Banc Central de les Filipines

El Banc Central de les Filipines, oficialment i en filipí Bangko Sentral ng Pilipinas (comunament abreujat com a BSP tant en filipí com en anglès) és el banc central de les Filipines, el qual és una corporació propietat del govern. Es va establir el 3 de gener de 1949 i posteriorment es va reestablir el 3 de juliol de 1993, de conformitat amb les disposicions de la Llei de la República 7653 o Nova Llei del Banc Central de 1993, esmenada per la Llei de la República 11211 o Nova Llei del Banc Central de 2019. Història Època americana i Segona Guerra Mundial L'any 1900, la Primera Comissió Filipina va aprovar la Llei núm. 52. Això va situar tots els bancs sota l'oficina del Tresor i va autoritzar el tresorer insular a supervisar i examinar els bancs i tota l'activitat bancària. El 1929, el Ministeri de Finances, a través de l'Oficina de Banca, va assumir la supervisió bancària. Cap al 1933, un grup de filipins ja havia conceptualitzat un banc central per a les Illes Filipines. Van elaborar els esbossos d'un projecte de llei per a la creació d'un banc central després d'un estudi acurat de les disposicions econòmiques de la Llei Hare–Hawes–Cutting, la qual hauria concedit la independència de les Filipines al cap de 12 anys, però reservant bases militars i navals per als Estats Units i imposant aranzels i quotes a les exportacions filipines. No obstant això, la Llei Hare–Hawes–Cutting va ser rebutjada pel Senat de les Filipines a instàncies del president de la Mancomunitat, Manuel L. Quezon. Aquest Senat va defensar llavors un nou projecte de llei que va obtenir el suport del president dels Estats Units, Franklin D. Roosevelt; aquesta seria la Llei Tydings–McDuffie, que finalment va concedir la independència de les Filipines el 4 de juliol de 1946. Sota la Mancomunitat de les Filipines, van continuar els debats sobre la idea d'un banc central filipí que promogués l'estabilitat de preus i el creixement econòmic. En aquells moments, el sistema monetari del país estava administrat pel Ministeri de Finances i el Tresor Nacional, i el peso filipí estava vinculat al dòlar dels Estats Units, que es trobava recolzat per una reserva d'or del 100 per cent com a moneda estàndard. Tal com requeria la Llei Tydings–McDuffie, l'Assemblea Nacional de les Filipines va aprovar el 1939 una llei que establia un banc central. Com que es tractava d'una llei monetària, requeria l'aprovació del president dels Estats Units, però Franklin D. Roosevelt no la va concedir. Es va aprovar una segona llei el 1944 sota la Segona República de les Filipines, controlada pel regim japonès durant la Segona Guerra Mundial, però l'arribada el 1945 de les forces d'alliberament americanes —ajudades per les tropes de la Mancomunitat Filipina i guerrilles reconegudes— en va avortar la implementació. Tercera República i llei marcial Poc després que el president Manuel Roxas assumís el càrrec el 1946, va ordenar al llavors secretari de Finances, Miguel Cuaderno, Sr., que redactés els estatuts d'un banc central. L'establiment d'una autoritat monetària es va fer imperatiu un any més tard com a resultat de les conclusions de la Comissió Financera Conjunta Filipino-Americana presidida per Cuaderno. La comissió, que va estudiar els problemes financers, monetaris i fiscals de les Filipines el 1947, va recomanar passar del patró de canvi del dòlar a un sistema de moneda gestionada. Es necessitava un banc central per implementar aquest canvi proposat. Roxas va crear aleshores el Consell del Banc Central per preparar la carta fundacional de la proposta d'autoritat monetària, que es va presentar al Congrés de les Filipines el febrer de 1948. La Llei del Banc Central, impulsada pel llavors congressista José J. Roy, va ser aprovada i signada el juny d'aquell mateix any pel nou president proclamat, Elpidio Quirino, que va succeir el difunt president Roxas, estampant la seva firma a la Llei de la República (RA) núm. 265 o Llei del Banc Central de 1948. El 3 de gener de 1949, el Banc Central de les Filipines es va inaugurar formalment amb Cuaderno com a primer governador. Els deures i responsabilitats principals del Banc Central eren promoure el desenvolupament econòmic i mantenir l'estabilitat monetària interna i externa. Amb els anys, es van introduir canvis per fer que la carta fundacional respongués millor a les necessitats de l'economia. El 29 de novembre de 1972, el Decret Presidencial núm. 72 del president