NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Лагуна-Конокоча

Лагуна-Конокоча (ісп. Laguna Conococha, кеч. Kunuqucha від кеч. coñi cocha — «гарячі води») — озеро в Андах, розташоване на північному заході Перу в регіоні Анкаш на висоті 4 050 м над рівнем моря, біля дороги від Кахайон-де-Уайлас до Чікіану. Озеро вважається витоком річки Ріо-Санта, що тече звідси на 200 км у північному напрямку між хребтами Кордильєра-Неґра і Кордильєра-Бланка. В озеро впадають струмки, що стікають з Кордильєра-Неґра на заході та Кордильєра-Бланка на сході. Головною притокою є Ріо-Туко, що витікає з озера Лагуна-Туко на висоті близько 5000 м над рівнем моря біля закінчення одного з льодовиків та схилах гори Невадо-де-Туко. На західному боці озера розташоване містечко Конокоча, де пересікаються дороги, що з'єднують його з містами Ліма, Патівілка, Уарас і Чікіан. Незважаючи на велику висоту, озеро багате рибою, у тому числі лососем і фореллю. В 1996 році тут був знайдений новий рід жаб, Telmatobius, що помітно відрізняється від інших перуанських видів. Останнім часом гірнича компанія Antamina була звинувачена у пониженні рівня озера для полегшення видобутку меді і цинку, впливаючи на живу природу озера, та у забруденні озера токсичними мінеральними речовинами. Примітки
Palcacocha

Palcacocha je jezero ledovcového původu v Peru. Nachází se pod horou Palcaraju v pohoří Cordillera Blanca v nadmořské výšce 4562 metrů a patří k národnímu parku Huascarán. Jezero je zdrojem pitné vody pro město Huaraz (Áncash), které je vzdáleno 23 km jihozápadním směrem. Název jezera pochází z kečuánského výrazu P'allqa qucha (Přehrazené jezero). Dne 13. prosince 1941 způsobil sesuv ledovce protržení morénové hráze zadržující vody jezera a oblast okolo Huarazu zasáhl bahnotok, který si vyžádal nejméně pět tisíc lidských obětí. Jezero dosahuje hloubky 72 metrů a jeho rozloha se v důsledku tání ledovců zvětšila od roku 2000 z 0,16 km² na 0,48 km². Existuje nebezpečí, že narůstající masa vody naruší břehy a dojde k obdobné tragédii jako v roce 1941, byl proto vybudován drenážní systém, který má z jezera přebytečnou vodu odčerpávat. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Palcacocha na Wikimedia Commons
Палькакоча

Палькако́ча (кечуа «pallqa» — долина «qucha» — озеро) — ледниковое озеро в Андах, на северо-западе Перу, Южная Америка. Расположение Озеро находится в регионе Анкаш на высоте 4566 м над уровнем моря, у подножия гор Палкараю и Пукаранка. Палькакоча является одним из нескольких озёр, обеспечивающих водой город Уарас, расположенный в 23 км к юго-востоку от озера. Наводнение 1941 года Ранним утром 13 декабря 1941 года огромный кусок льда откололся от ледника и упал в озеро Палькакоча. Сила волны, поднятой падением, оказалась такой мощной, что разрушила морены, удерживавшие водные массы, после чего вода хлынула в долину и разрушила соседнее озеро. Далее поток, несущий с собой глыбы льда, куски скал и тонны жидкой грязи устремился к долине реки Рио-Санта. Через 15 минут более 400 тысяч м³ жидкого вещества обрушилось на Уарас. В целом, от стихийного бедствия погибло от 6 до 7 тысяч жителей. В наши дни озеро не представляет собой опасности, поскольку ледник быстро тает из-за глобального потепления, и в ближайшем будущем откалывающиеся глыбы льда не смогут повлечь за собой подобные масштабные разрушения. Однако в 2003 году у климатологов возникли подозрения в возможном стихийном бедствии в результате таяния ледника, но, к счастью, эти подозрения не оправдались. Примечания
Палкакоча

