NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Rumicolca

Rumicolca (possibly from Quechua rumi stone, qullqa, qulqa deposit, storehouse) is an archaeological site in Peru. It is located in the Cusco Region, Quispicanchi Province, Lucre District. Rumicolca is situated near the archaeological sites Chuqi Pukyu and Pikillaqta, east of Lake Huacarpay. Theories on the origin of the Rumiqullqa Gate Folklore One story in Cusco folklore goes as follows: The Wari people once inhabited the city of Pikillaqta. The Wari were a pre-Inca civilization that existed from about 550 to 900 A.D., and they are known as the first state level society in the Sierra region of Peru. They were also the first to urbanize, and at Pikillaqta, this created a substantial need for a steady and large supply of water. One of the great Wari leaders decided to solve this problem by creating a competition. He offered his only daughters hand in marriage to the man who could bring water to Pikillaqta. Two men wished to marry his daughter-one from Cusco and one from Puno-and so they both began to create plans for a way to bring water to the city. In the end, the man from Cusco decided to build a great canal from the Laguna de Huacarpay to Pikillaqta. In order to do this, he needed to cross a large gap, and so he built the first and largest aqueduct in ancient Peru, which still stands today. This is La Portada de Rumicolca. The Gate Theory This first theory held that La Portada was originally built by the Wari to serve as a gate to their area of rule. Later, the Inca built a larger gate on top of the old Wari foundations. This gate was meant to separate the four “suyus,” or regions, of the Inca Empire. Specifically, La Portada was the gate between the northern region of Cusco and the southern region of Puno. Since it was on the main highway between these two regions, travelers would have to pass through the gate and pay a toll to the Inca. This theory suggests that the Inca also modified La Portada to serve as an aqueduct. This theory likely attempted to explain the fact that much of La Portada is made up of crude Wari stonework, encased by finely carved Inca stone veneer. The Aqueduct Theory The most current theory suggests that La Portada was originally built as an aqueduct by the Wari, just as told in the Cusco legend above. The Inca later adopted the site as part of their Empire, and made improvements to the structure. This is the most likely explanation, as the paleohydrologist Kenneth Wright states that the original structure is certainly of the Wari type, and the canal running along La Portada does not appear to be a retrofit, but part of the original structure. This theory does not address whether it served as a gate or not, but since it is located on the main road from Cusco, it is likely that travelers would have passed through it. In fact, the entire purpose of building the aqueduct may have been in order to provide water to Pikillaqta without interrupting the flow of traffic along the road. References External links High resolution panorama of Rumicolca taken in 2012: https://www.gigapan.com/gigapans/226566
Rumicolca

Rumicolca era la puerta del este al valle de Cusco, en el Perú. Las construcciones datan probablemente de la época de la civilización Tiahuanaco-Huari y fueron posteriormente revestidas con piedras labradas y pulidas en el tiempo de los Incas. Rumicolca sirvió como un garita de control. Esta construcción se encuentra a 31 km al sudeste de Cusco, cerca de Piquillacta, al borde de la carretera Cusco-Puno. Algunas piedras en los lados interiores de la puerta tienen misteriosas protuberancias que también aparecen en Písac y en otros monumentos incaicos. Según Víctor Angles se trata de una forma de escritura ideográfica. Galería de imágenes Véase también Imperio inca Turismo en el Perú Humedal Lucre-Huacarpay Piquillacta Cusco-Desaguadero-La Paz Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Rumicolca.
Rumicolca