Ferdinand Marcos va esmenar la Llei de la República núm. 265, emfatitzant que el manteniment de l'estabilitat monetària interna i internacional era l'objectiu primordial del Banc Central. També es va ampliar l'autoritat del Banc per incloure la regulació de tot el sistema financer del país, i no només la supervisió del sistema bancari. El 1981, la RA 265 esmenada es va millorar encara més per enfortir el sistema financer. A la Constitució de 1973, es va encomanar a l'assemblea interina Batasang Pambansa l'establiment d'una autoritat monetària central independent. El Decret Presidencial núm. 1801 va designar el Banc Central de les Filipines com l'autoritat monetària central (CMA). El Banc Central va facilitar préstecs a aliats i amics de Marcos seguint les seves ordres personals. Mitjançant aquests préstecs directes de favor (behest loans), es van desviar grans sumes de diners cap a projectes d'aquests aliats fidels, inclosos diversos que no es consideraven viables. El 1984, un informe de la Junta Monetària va descobrir que el Banc Central havia inflat les reserves de dòlars del país en uns 600 milions de dòlars, un fet causat per operacions anòmales realitzades a sucursals estrangeres del Banc Nacional de les Filipines en un intent desesperat de simular reserves estrangeres inexistents per incrementar la concessió de préstecs i crèdits. L'estabilitat financera del Banc Central també es va veure soscavada per grans préstecs d'emergència concedits a institucions en fallida com el Banco Filipino, a més del finançament dels dèficits públics i d'actius amb pèrdues, cosa que va acabar esgotant els seus requisits de capital. Això va fer que finalment el Banc Central esdevingués insolvent i entrés de fet en bancarrota. Actualitat Després de la Revolució del Poder del Poble que va enderrocar el president Marcos, la Constitució de 1987 va adoptar les disposicions de la CMA de la Constitució de 1973 orientades a establir una autoritat monetària independent mitjançant una major capitalització i una major representació del sector privat a la Junta Monetària. D'acord amb aquesta disposició, el president Fidel Valdez Ramos va signar la Llei de la República núm. 7653, coneguda com La Nova Llei del Banc Central, convertint-la en llei el 14 de juny de 1993. Per assumir les regnes de l'antic Banc Central en fallida, la nova llei preveia l'establiment d'una autoritat monetària independent que s'anomenaria "Bangko Sentral ng Pilipinas", amb l'objectiu principal de mantenir l'estabilitat de preus, cosa que abans només s'intuïa de manera implícita en l'antiga carta fundacional. La llei també atorga al Bangko Sentral una autonomia fiscal i administrativa que l'antic Banc Central no tenia. El 3 de juliol de 1993 va entrar en vigor la Nova Llei del Banc Central. El vespre del dimecres 26 de setembre de 2012, el lloc web del BSP va ser piratejat per un grup anomenat Anonymous Philippines com a protesta contra la recentment aprovada Llei de prevenció de la ciberdelinqüència de 2012. El lloc web es va restaurar ràpidament durant les primeres hores de l'endemà. El 23 d'abril de 2013, la publicació The Asian Banker va nomenar el BSP com el Millor Regulador Macroeconòmic de la regió d'Àsia-Pacífic per al 2013 en els premis The Asian Banker Leadership Achievement Awards celebrats a Jakarta, Indonèsia. El BSP va ser elogiat com un "regulador bo, fort i imparcial". Prop d'un mes després, el BSP va rebre el premi nacional de la fundació Child and Youth Finance International en la seva cimera internacional de 2013 a Istanbul, Turquia, com a reconeixement a la seva iniciativa d'integrar l'educació en alfabetització financera al currículum de l'escola primària filipina. El 2019, el president Rodrigo Duterte va signar la R.A. 11211 (impulsada principalment per Franklin Drilon), augmentant encara més la capitalització del Banc fins als 200.000 milions de ₱. Projecte Nexus El Banc de Pagaments Internacionals va signar un acord amb el Banc Central de Malàisia, el Banc de Tailàndia, el Bangko Sentral ng Pilipinas, l'Autoritat Monetària de Singapur i el Banc de Reserva de l'Índia el 30 de juny de 2024 com a membre fundador del Projecte Nexus, una iniciativa internacional multilateral per permetre pagaments minoristes transfronterers. El Banc d'Indonèsia hi va participar com a observador especial. La plataforma, que es preveu que entri en funcionament el 2026, connectarà els sistemes nacionals de pagament ràpid dels països