Палкакоча (можливо, від кечуа pallqa, p'allqa, p'alqa роздвоєний, розгалужений, перехрестя, озеро qucha) — льодовикове озеро в гірському масиві Анд у Південній Америці на північному заході Перу, розташоване в регіоні Анкаш, провінція Уарас. Розташування Палкакоча розташоване за координатами 9°23′49″ пд. ш. 77°22′47″ зх. д. у регіоні Анкаш у Кордильєра-Бланка на висоті 4566 м, трохи нижче вершин Палькаражу (6274 м) та Пукаранра (6156 м). Озеро є одним із кількох озер, що постачають водою місто Уарас, за 23 км на південний захід. Примітки Посилання Потенційна катастрофа в крижаних Андах: прикра помилка - Георг Казер, Крістіан Жорж Анімація, що показує наслідки падіння льодовикового блоку в озеро Паллкакуча
Moray (Inka)

Die Inka-Anlage Moray ist eine Anlage, bestehend aus mehreren Terrassen in verschiedenen Höhen. Sie wurde in drei größeren natürlichen Dolinen verschiedener Tiefe errichtet. Die mit über 70 Metern tiefste Doline, deren unterste 28 Meter mit Terrassen versehen sind, heißt Qechuyoq. Die ersten sieben Terrassen, die ungefähr 15 Meter überspannen, sind konzentrisch angeordnet. Die achte Terrasse bricht in nordwestlicher Richtung aus dem Schema aus und verbreitert hier die Anbaufläche auf der siebten Terrasse. Die restlichen Terrassen folgen dem Verlauf der achten. Bis auf in der größten Senke sind die Anlagen konzentrisch und kreisförmig. Bis vor 50 Jahren wurden auf dem Gelände Kartoffeln und Gerste angebaut. Durch die Terrassierung und die Anordnung im Rund ergibt sich eine Überlagerung des Makroklimas mit etlichen, für jede Terrasse verschiedenen Mikroklimaten. Möglicherweise diente Moray den Inka als Agrarversuchsfeld zum Studium des Einflusses dieser Mikroklimate auf den Pflanzenwuchs. Lage Moray ist in ein Kalkstein-Plateau eingebettet, das ungefähr 3500 Meter über dem Meeresspiegel, vier Kilometer westlich des Dorfes Maras und 32 km nordwestlich von Cusco, erhöht über dem Tal Valle Sagrado des Rio Urubamba liegt. Im Südwesten der Anlage liegt der 4100 Meter hohe Wayñunmarka. Bewässerungssystem Aus einer wasserführenden Schicht des Wayñunmarka speiste sich bis vor 50 Jahren, als das Wasser für die Wasserversorgung von Maras umgeleitet wurde, auch die Wasserversorgung der Anlage. Bis heute ist das Bewässerungssystem der Anlage klar zu erkennen. Das Wasser trat am südlichen Ende der Anlage ein und wird über ein ausgeklügeltes Kanalsystem, das auch ein Aquädukt umfasst, in die verschiedenen Teile geleitet. Das Kanalsystem verteilt das Wasser in Stufen. Die Hauptkanäle, die sogenannten Paqcha, leiten das Wasser bis zum höchsten Punkt einer jeden Terrasse. Von dort aus verteilen weitere Kanäle das Wasser bis zur tiefsten Stelle einer jeden Terrasse im Norden. Weitere Kanäle versuchen den unerwünschten Wasserverlust möglichst zu eliminieren. Quellen John Earls – The Character of Inca and Andean Agriculture [1] (PDF; 213 kB) Weblinks
Moray (sito archeologico)

Moray è un sito archeologico situato in Perù, nei pressi della località di Maras, nella Valle sacra degli Incas, a circa 36 km da Cuzco. Il sito contiene una serie di terrazzamenti circolari concentrici, che formano una sorta di anfiteatro. Il sito fu fotografato per la prima volta nel 1931 da due piloti della marina militare degli Stati Uniti d'America, Robert Shippee e George Johnson; nel 1944 l'archeologo statunitense John Rowe iniziò ad esplorare scientificamente il luogo. La più diffusa delle ipotesi formulate per spiegare la funzione dell'artefatto indica nel sito un laboratorio per l'adattamento delle diverse specie agricole coltivate a differenti quote di altitudine, presente anche un sistema di irrigazione e drenaggio che garantiva acqua tutte le piantagioni . Altre ipotesi suppongono si trattasse di un sito per cerimonie e funzioni religiose. Note Bibliografia (EN) Kenneth R. Wright, Moray: Inca Engineering Mystery, ASCE Publications, 2011, ISBN 9780784410790. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Moray
Moray (Incaruïne)