Rumicolca é um sítio arqueológico do Peru, considerado o portão oriental do vale de Cusco, no Peru. As construções provavelmente datam da época da Cultura Wari (Huari) e foram posteriormente revestidas com pedras esculpidas e polidas na época dos incas. Teorias sobre a origem de Rumicolca Folclore Uma história do folclore de Cusco é a seguinte: o povo Wari habitou a cidade de Pikillaqta. Os Wari eram uma civilização pré-incaica que existia entre 550 e 900 d.C., e são conhecidos como a primeira sociedade de nível estatal na região da serra peruana. Eles também foram os primeiros a criar assentamentos urbanos e em Pikillaqta existia a necessidade de um suprimento constante e grande de água, que não podia ser captada nos arredores. Um dos grandes líderes wari decidiu resolver esse problema criando uma competição. Ele ofereceu sua única filha em casamento ao homem que trouxesse água para Pikillaqta. Dois homens queriam se casar com a filha - um de Cusco e outro de Puno - e, então, os dois começaram a criar planos para levar água para a cidade. No final, o homem de Cusco decidiu construir um grande canal desde a Laguna Huacarpay até Pikillaqta. Para fazer isso, ele precisou atravessar uma grande lacuna e, assim, construiu o primeiro e maior aqueduto do antigo Peru, que ainda hoje existe. Que ficou conhecido como La Portada de Rumicolca. A teoria do portão Esta teoria sustenta que La Portada foi originalmente construída pelos Wari para servir como um portão para sua área de domínio. Mais tarde, os incas construíram um portão maior no topo das antigas fundações Wari. Este portão foi utilizado como divisa entre os suyus, ou regiões, do Império Inca. Especificamente La Portada era a divisa entre Cusco (a capital) e o Collasuyo ( a região de Puno). Como estava na estrada principal entre essas duas regiões, os viajantes teriam que passar pelo portão e pagar pedágio ao Inca. Esta teoria sugere que o Inca também modificou La Portada para servir como um aqueduto. Essa teoria provavelmente tentou explicar o fato de que grande parte de La Portada ser composta de uma base de pedra rustica Wari envolta por pedras finamente esculpidas do estilo Inca. A teoria do aqueduto Essa teoria sugere que La Portada foi originalmente construída como um aqueduto pelos Wari. Mais tarde, os incas adotaram o local como parte de seu império e fizeram melhorias na estrutura. Essa é a explicação mais provável, pois o paleo-hidrologista Kenneth Wright afirma que a estrutura original certamente é do tipo Wari, e o canal que corre ao longo de La Portada não parece ser um complemento posterior, mas parte da estrutura original. Essa teoria não afirma se o local serviu ou não como um portão, mas como está localizada na estrada principal de Cusco, é provável que os viajantes tenham passado por ela. De fato, todo o objetivo de construir o aqueduto pode ter sido o de fornecer água a Pikillaqta sem interromper o fluxo de tráfego ao longo da estrada. Algumas pedras nos lados internos da porta têm saliências misteriosas que também aparecem em Pisac e outros monumentos incas. Segundo Victor Angles, é uma forma de escrita ideográfica. Galeria Referências
Румиколька

Румиколька (возможно от кечуанского rumi камень, qullqa, qulqa хранилище, склад) археологический памятник в Перу. Расположен в регионе Куско, провинция Киспиканчи, район Лукре. Румиколька находится рядом с археологическим комплексом Пикильякта, восточнее озера Уакарпай. Теории о назначении врат Румиколька Фольклор Согласно одной из легенд, рассказываемых в Куско, когда люди уари пришли в эти земли и построили монументальный город Пикильякту им стали требоваться значительные объемы воды для снабжения своих поселений. Один из лидеров уари решил устроить соревнование, и пообещал отдать свою дочь в жены тому, кто сможет обеспечить Пикильякту водой. Двое мужчин, один из куско другой из Пуно, вызвались решить эту задачу. В итоге человек из Куско решил устроить большой канал от озера Лагуна Уакарпай, для чего ему нужно было преодолеть одно из ущелий, так и появился один из величайших акведуков древнего Перу. Теория врат Первоначально считалось, что Румиколька были возвигнуты уари как врата на границе их владений. Позже, инки расширили эту постройку используя фундаменты уари. Эти врата должны были разделять четыре «суйю», или региона, Инкской империи. В частности врата Румиколька разделяли северный регион Куско и южный регион Пуно. Так как они находились на главной дороге, соединяющей два региона, все путешественники обязаны были платить взнос Инкам. Эта теория также предполагает что именно Инки устроили акведук на вершине врат. Этим можно объяснить то, что основное тело Румиколька сложено в технике уари из обломков камней, а затем облицовано отшлифованными блоками в стиле инков. Теория акведука Самая современная теория заключается в том, что акведук изначально был построен уари, как и сказано в легенде. Инки в дальнейшем присоединили эти территории к своей империи и модернизировали строение. Это наиболее рациональное объяснение, и, как утверждает палео-гидролог Кеннет Райт, основа конструкции несомненно воздвигнута уари, а канал на её вершине не мог быть более поздним дополнением. В этой теории не разъясняется могло ли строение использоваться в качестве врат или нет. Однако будучи расположенным на основной дороге в Куско, путешественники так или иначе должны были пересечь его. Врата Румиколька должны были обеспечить водоснабжение Пикильякты не перекрывая пути сообщения с Куско. См. также Сечин (Перу) Чавинская культура Мочика Тиауанако Наска (археологическая культура) Куско Чимор Империя инков Примечания Ссылки Панорама Румиколька 2012 года: https://www.gigapan.com/gigapans/226566
Rumicolca

