencji ramsarskiej mokradeł o szczególnym znaczeniu. Przypisy
Parque Marinho do Recife de Tubbataha

O Parque Natural do Recife de Tubbataha, está localizado no município de Cagayancillo, Província de Palawan, nas Filipinas, e se estende por 130 mil ha (1.300 km²) no centro do Mar de Sulu, no Oceano Pacífico. O recife de Tubbataha é de fundamental importância tanto do ponto de vista ecológico como econômico para as Filipinas pois os atóis de Tubbataha são um berçário, moradia e fonte de alimentação para inúmeras espécies da vida marinha. O Parque Natural do Recife de Tubbataha foi declarado Património Mundial da Unesco em 2009 sendo ele a extensão e englobando o Parque Marinho de Tubbataha sendo este declarado Património Mundial desde 1993 por "ser um exemplo único de um recife de corais de alta densidade de espécies marinhas, com a porção norte servindo de local de ninhos para várias espécies de tartarugas e pássaros marinhos. O local é um excelente exemplo de recife de coral com uma espetacular parede de 100 metros com extensas lagoas e duas ilhas de coral". Fauna e Flora Nos recifes de Tubbataha foram catalogadas e registradas 350 espécies de corais. Em seu habitat existem mais de 500 espécies de peixes de 46 famílias, como por exemplo a barracuda e a manta. Tubbataha abriga também seis espécies de tubarões. Ver também Galápagos Grande Barreira de Coral Península Valdés Ligações Externas (em inglês) Site de Tubbataha* (em inglês) Galeria da Unesco Referências
Риф Туббатаха

Риф Туббатаха (филипп. Bahurang Tubbataha, англ. Tubbataha Reefs Natural Park) — охраняемая территория и морской природный парк в составе Филиппин, расположенный в центральной части моря Сулу. Морской и птичий заповедник состоит из двух больших атоллов (носящих названия Северный и Южный) и рифа меньшего размера Джесси-Бизли и занимает общую площадь 7030 гектаров. Он расположен в 150 км к юго-востоку от города Пуэрто-Принсеса, административного центра провинции Палаван. Необитаемые острова и риф являются частью островного муниципалитета Кагаянсило, Палаван, расположенного примерно в 130 км к северо-востоку от рифа. В декабре 1993 года ЮНЕСКО включила природный парк рифа Туббатаха в список Всемирного наследия как уникальный пример атоллов с очень высокой плотностью морских видов; атолл Северный является местом гнездования для многих видов птиц и морских черепах. Парк является примером нетронутого кораллового рифа с 100-метровой перпендикулярной коралловой стеной, обширной лагуной и двумя коралловыми островами. В 1999 году Рамсарская конвенция включила риф Туббатаха в список водно-болотных угодий, имеющих международное значение. В 2008 году риф было предложено назвать одним из семи «новых» чудес света. Национальный парк и южная часть Филиппинского архипелага являются частью Кораллового треугольника и признаны центром морского биоразнообразия; на его территории обитают 75 % описанных видов кораллов и 40 % встречающихся в мире рифовых рыб. Ныне данная область находится под большой угрозой из-за перелова и наносящих вред окружающей среде методов рыболовства. Исследования учёных, посещающих рифы с 1980 года, показали, что природный парк рифа Туббатаха является местом обитания не менее 600 видов рыб, 360 видов кораллов, 11 видов акул, 13 видов дельфинов и китов и 100 видов птиц. Риф также является местом гнездования для бисс и зелёных морских черепах. Примечания
Tubbataharevet

Tubbataharevet är en nationalpark i Cagayancillo i provinsen Palawan på Filippinerna. Det är även ett biosfärområde och ett världsarv. Tubbataharevets marina park omfattar 336 200 hektar. Denna nationalpark grundades 1988 och blev ett världsarv 1993. Palawans biosfärområde omfattar 1 150 000 hektar och inrättades 1990. Arean inkluderar den marina parken. Minst 359 arter av koralldjur, 600 fiskarter, 13 arter av hajar och två arter av havssköldpaddor har identifierats i nationalparken. Flera fartyg har gått på grund på tubbataharevet. Mest uppmärksammat är amerikanska minsveparen USS Guardian som gick på grund 17 januari 2013 och skadade omkring 4 000 kvadratmeter av revet. Hon skrotades på plats och lyftes ombord på ett bärgningsfartyg 17 mars 2013. Orsaken till felnavigeringen tros vara ett fel på det amerikanska sjökortet. År 2017 fick nationalparken beteckningen Particularly Sensitive Sea Area (PSSA) av Internationella sjöfartsorganisationen och skall undvikas av sjöfarten. Galleri Se även Galápagosöarna Stora barriärrevet Valdéshalvön Källor Externa länkar UNESCO World Heritage Centre - Tubbataha Reef Marine Park UNEP World Conservation Monitoring Centre - Tubbataha Reef Marine Park
Риф Туббатаха