Moray (Quechua: Muray) is een archeologische site in Peru, ongeveer 50 km ten noordwesten van Cuzco op een hoog plateau van ca. 3500 m net ten westen van het dorp Maras. De site bestaat uit ongewone Inca-ruïnes, veelal verschillende concentrische terrassen, waarvan de grootste ongeveer 30 m diep is. Zoals veel andere Incasites heeft het een irrigatiesysteem. Het doel van deze diepten is onzeker, maar hun diepte, ontwerp en oriëntatie ten opzichte van wind en zon creëert een temperatuurverschil tussen de top en de bodem (een microklimaat). Mogelijk zijn de terrassen, na mijnbouw, door de Inca's gebruikt om de gevolgen te bestuderen van verschillende klimatologische omstandigheden op groenten.
Moray (Peru)

Moray – stanowisko archeologiczne w regionie Cuzco w Peru. Stanowisko Moray znajduje się blisko miejscowości o tej samej nazwie, około 9 kilometrów na zachód od Maras, w Świętej Dolinie Inków. W skład kompleksu archeologicznego wchodzą trzy naturalne okrągłe zagłębienia w ziemi. Ich zbocza są całkowicie pokryte koncentrycznymi tarasami rolniczymi w kształcie pierścieni wybudowanymi w czasach Imperium Inków. Dwa większe zagłębienia są połączone, zaś najmniejsze jest od nich odizolowane. Największy z tarasów ma około 30 metrów głębokości. Przeznaczenie tarasów nie jest jasne. Ich głębokość, konstrukcja i orientacja względem wiatru i słońca tworzy różnicę temperatur nawet o 15° C (27° F) między górną i dolną krawędzią. Woda dostarczana jest na poszczególne poziomy tarasów za pomocą skomplikowanego systemu nawadniającego. Większość teorii zakłada, że Inkowie wybudowali je jako laboratoria rolnicze, w których badali wpływ klimatu na wzrost roślin uprawnych. Bibliografia Ben Box, Steve Frankham. Footprint. Cuzco & the Inca heartland. Footprint, 2006, ISBN 978-1-904777-61-8 Maria Longhena, Walter Alva. The Incas and other ancient Andean civilizations. White Star s.p.a., 2007, ISBN 978-1-4351-0003-4
Moray (Peru)

Moray este un sit arheologic din Peru, la aproximativ 50 km nord-vest de orașul Cuzco, pe un platou înalt, la aproximativ 3 km vest de satul Maras. Descriere Este posibil ca terasele concentrice, dispuse pe mai multe niveluri, să fi servit incașilor ca teren de testare agricolă pentru a studia influența unor microclimate asupra creșterii plantelor. Coordonatele sitului: 13°19′45″S 72°11′47″W Legături externe Materiale media legate de Moray (Peru) la Wikimedia Commons Galerie de imagini
Moray, Peru

Moray är en plats från Inkatiden för agrikulturella studier, belägen i Urubambadalen nära Cusco, Peru. Vid första anblicken förefaller det vara en amfiteater, bestående av olika terrasserade cirklar, belägna på 3500 meters höjd över havet. Men Moray var ett centrum för Inkarikets studier i växtodling, där man bedrev experiment med odlingar på olika höjd. Placeringen av terrasserna skapar en serie mikroklimat med en temperatur som är högst i mitten och sedan gradvis avtar ju längre ut terrassen är belägen. På så sätt kunde man simulera upp till 20 olika mikroklimat. Man tror att Moray har kunnat tjäna som modell för beräkningar av jordbruksproduktionen inte bara i Urubambadalen utan också i olika delar av Tahuantinsuyo. Terrasserna består av stödmurar, bördig jord och ett komplext system för bevattning av terrasserna, vilket tillät att man kunde odla mer än 250 olika grödor. Moray ligger 7 kilometer från Maras, i Urubambadalen. Etymologi Ordet Moray hade något att göra med skörden av majs som kallades "Aymoray", eller med månaden maj, som också kallades "Aymoray", och också med torkad potatis som kallades "Moraya" eller "Moray". Historia Platsen upptäcktes 1932 av Shirppe Johnson och består av odlingsterrasser i koncentriska cirklar. Varje cirkel består av en terrass som ligger ovanpå en annan och bildar på så sätt cirklar som blir allt större. Man kan gå från den ena till den andra genom att kliva på utstickande stenar, som är instuckna i muren. Källor [1] Spanska Wikipedia 2006-10-21
Морай