Rumicolca (quechua Rumiqullqa) fungerade som en tullstation. Från den bevakades den östra ingången till Cuscodalen. Konstruktionen byggdes av tidigare kulturer men kläddes med släta stenar av inkafolket. På insidan av själva genomgången finns utskjutande partier på stenarna (så kallade protuberanser). Dessa har sannolikt haft en symbolisk betydelse och torde vara en form av bildskrift (ideogram). (Förväxla dock inte dessa små utskjutande partierna som inte syns i bild, med de stora trappsteg som är inbyggda i muren(!)) Se även Stenen med de 12 hörnen Tipón Urubambadalen Ollantaytambo
Casa de Fierro

La Casa de Fierro (archaism, English: the Iron House, French: La Maison de Fer), located in the city of Iquitos in the jungle of Peru, in front of the major square between Próspero and Putumayo streets, is a large iron residence built during the rubber boom at the end of the nineteenth century. The house was bought by the Bolivian explorer and entrepreneur Antonio Vaca Diez. La Casa de Fierro is one of the finest as well as best-preserved samples of civil architecture in Peru. The walls, ceiling, and balcony are plastered in rectangular sheets of iron. It is said to be the first prefabricated house in the Americas. Although popularly said to have been designed by the French architect Gustave Eiffel, there is no evidence at all that this is true; the building does not reflect his architectural style. Since 2011 well substantiated claims prove it was built in the Belgian workshops of Les Forges d'Aiseau (Joseph Danly process). Rubber baron Anselmo del Aguila bought it at the International Exposition of Paris in 1889. Once dismantled, it was brought in pieces to Iquitos (the metal sheets were carried by hundreds of men through the jungle), and assembled there in 1890. Since 1985, it is being administered by the Club Social de Iquitos; which has contributed in its restoration. Today the house is a commercial structure. It contains a restaurant, La Casa de Fierro Restaurante, on its second floor with stores on the ground level. A fully different story of the origin of the house is told in Mario Vargas Llosa's Captain Pantoja and the Special Service (Pantaleón y las visitadoras), a comic novel. See also Fitzcarraldo References External links Media related to Casa de Fierro at Wikimedia Commons Juegos Divertidos Archived 2019-05-22 at the Wayback Machine Iquitos: following the route of the rubber boom Iquitos Times "Any Old Iron?", that pretends unreliably this is Eiffel's ikitos.com A brief history of the Iron House, that pretends unreliably this is Eiffel's
Casa de Fierro

A Casa de Fierro (a spanyol név jelentése: „vasház”) a perui Iquitos városának egyik jellegzetes építménye. Története Az épületet Gustave Eiffel tervei alapján készítették el a belga Forjes d'Aiseau műhelyeiben, majd 1889-ben különböző források szerint vagy egy Anselmo del Aguila, vagy egy Julio H. Toots nevű kaucsukbáró vásárolta meg, aki 1890-ben Párizsból Iquitosba hozatta. Itt, mielőtt összeszerelték volna, kiderült, hogy nagyon nagy, viszont károsodás nélkül két részre osztható: így ketté is osztották. Az első részt Carlos Fermín Fitzcarrald (aki szintén kaucsukbáró volt, méghozzá a korszak egyik leggazdagabbja) egyik társa vette meg, és Madre de Dios megyében akarta felállíttatni, ám a szállítás nehézségei miatt végül az iquitosi vízparton állította fel. Itt egy másik vállalkozó vette meg, ám nem tartotta karban, így állaga nagyon leromlott, végül anyagát ócskavasként értékesítették. A másik részt a város Plaza de Armas nevű főterén állították fel, ahol ma is áll. Számos tulajdonosváltáson ment keresztül, használták magánlakásként, vendéglőként és gyártóműhelyként is. A 21. század elején Judith Acosta vállalkozó tulajdonában állt, de 2011-ben már elhagyatott volt és bérbeadásra várt. A tervek szerint kulturális és turisztikai célokra hasznosítanák. Képek Jegyzetek
Casa de Fierro