Риф Туббатаха — територія та морський природний парк у складі Філіппін, розташований в центральній частині моря Сулу. Морський та пташиний заповідник складається з двох великих атолів, що носять назви Північний і Південний, а також рифу меншого розміру Джессі-Бізлі. Природний парк має загальну площу 7030 гектарів. Знаходиться за 150 км на південний схід від міста Пуерто-Принсеса, адміністративного центру провінції Палаван. Безлюдні острови та риф є частиною острівного муніципалітету Кагаянсило, Палаван, розташованого приблизно за 130 км на північний схід від рифу. Короткий опис У грудні 1993 року ЮНЕСКО включила природний парк рифу Туббатаха до списки Світової спадщини, як унікальний приклад атолів з дуже високою щільністю морських видів. Атол Північний є місцем гніздування для багатьох видів птахів та морських черепах. Парк є прикладом незайманого коралового рифу з 100-метровою перпендикулярною кораловою стіною, великою лагуною та двома кораловими островами. 1999 року Рамсарська конвенція включила риф Туббатаха до списку водно-болотних угідь, що мають міжнародне значення. 2008 року риф було занесено до попереднього списку семи нових чудес природи. Національний парк та південна частина Філіппінського архіпелагу є частиною Коралового трикутника і визнаним центром морського біорізноманіття. Тут мешкають 75 % описаних видів коралів та 40 видів рифових риб. Нині ця область знаходиться під великою загрозою через перелов риби та методи рибальства, що завдають шкоди навколишньому середовищу. Дослідження науковців, які досліджують рифи з 1980 року, показали, що природний парк рифу Туббатаха є місцем проживання не менш 600 видів риб, 360 видів коралів, 11 видів акул, 13 видів дельфінів і китів та 100 видів птахів. Риф також є місцем гніздування для бісс та зелених морських черепах. Див. також Великий Бар'єрний риф Вальдес (півострів) Галапагоські острови Примітки Посилання Природний парк рифа Туббатаха на майті ЮНЕСКО [Архівовано 5 липня 2017 у Wayback Machine.] ТПриродний парк рифа Туббатаха, офіційна сторінка [Архівовано 30 квітня 2011 у Wayback Machine.] Palawan Council for Sustainable Development [Архівовано 8 жовтня 2011 у Wayback Machine.] Sulu Sea. Encyclopedia of Earth. Eds. P.Saundry & C.J.Cleveland. Washington DC by C.Michael Hogan. 2011. [Архівовано 4 травня 2012 у Wayback Machine.]
Зайци подземници

Зайците подземници са несистемна група бозайници, включваща видовете от семейство Зайцови (Leporidae), с изключение на род Зайци (Lepus). Зайците подземници се отличават от същинските зайци по това, че малките им се раждат слепи и без окосмяване, поради което имат нужда от повече грижи в ранна възраст. За разлика от същинските зайци, повечето видове зайци подземници живеят в колонии в системи от подземни тунели, като цяло са по-дребни от тях и имат по-къси уши, а задните им крака са по-слабо развити. Видът заек подземник (Oryctolagus cuniculus) е широко разпространен по целия свят и включва одомашнения питомен заек. Родове Зайци подземници Pentalagus – Амами зайци Bunolagus Nesolagus Romerolagus – Вулкански зайци Brachylagus – Айдахски зайци Sylvilagus – Американски зайци Oryctolagus – Зайци подземници sensu stricto Poelagus – Африкански зайци Pronolagus – Южноафрикански зайци Caprolagus – Острокозинести зайци Бележки
Kunić

Kunići su mali sisavci iz porodice Leporidae, koji žive na nekoliko mjesta u svijetu. Postoji sedam različitih rodova u porodici koji se klasificiraju kao kunići. Kunići zajedno sa zečevima spadaju u red Lagomorpha. Mogu biti divlji i pitomi, a danas ima i vrsta koje se uzgajaju isključivo kao ukrasne životinje. Spolno su zreli u dobi od 3 do 3,5 mjeseci, međutim, na velikim uzgojima, ona se javlja nešto kasnije u dobi od 4 do 5 mjeseci. Kunić u prirodi živi u nastambama ispod zemlje. Ženka rađa gole i slijepe mladunce, koji su potpuno ovisni o majci. Biljojedi su, a osnovu prehrane predstavlja korjenasto i lisnato povrće, sijeno i žitarice. Za razliku od zečeva, kunići imaju kraće uši i stražnje noge te su općenito sitnije građe. Porijeklom su iz jugozapadne Europe (Pirenejski poluotok) i sjeverozapadne Afrike. Prvi su ih pripitomili Rimljani. Postoji mnogo pasmina, a najpopularnije su razne pasmine patuljastih i malih kunića (ovnoliki, hermelin, rex, angora). Rodovi kunića Pentalagus Bunolagus Nesolagus Romerolagus Brachylagus Sylvilagus Oryctolagus Poelagus Izvori
Królik