Морай — давнє андське місто часів імперії інків Тауантінсую. Лежить на відстані 50 км на північний схід від Куско, поруч з селом Марас. Це місто було виявлено з літака в 1932 році першою авіаційною археологічною експедицією на чолі з Робертом Шиппі й Джорджем Джонсоном, яка працювала в Південній Америці. Назва походить від слова морая (їжа з картоплі для знаті та Сапа Інки) або слова айморай, що відповідав місяцю травню та був часом збирання кукурудзи). Нині Морай є одним з туристичних місць Перу. Опис Морай лежить на висоті 3,5 тисячі метрів на півдні Перу. Досі детально не вивчений археологами, перебуває в стадії дослідження. Являє собою чотири концентричні кола і нагадує величезний, самою природою Перу спотворений римський Колізей, який має у висоту 150 м. Також навколишні землі являють складну систему, влаштовану настільки добре, що це місце ніколи повністю не затоплює, незалежно від того, як сильно йде дощ. Серед руїн вчені виявили величезні тераси, з яких складається Морай. Перші 7 терас представлені концентричними колами заввишки 15 м. Найнижча тераса лежить на глибині 70 м від рівня поверхні. Концентричні тераси розколоті багаторазовими сходами, які тягнуться вгору, як спиці колеса, і дають змогу людям йти від вершини до основи кола. Ще шість терас у формі еліпса оточують концентричне серце Морай, і вісім терасових платформ, які покривають частину периметра. У місті присутні також глибокі поглиблення до 30 м. Мета цих поглиблень досі невідомі, проте встановлено, що коливання між верхньою та нижньою частиною становить 15 °C. За найбільш популярною гіпотезою — інки використовували одну територію для вирощування різних сільськогосподарських культур, щоб менше займати земель у гірській місцині. За іншою теорією — це була своєрідна дослідницька станція з агрономії для одомашнення, акліматизації, гібридизації диких видів овочевих, які були змінені або адаптовані інкськими землеробами для людського споживання. Про це свідчить дослідження пилку, які вказують, що ґрунти з різних областей імперії інків були імпортовані в кожну з великих круглих терас. Тут інки намагалися визначити, яке насіння і культури мають бути розповсюджені серед селян на всьому відрізку, що належить до Анд. Інша загадка — як дренаж для води, що тече через акведуки, працював. Найнижчий рівень відмінно дренажує воду і ніколи не затоплюється, навіть після безперервних дощів. Імовірно, були підземні канали, побудовані для відводу води. Також стверджується, що пористим є дуже пористим природним гірським утворенням, яке дозволяє воді відразу ж відходити. Примітки Джерела Сільськогосподарські тераси Морай. Пам'ятка загадкової культури інків[недоступне посилання з липня 2019] Гід по Перу. Руїни Морай[недоступне посилання з липня 2019] An Archaeological Perspective for Late Intermediate Period Inca Devolopment in the Cusco Region. In G. Urton (Ed.) Structure, Knowledge, and Representation on the Andes: Studies presented to Reiner Tom Zuidema on the Occasion of his 70th Birthday. Journal of the Steward Anth. Soc. V.24 (1,2). 1996. — Р. 121—156
Superintendencia Nacional de los Registros Públicos

La Superintendencia Nacional de los Registros Públicos (SUNARP), es un organismo técnico descentralizado peruano del Sector Justicia y es ente rector del Sistema Nacional de los Registros Públicos. Tiene entre sus principales funciones y atribuciones el de dictar las políticas y normas sobre los registros públicos que integran el Sistema Nacional. Entre ellos a la validez nacional de los bienes inscritos en ese sistema.​ Historia Por base legal, mediante Ley n° 26366 del CCD, se crea el Sistema de Nacional de Registros Públicos, y la Superintendencia Nacional de Registros Públicos - SUNARP, y por Resolución Suprema N.º 135-2002-JUS, se aprueba el Estatuto de la SUNARP. Que, mediante resolución n.º 346-2015-SUNARP/SN, la Superintendencia Nacional de los Registros Públicos, aprobó su Plan Estratégico Institucional para el periodo 2016-2018, en el cual se indica que la visión se desarrolla a nivel del Ministerio de Justicia y Derechos Humanos y la misión se define a nivel institucional. Lista de superintendentes Carlos Cárdenas Quiros (1994 - 1998) Elvira Martínez Coco (1998 - 2001) Carlos Gamarra Ugaz (2001 - 2004) Arturo Ronald Cárdenas Krenz (2004 - 2005) Luz María del Pilar Freitas Alvarado (2005 - 2007) María Delia Cambursano Garagorri (2007 - 2010) José Antonio Arostegui Girano (2010 - 2010) Álvaro Delgado Scheelje (2010 - 2011) Jorge Ortiz Pasco (2011 - 2012) Juan Espinoza Espinoza (2012 - 2012) Mario Solari Zerpa (2012 - 2016) Angélica María Portillo Flores (2016 - 2018) Manuel Augusto Montes Boza (2018 - 2020) Harold Manuel Tirado Chapoñan (2020 - 2022) Luis Ernesto Longaray Chau (2022 - 2023) Armando Miguel Subauste Bracesco (2023 - 2025) Manuel Augusto Montes Boza (2025 - hasta la actualidad) Véase también Gobierno y política del Perú Administración Pública del Perú Referencias Enlaces externos Portal Web Oficial de la SUNARP
Institución Educativa Emblemática Pedro A. Labarthe