Casa de Fierro (the Iron House, La Maison de Fer) – budynek projektu Joseph Danly, znajdujący się w Peru, w mieście Iquitos. Pierwotnie został zbudowany na wystawę światową w Paryżu w roku 1889. Elementy domu skonstruowano w Belgii w latach 1887 - 1889. Pokazany na wystawie został zakupiony przez potentata w produkcji kauczuku Anselmo del Aguilara. Rozebrano go wówczas na części i przewieziono do Peru - statkiem przez Atlantyk, potem Amazonką. Przypisy
Железный дом

Железный дом (также Каса-де-Фьерро, Каса-де-Йерро; исп. La Casa de Fierro) — двухэтажный особняк 1890 года постройки, расположенный в Икитосе, республика Перу. Конструкции, изготовленные по проекту Гюстава Эйфеля, были отлиты годом ранее в Бельгии, доставлены в Икитос пароходом и собраны на месте. История Как и театр Амазонас в Манаусе (Бразилия), Железный дом в Икитосе стал символом «прекрасной эпохи», затронувшей этот латиноамериканский регион в период каучуковой лихорадки конца XIX — начала XX веков. Разбогатевшие перуанские плантаторы-каучеро желали превратить город в перуанский Париж, наполнив его атмосферой старой Европы. Они получали за экспорт сырья столько валюты, что мраморные особняки с фасадами, портиками и резными «новоорлеанскими» балконами, появлялись один за другим — но именно Железный дом поражал современников смелостью проектировщиков. Дом посреди сельвы задумал местный миллионер дон Ансельмо де Агила. Спроектировал его французский архитектор Гюстав Эйфель, создавший Эйфелеву башню. Архитектор отлил конструкцию дома в бельгийских цехах Эссо, обработал пластины и отправил все части пароходом через Атлантический океан. В Икитос детали для дома доставил бразильский пароход «Персеверанса». Для придания дому большей помпезности его испанское название было латинизировано. Иметь в преимущественно деревянном городе металлическое здание, отлитое в Европе, считалось верхом роскоши, тем более учитывая тот факт, что металл разъедали экваториальные дожди и он требовал постоянного дорогостоящего ухода для борьбы с коррозией. После сборки оказалось, что особняк непригоден для жилья, так как солнце накаляло металл до невыносимых температур. Дон Агиле продал этот дом своему другу, каучеро Амбросио Моралесу, но и он долго в нём не прожил. Здание постоянно переходило из рук в руки. В 1985 году в нём разместился клуб, который пустовал в дневные часы сиесты, но оживлялся около полуночи. Современный владелец дома Худит Акоста де Фортес использует его для торговли: на первом этаже размещаются сувенирные лавки, на втором этаже — кафе «Амазонас». Примечания
Casa de Hierros