Królik – polska nazwa zwyczajowa kilku gatunków zajęczaków z rodziny zającowatych. Mianem tym określa się zwierzęta należące do rodzajów Sylvilagus (m.in. królak bagienny i królak błotny) oraz Oryctolagus, do którego należy królik europejski (królik dziki) oraz jego udomowiona forma – królik domowy. Króliki w kulturze Powieść Richarda Adamsa pt. Wodnikowe Wzgórze Cuddles z serialu animowanego Przyjaciele z wesołego lasu Piotruś Królik Królik Bugs Królik Roger z filmu Kto wrobił królika Rogera? „króliczki” Playboya Królik z książki Alana Alexandra Milne’a pt. Kubuś Puchatek Kórliki z gry komputerowej Rayman: Szalone Kórliki Reagge Rabits z 4fun.tv Maks i Ruby Rodzina Rabatków Harvey – film z Jamesem Stewartem Lola Bunny Królik po berlińsku Biały Królik z „Alicji w Krainie Czarów” Lewisa Carrolla Judy Hopps z filmów Zwierzogród i Zwierzogród 2 Królik z Caerbannog i „królik trojański” z filmu Monty Python i Święty Graal Bonnie the Bunny z serii gier komputerowych Five Nights at Freddy’s „Królik” – Nagroda Kulturalna Miasta Gniezna Pan Whiskers z serialu animowanego Brenda i pan Whiskers Filmy i seriale o królikach Zobacz też królik miniaturowy królik mały baran choroby królików zodiak chiński Przypisy
Kaniner

Kaniner är ett samlingsnamn för vissa arter och släkten i familjen harar och kaniner (Leporidae). De bildar ingen enhetlig taxonomisk grupp och är inte nödvändigtvis närmare släkt med varandra än med andra arter inom familjen. Harar och kaniner är släkt med ordningen gnagarna, men placeras i den egna ordningen hardjur (Lagomorpha) och tillsammans utgör de kladen Glires. Arten europeisk kanin (Oryctolagus cuniculus) kallas ofta i vardagligt tal bara för kanin eller vildkanin. Vilda kaniner är främst nattaktiva växtätare och många arter lever i kolonier. Många arter gräver hålrum i marken som används som bon, men inte alla. Vissa använder istället bon som grävts av andra djur. Som alla hardjur är de koprofager. Den viktigaste födan för tamkaninen är grovfoder, till exempel hö eller gräs. Tamkaninen härstammar från vilda kaniner i västra Europa och norra Afrika. De hålls som nyttodjur för köttets och pälsens skull, men även som sällskapsdjur. Det finns även kaninraser för hopptävlingar och för utställningssyfte. Vildkaniner kan utgöra problem som skadedjur, bland annat i Australien. Efter att engelsmännen släppte ut kaniner i landet började de snabbt föröka sig och äta upp delar av skördarna. Kaniner i vilt tillstånd brukar sällan bli över två år gamla. Som husdjur blir de vanligtvis runt 8-10 år men kan bli upp emot 12 år gamla. I populärkulturen Judy Hopps i Zootropolis Den vita kaninen i Alice i Underlandet ”Kanin” i Nalle Puh Stampe i Bambi Roger Rabbit Herr Morris i Brandy & herr Morris Den långa flykten av Richard Adams Lille Skutt i Bamse Den mordiska kaninen utanför Caerbannogs grotta i Monty Pythons galna värld Se även Tamkanin Kaniner i Australien Rabbisar Referenser Vidare läsning Torgny Wallbeck-Hallgren, Kaninskötsel. En ny källa till vårt lands välstånd, 1898. Thyra Brandelius-Almqvist, Kaninskötsel, 1909 (senare upplagor 1918, 1932, 1939, 1942). Frans August Wingborg, Kaninskötseln. En källa till välstånd för alla hem å landet, 1910. Alfred Andersson, Huhållskaninboken. Handledning för kaninavel i mindre skala. Med kokbok, 1910. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör kanin.﻿
Кролі