El Colegio Nacional Pedro A. Labarthe fue fundado en 1940. Tiene su sede en el distrito de La Victoria, en la ciudad de Lima, capital del Perú. Actualmente es considerado como una Institución Educativa Emblemática. Historia El colegio fue fundado por Decreto Supremo N.º 1640 del 16 de septiembre de 1940, refrendado por el presidente Manuel Prado Ugarteche y por su Ministro de Educación Pedro M. Oliveira. Fue bautizado con el nombre de un ilustre educador limeño, Pedro Adolfo Labarthe Effio (1855-1905).​ Durante el gobierno del general Manuel A. Odría se dispuso que el Colegio Labarthe formase parte de la Gran Unidad Escolar Pablo Cánepa, en el marco del vasto plan de dicho gobierno (conocido después como el Ochenio) a favor de la ampliación e implementación de diversos centros educativos en toda la República. Los trabajos de construcción de la mencionada Gran Unidad Escolar (GUE), se iniciaron en 1952, en los terrenos del Fundo del Pino de la Sociedad Agrícola, donado por los señores Cánepa, cerca de las faldas del Cerro El Pino. El 26 de octubre de 1953 se inauguró la estructura. Por Ley N.º 12810 de 20 de febrero de 1957, firmada por el presidente Manuel Prado (ya en su segundo gobierno) y su Ministro de Educación Jorge Basadre Grohmann, se modificó el nombre de GUE Pablo Cánepa por el de GUE Pedro A. Labarthe.​ Durante el segundo gobierno del presidente Alan García, fue incluido en el Programa Nacional de Recuperación de las Instituciones Públicas Educativas Emblemáticas y Centenarias (2009), destinado a modernizar y reforzar su infraestructura.​ La estructura remodelada fue inaugurada el 7 de abril de 2011, en una ceremonia que contó con la presencia de presidente Alan García y del ministro de Educación, Víctor Raúl Díaz Chávez, así como de los docentes, alumnos y padres de familia del plantel.​ Directores Neptalí Zavala del Valle (primer director). Enrique Lizárraga Escalante (1949) Juan F. Franco (1950) Lic. Miguel Santa Cruz Samame (1990-1995) Lic. Carlos Cornejo Irrazabal (1995-1997) Lic. Gerardo Pardave Saavedra (1998-1999) Lic. Eugenio Wu Morales (2000-2007) Lic. Angélica Oti Díaz (2008) Lic. Máximo Rodríguez Mendoza (2009) Lic. Víctor Pinedo Lujan (2010-2011) Lic. Lizandro Quispe Vizcarra (2012) Lic. Juan Luis Aldoradin Raymundo (2013- 2014) Mag. Marina del Carmen Mejía Molina (2015) Mag. Maribel Antonia Sánchez Vargas (2015-2016) Mag. Marina del Carme Mejía Molina (2016-2018) Mag. Teodoro Ramírez Calixto (2019-2023) Mag. Juan Luis Aldoradin Raymundo (2023) Mg. Alfredo Romero Aparco (2024-?) Referencias Enlaces externos MINEDU.gob.pe. Portal de transparencia del Ministerio de Educación del Perú. EducacionEnRed.pe. Portal de noticias referentes al sector educativo en el Perú.
Pampaqucha (Puno)

Pampaqucha est un lac de la cordillère des Andes au Pérou. Il est situé dans la région de Puno, province de Carabaya, district d'Ajoyani. Pampaqucha se trouve au nord-ouest du sommet de Hatun Pinkilluni. Voir aussi la liste des lacs du Pérou Liens externes Notes et références Portail du Pérou Portail des lacs et cours d'eau
Aeroport de Chinchero