membres. Funcions i responsabilitats Tal com prescriu la Nova Llei del Banc Central, les funcions principals del Bangko Sentral són: Gestió de la liquiditat, mitjançant la formulació i implementació de la política monetària orientada a influir en l'oferta de diners, en línia amb el seu objectiu principal de mantenir l'estabilitat de preus. Emissió de moneda. El BSP té la potestat exclusiva d'emetre la moneda nacional. Tots els bitllets i monedes emesos pel BSP estan totalment garantits pel Govern i es consideren curs legal per a tots els deutes públics i privats. prestador en darrera instància, mitjançant la concessió de descomptes, préstecs i bestretes a les institucions bancàries per motius de liquiditat. Supervisió financera, mitjançant la supervisió dels bancs i l'exercici de poders reguladors sobre les institucions no bancàries que realitzen funcions quasibancàries. Gestió de reserves de divises, mitjançant el manteniment d'unes reserves internacionals suficients per cobrir qualsevol demanda neta previsible de monedes estrangeres a fi de preservar l'estabilitat internacional i la convertibilitat del pes filipí. Determinació de la política de tipus de canvi, mitjançant la definició de la política de tipus de canvi de les Filipines. Actualment, el BSP s'adhereix a una política de tipus de canvi de mercat. Actuar com a banquer, assessor financer i dipositari oficial del Govern, de les seves subdivisions polítiques i organismes, així com de les corporacions de propietat i control estatal (GOCC). Monedes convertibles El Bangko Sentral disposa de 32 monedes directament convertibles amb el peso filipí, que serveixen de referència per a tots els bancs filipins. Monedes convertibles amb el Bangko Sentral:Altres (no convertibles directament amb el BSP): Microfinances i inclusió financera L'any 2000, la Llei de Banca General va encarregar al BSP el reconeixement de les microfinances com una activitat bancària legítima i l'establiment de les normes i reglaments per a la seva pràctica dins del sector bancari. En aquell mateix any, el BSP va declarar les microfinances com el seu programa insígnia per a la mitigació de la pobresa. El BSP s'ha convertit en el principal defensor del desenvolupament de les microfinances. Amb aquesta finalitat, el Bangko Sentral té com a objectius: Proporcionar un entorn polític i regulador favorable. Augmentar la capacitat del BSP i del sector bancari en les operacions de microfinances. Promoure i advocar pel desenvolupament d'operacions de microfinances sòlides i sostenibles. El Banc es mostra molt actiu en la promoció d'una política d'inclusió financera i és un membre destacat de l'Aliança per a la Inclusió Financera. També és un dels 17 instituts reguladors originals que van assumir compromisos nacionals específics amb la inclusió financera sota la Declaració de Maya durant el Fòrum de Política Global de l'AFI de 2011 celebrat a Mèxic. Blanqueig de diners Atès que el blanqueig de diners és un dels problemes de les Filipines, el BSP ha emès una sèrie de mesures per apropar el règim regulador del país als estàndards internacionals. El setembre de 2001 es va aprovar la Llei contra el blanqueig de diners o AMLA. L'AMLA va tipificar el blanqueig de diners com un delicte penal i va prescriure les sancions corresponents. També va assentar les bases d'un consell central de control i execució anomenat Consell contra el Blanqueig de Diners (AMLC). L'AMLC està integrat pel governador del Bangko Sentral com a president, el comissionat de la Comissió d'Assegurances i el president de la Comissió de Valors i Borsa com a membres, actuant tots de manera unànime en l'exercici del mandat del grup. El febrer de 2013, el president filipí Benigno Aquino III va signar la "Llei de la República núm. 10365", coneguda com Llei per al reforçament de la normativa contra el blanqueig de diners, que té com a objectiu enfortir l'AMLC en exigir que es notifiqui qualsevol transacció sospitosa en divises, béns immobles i comerç de joies i metalls preciosos. El Bangko Sentral ng Pilipinas (BSP) va introduir noves normatives el setembre de 2025 que exigeixen una diligència deguda reforçada per a les transaccions en efectiu que superin els 500.000 ₱ al dia, com a part dels esforços per combatre el blanqueig de capitals i la corrupció. Governadors *Va morir en el càrrec Logotip El logotip de 2020 del Bangko Sentral ng Pilipinas es va adoptar per primera vegada com a imatge corporativa principal del banc