Кролі — збірна назва малорозмірних представників родини зайцеві (Leporidae). Не плутати з назвою роду Кріль (Oryctolagus). Таксономічний обсяг Поняття кролі (кролики, крілики) найчастіше поширюється на всіх представників родини зайцевих (Leporidae), окрім типового роду цієї родини — роду заєць (Lepus). По суті, назва не є відповідником якогось таксона, є позатаксономічною. Подібними групами, які зручні для несистематичного опису біологічного різноманіття, є немишовиді гризуни, ластоногі хижі, копитні унгуляти та інші. Роди зайцевих, які називають кролями Розрізнюють декілька груп дрібних зайцеподібних, до яких можуть уживати слово кріль. Такими є (за Види ссавців світу, 2005 [Архівовано 12 серпня 2011 у Wayback Machine.]) група Leporinae Bunolagus (1 вид) Caprolagus (1 вид) Nesolagus (2 види) Brachylagus (1 вид) Sylvilagus (16 видів) — рід кролик Oryctolagus (1 вид) — рід кріль Poelagus (1 вид) група Paleolaginae (визнається як підродина не завжди) Pentalagus (1 вид) Pronolagus (3 види) Romerolagus (1 вид) Див. також Кролівництво Породи кролів Рогатий заєць Примітки Посилання родина Зайцевих [Архівовано 12 серпня 2011 у Wayback Machine.] в монографії Види ссавців світу, 2005
Palác Malacañang

Palác Malacañang (také psáno Malacañán nebo Malakanyang) je oficiální sídlo filipínské hlavy státu. Nachází se v manilské čtvrti San Miguel na pravém břehu řeky Pasig. Celková rozloha areálu je 9 931 m². Historie Budova je postavena ve stylu bahay na bato, který kombinuje domorodou architekturu s evropskými vlivy, především klasicismem. Vznikla v roce 1750 jako letní sídlo obchodníka Luise Rochy. Roku 1825 se rezidence stala majetkem španělské koruny a v roce 1863 nahradila guvernérský palác v Intramuros, zničený zemětřesením. Sídlili zde španělští a američtí místodržitelé, palác přestál bez úhony i bitvu o Manilu v roce 1945 a pak se stal rezidencí prezidenta nezávislých Filipín. V sedmdesátých letech došlo k rozsáhlé přestavbě, kterou nařídila Imelda Marcosová. Při nepokojích v letech 1986, 1989 a 2001 se palác stal terčem útoků vzbouřenců. Největší místností v paláci je Rizalův ceremoniální sál, kde se konají oficiální bankety. V budově se nachází také Sál hrdinů s výjevy z filipínské historie, Recepční sál s portréty bývalých prezidentů a Státní jídelna, v níž zasedá vláda. Palác je obklopen rozsáhlým parkem. Gloria Macapagal-Arroyová v hlavním paláci úřadovala i bydlela, ostatní prezidenti zvolili ubytování v menších budovách palácového komplexu; Bongbong Marcos obývá s rodinou od roku 2022 dům nazvaný Bahay Pangulo. Veřejnosti je přístupná pouze budova Kalayaan, kde se nachází prezidentské muzeum. Název objektu je odvozován od výrazu May lakan diyan, což v tagalogu znamená „sídlo šlechtice“, nebo Mamalakaya, tzn. „místo rybářů“. Podle tohoto paláce jsou pojmenovány také další prezidentské rezidence, Malacañang jihu v Davao City na Mindanau a Malacañang severu v Paoay v regionu Ilocos. Výraz „Malacañang“ se používá jako metonymické označení filipínského prezidenta a jeho zaměstnanců a stoupenců. Palác byl vyobrazen na rubu bankovky v hodnotě dvacet pesos, platné v letech 1986 až 2018. Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Palác Malacañang na Wikimedia Commons Oficiální stránky Urbipedia Lonely Planet
Palais de Malacañan

Le palais de Malacañan, ou simplement Malacañan, est la résidence officielle du président des Philippines, située à Manille, la capitale, sur la rive droite du fleuve Pasig, dans le district de San Miguel. Construit en 1750 sous la colonisation espagnole par Luís Rocha, un aristocrate ibérique installé aux Philippines, celui-ci le vend en 1802 à un officier de l'armée espagnole le Colonel Jose Miguel Fomento. À sa mort en 1825, ce dernier le lègue au gouvernement qui en fait la résidence d'été du gouverneur général. Le 3 juin 1863, le palais de gouverneur (en) (Palacio del Gobernador), situé dans le quartier d'Intramuros est détruit par un séisme qui ravage totalement Manille. Dès lors, le palais de Malacañan deviendra la résidence officielle des 18 derniers gouverneurs généraux espagnols, puis des 14 gouverneurs civils et militaires américains qui s'y succéderont jusqu'à l'indépendance de l'archipel en 1946. Références Liens externes (en) Le palais de Malacañan, site de la présidence des Philippines Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la politique Portail de Manille