Casa de Hierro (sp., Järnhuset) är ett prefabricerat hus av järn i staden Iquitos i Amazonas, Peru. Huset konstruerades 1897 av den belgiska ingenjören Joseph Danly. Det visades upp på den internationella mässan i Paris 1889. Det var tillverkat av den belgiska firman Les Forges d'Aisseau. Huset köptes av gummibaronen Anselmo del Aguila, demonterades och transporterades till Peru, där det uppfördes som det första prefabricerade huset i Peru. Sedan 1985 förvaltas det av Club Social de Iquitos, som har bidragit till dess restaurering. På andra våningen finns en restaurang, "la Cafetería del Amazonas". Huset är beläget två kvarter från Malecon Tarapata, i korsningen mellan gatorna Prospero och Sargento Lores. Byggnaden är klassad som ”Patrimonio Histórico Cultural de la Nación” (nationellt historisk kulturarv). Byggnaden har två våningar med stöd av pelare i smidesjärn. Taket är pyramidformat i mörkröd färg. Väggplåtarna är silverfärgade. På två sidor finns balkonger: den västra ger utsikt över Plaza de Armas i Iquitos och den södra ger en vy av första kvarteret av Jirón Putumayo. Källa
Залізний будинок

Залізний будинок (також Каса-де-Фьерро, Каса-де-Йерро; ісп. La Casa de Fierro) — двоповерховий особняк 1887 року в місті Ікітос, республіка Перу. Як і театр Амазонас у місті Манаус, Бразилія, Залізний будинок в Ікітосі став символом «прекрасної епохи», що торкнулася цього латиноамериканського регіону в період каучукової лихоманки кінця XIX — поч. XX ст. Тоді в Ікітосі плантатори-каучеро отримували за експорт сировини стільки валюти, що мармурові особняки з фасадами і портиками, різьбленими «новоорлеанськими» балконами, з'являлися один за іншим. Але саме залізний будинок вражав сучасників сміливістю проектувальників. Історія Будинок посеред сельви задумав місцевий мільйонер дон Ансельмо де Агіла. Спроектував його французький архітектор Гюстав Ейфель, пізніше творець Ейфелевої вежі. Казково багаті перуанські плантатори бажали перетворити Ікітос в перуанський Париж, наповнивши його атмосферою старої Європи. Тому архітектор відлив конструкцію будинку в бельгійських цехах Ессо, обробив пластини і відправив всі частини пароплавом через Атлантичний океан. В Ікітос деталі для дому доставив бразильський пароплав «Персеверанса». Для додання дому більшої помпезності його іспанська назва було латинізована. Створення Мати в переважно дерев'яному місті металеву будівлю, відлиту в Європі, вважалося верхом розкоші, тим більше враховуючи той факт, що метал роз'їдали екваторіальні дощі і він вимагав постійного дорогого догляду для боротьби з корозією. Після складання виявилося, що особняк непридатний для житла, так як сонце розжарювало метал до нестерпних температур. Дон Агіль продав цей будинок своєму другові, також каучеро, Амбросіо Моралесу, але і він довго в ньому не прожив. Будівля постійно переходила з рук в руки. В 1985 році в ній розмістився клуб, який пустував в денні години сієсти, але пожвавлювався близько півночі. Сучасний власник Джудіт Акоста де Фортес організувала будинок таким чином: на першому поверсі розміщуються сувенірні лавки, на другому поверсі розташоване кафе «Амазонас». Примітки
Colegio Max Uhle

Colegio Max Uhle (German: Deutsche Schule Max Uhle Arequipa) is a German international school in Arequipa, Peru. It serves years 1–12. The school's activities began in 1956. History In 1961, the school had 269 students, with 70 in kindergarten, 41 in transition, 138 in primary, and 20 in secondary. In 1967, it moved to its current site, a 15,000-square-metre (160,000 sq ft) campus built for 1,360,000 German marks, funded by the West German government. In 2002, the school began allowing preschool students after a 2001 installation of nine classrooms, funded by US$530,000 on a 7,500-square-metre (81,000 sq ft) plot of land. As of 2016, the school has over 1,100 students. See also German Peruvian References External links (in Spanish) Colegio Max Uhle
Wallqaqucha

Wallqaqucha (Quechua wallqa collar, qucha lake, "collar lake", also spelled Huallcacocha) is a lake in the Cordillera Blanca in the Andes of Peru. It is situated at a height of 4,355 m (14,288 ft) comprising an area of 0.163066 km2 (163,066 m2). It is located in the Ancash Region, Carhuaz Province, Shilla District, northwest of Wallqan. Wallqaqucha lies at the feet of Chiqllarahu, northeast and north of Awkishqucha and Chiqllaqucha. References
Laguna Huallcacocha