central el 20 de novembre de 2020, amb un disseny que va rebre l'aval de la Comissió Històrica Nacional de les Filipines (NHCP). El símbol circular presenta una àguila filipina de cos sencer en color daurat, basada en fotografies reals de l'ocell, acompanyada de tres estrelles. El logotip que presenta una interpretació més estilitzada de l'àguila s'ha continuat utilitzant des del març de 2010, arran de l'anunci del llançament imminent i posterior posada en circulació de la sèrie de bitllets i monedes de la Sèrie de Nova Generació (NGC) entre novembre i desembre de 2010. Un disseny preliminar molt proper al final es va desvelar al públic el 7 de maig de 2010. Sis mesos després d'aquesta presentació, es va utilitzar en els bitllets de la NGC impresos des del lot inicial el novembre de 2010 fins al desembre de 2022, i en les monedes des del 30 de novembre de 2017 fins a l'esmentat mes de 2022. També va lluir a la seu del banc central a Manila i al Complex de la Planta de Seguretat a Quezon City entre 2012 i 2022. S'utilitza de forma concurrent amb els logotips de 1993 i 2020 des de març de 2010 i el 20 de novembre de 2020, respectivament. Museu Dins del complex principal del BSP a Manila es troba el Museo ng Bangko Sentral ng Pilipinas (en anglès: *Museum of the Bangko Sentral ng Pilipinas*). Inaugurat el 3 de gener de 1999 com a part de les bodes d'or de la banca central al país, el museu exhibeix la col·lecció de divises del BSP. Com a repositori i custodi del patrimoni numismàtic del país, el museu recopila, estudia i conserva monedes, paper moneda, medalles, artefactes i objectes monetaris trobats a les Filipines durant els seus diferents períodes històrics. Aquestes col·leccions s'han exposat de forma permanent al recinte. Dissenyat per guiar el visitant a través d'una sèrie de galeries dedicades a un període històric específic del país, el museu narra visualment el desenvolupament de l'economia filipina en paral·lel a l'evolució de la seva moneda. Diverses pintures de la col·lecció d'art del BSP, juntament amb objectes triats, enriqueixen cadascuna de les galeries. Com a recull panoràmic de la banca central a les Filipines, mostra els avenços aconseguits a l'hora de garantir l'estabilitat de preus per sostenir el creixement econòmic del país. La sala d'exposicions també compta amb busts de retrats dels governadors anteriors. Complex de la Planta de Seguretat El Complex de la Planta de Seguretat o SPC (*Security Plant Complex*) es va fundar formalment el 7 de setembre de 1978 per salvaguardar la impressió, encunyació, refinament, emissió, distribució i durabilitat de monedes, bitllets, lingots d'or, rebuts oficials del govern, bitllets de loteria, segells fiscals, passaports, llibretes de registre d'identitat de mariners, segells postals, documents oficials, certificats de registre, títols Torrens, certificats de tresoreria, accions i bons, contractes governamentals, cupons de racionament, paperetes oficials, formularis de resultats electorals, txecs i altres treballs d'impressió de seguretat o encunyació del govern filipí. La impressió de les paperetes oficials i altres documents públics es va traslladar posteriorment a la Planta d'Impremta Nacional de conformitat amb l'Ordre Executiva núm. 285 emesa el 25 de juliol de 1987. El 4 d'agost de 2003, la presidenta Gloria Macapagal Arroyo va promulgar l'"Ordre Administrativa núm. 79", la qual va designar l'SPC com l'únic productor de les insígnies de les ordes, condecoracions i medalles nacionals. El BSP traslladarà el seu complex de la planta de seguretat d'East Avenue (Quezon City) al districte del Centre Administratiu del Govern Nacional de la Nova Ciutat de Clark a Capas, Tarlac, després de signar un memoràndum d'entesa amb l'Autoritat de Conversió i Desenvolupament de Bases el setembre de 2019. La nova instal·lació de producció de divises s'ubicarà en una parcel·la de 29-hectàrea (72-acre) a prop del vial d'accés que connecta la Nova Ciutat de Clark a Pampanga amb l'Autopista Subic–Clark–Tarlac, i es preveu que les obres acabin en un termini de dos anys. Referències Bibliografia Villegas, Ramón N. Kayamanan: The Philippine Jewelry Tradition. Central Bank of the Philippines, 1983. ISBN 9711039001. Montemayor, Rafaelita V. 50 Years of Central Banking in the Philippines. Manila, Philippines: Bangko Sentral ng Pilipinas, 1998. ISBN 971-91785-1-5. OCLC 42772558. Enllaços externs Banc Central de les Filipines - Lloc web oficial (anglès)