La laguna Huallcacocha es un cuerpo de agua dulce de origen glaciar ubicado al noreste de la ciudad de Carhuaz, en el distrito de Shilla, provincia de Carhuaz en la región Áncash, se sitúa al pie de los nevados Ulta y Checquiaraju en el Parque nacional Huascarán en Perú. ​​ Geografía Ubicación La laguna Huallcacocha se ubica al pie del nevado Ulta, en la quebrada Ulta a 4300 m s.n.m., cuenta con una longitud de 841 m; con un ancho de 223 m; su profundidad máxima es de 75.9 m, con superficie de 163,067 m² y volumen de 4’664,724 m³. ​ Específicamente, esta laguna está ubicada en el distrito de Shilla perteneciente a la cuenca del río Santa y en la subcuenca del río Buín.​ Acceso Para llegar a la laguna Huallcacocha se realiza el siguiente recorrido: iniciando desde Huaraz en vehículo hacia el norte por carretera asfaltada hasta Carhuaz es de 33.00 km aproximadamente 35 minutos. Desde Carhuaz se continúa por carretera asfaltada hasta el km 28.50 de la carretera Carhuaz - Chacas (aprox. 40 minutos). A partir del km 28.50 de la carretera Carhuaz - Chacas se inicia el camino de herradura a lo largo de la quebrada, para ello, se tiene que cruzar el río Ulta, después empieza el ascenso en forma serpenteante hacia la laguna, el tiempo de caminata es de 2 a 3 horas.​​​ Referencias
Lake Llamacocha

Lake Llamacocha (possibly from Quechua llama llama, qucha lake) is a lake in the Andes of Peru. It is located in the Ancash Region, Pallasca Province, Conchucos District, northeast of Conchucos. It is situated at an elevation of 3,501 m (11,486 ft) comprising an area of 0.041169 km2 (41,169 m2). References
Pariacocha

La laguna Pariacocha ― del quechua, Paria: Gorrión andino y Qucha: laguna)― es un cuerpo de agua dulce situado en el distrito de Chacas en la región peruana de Áncash dentro de la Cordillera Blanca en la zona de amortiguamiento del parque nacional Huascarán. Forma parte de la cuenca hidrográfica del río Acochaca, que avena al Marañón y este al Amazonas, en la vertiente del Atlántico. Se encuentra a 4100 m s. n. m., a unas 3.5 horas al este del pueblo de Chacas.​ Es la laguna más grande de la quebrada Aywinyag y una de las lagunas más grandes del grupo de 10 cuerpos de agua situados al este de Chacas, en la cuenca del río Arma. Con una coloración verde oscura.​ Se accede a ella desde la quebrada Aywinyag, que avena al río Arma, cerca del poblado de Rayán. Cerca de la laguna se encuentra el cuello volcánico de Cuncashgaga, una enorme formación rocosa de origen volcánico de unos 500 metros de altura que se alza imponente sobre la quebrada y que puede ser divisada desde Chacas y pueblos circundantes. Véase también Anexo:Lagos y lagunas del Perú Anexo:Lagunas de la provincia de Asunción Referencias Bibliografía Hídricos, Autoridad Nacional del Agua Dirección de Calidad y Evaluación de Recursos (2020). «Lagunas reservas de agua dulce en Áncash: Resultados de estudios de batimetría en 38 lagunas glaciares». Repositorio Institucional: 72-73. Archivado desde el original el 6 de marzo de 2021. Consultado el 5 de febrero de 2021. Municipalidad Provincial de Asunción. (2007). Plan vial provincial participativo de Asunción, 2007-2011.
P'itiqucha (Huanza)

P'itiqucha (Quechua p'iti dividing by pulling powerfully to the extremes; gap, interruption, qucha lake, "gap lake", hispanicized names Lago Piti, Laguna Piti) is a lake in Peru located in the Lima Region, Huarochiri Province, Huanza District. P'itiqucha lies south of the Cordillera de la Corte surrounded by P'iti in the northeast, Anta Ranra in the south, Uyshu in the southwest and Saqsa in the northwest. It is situated southeast of Saqsaqucha. References