L'aeroport de Chinchero és un aeroport internacional que es construirà al municipi rural de Chinchero, situat a uns 30 quilòmetres de la ciutat de Cusco, a la Vall Sagrada dels Inques. La pista d'aterratge estarà a una altitud de 3.728 metres sobre el nivell del mar i la terminal, de 40.000 metres quadrats, comptarà amb 11 portes d'embarcament i 13 mànigues. El 2019, la seva obertura estava prevista per l'any 2023. El projecte va generar polèmica al considerar els perills que el futur terminal aeri tindria sobre el parc arqueològic de Chinchero que inclou el palau de l'inca Túpac Yupanqui, un tram molt important del Qapac Ñan (de Chinchero a Urquillo) i el poble mestís virreinal de Chinchero en el qual destaca el temple de la Mare de Déu de Montserrat (d'inicis del segle xvii). Així com el paisatge cultural de la zona i les maneres tradicionals de vida de les seves comunitats, moltes d'elles amb propietàries d'una sofisticada tradició tèxtil. Referències
Internationaler Flughafen Chinchero

Der Internationale Flughafen Chinchero ist ein in Bau befindlicher Flughafen auf dem Gebiet der peruanischen Stadt Chinchero, etwa 15 Kilometer nordwestlich der Großstadt Cusco. Der Flughafen soll den aktuellen Flughafen Cusco ersetzen und durch eine längere Landebahn auch Langstreckenflüge in die Region ermöglichen. Kritiker des Projekts befürchten unter anderem eine weitere Zerstörung des Welterbes Machu Picchu durch zunehmende Touristenzahlen und bemängeln die Beeinträchtigung der Umwelt durch den Bau selbst. Bauarbeiten Der Baubeginn erfolgte im Januar 2019 mit umfangreichen Erdarbeiten. Die Ausführung wird dabei durch ein Konsortium unter der Leitung der Korea Airports Corporation übernommen. Die Baukosten sollten ursprünglich etwa 600 Millionen US-Dollar betragen, später 770 Millionen, wobei der Staat ursprünglich knapp die Hälfte übernehmen sollte – der Staat investierte insbesondere 200 Millionen in die vorausgehenden Erdarbeiten, um das mit Problemen kämpfende private Projekt am Laufen zu halten. Die Fertigstellung war Stand Ende 2019 für das Jahr 2024 geplant. Während der COVID-19-Pandemie wurden die Arbeiten am Flughafen zwischenzeitlich unterbrochen. In der Folge wurde die geplante Eröffnung zunächst auf das Jahr 2025 verschoben. Mit Stand Ende 2025 wurde berichtet, dass die Bauarbeiten nach weiteren Verzögerungen zu knapp 50 Prozent abgeschlossen seien und der Betrieb nun Anfang 2028 starten soll. Einzelnachweise
Lake Pucacocha (Ocongate)

Lake Pucacocha (possibly from Quechua puka red, qucha lake, "red lake") is a lake in the Vilcanota mountain range in Peru. It is situated in the Cusco Region, Quispicanchi Province, Ocongate District. Lake Pucacocha lies between Lake Singrenacocha in the north-west and Lake Huarurumicocha in the south-east. The small lakes north and south of it are called Alcacocha and Yanacocha. References
Tiktiqucha

Tiktiqucha (Quechua tikti wart, qucha lake, lagoon, "wart lake", hispanicized spelling Ticticocha) is a lake in Peru located in the Lima Region, Huarochirí Province, Chicla District. Tiktiqucha lies near the Antikuna mountain pass, southwest of a lake named Waqraqucha and southeast of the peak of Tikti Mach'ay. See also Nor Yauyos-Cochas Landscape Reserve List of lakes in Peru References
Laguna Ticticocha

La laguna Ticticocha, es un cuerpo de agua dulce situado en el distrito de Chicla, provincia de Huarochirí, departamento de Lima.​ Forma parte de la cuenca hidrográfica del río Rímac, se encuentra a 4700 m s.n.m.​​ Se considera que el río Rímac nace en esta laguna, el principal río que abaste a la ciudad de Lima. En una de las orillas se encuentra una bocatoma que conduce el agua hasta la planta de La Atarjea.​ Ubicación La laguna Ticticocha se localiza en la zona de Ticlio,​ a 132 km al noreste de la ciudad de Lima.​ Véase también Anexo:Lagos y lagunas del Perú Referencias
Chachapoyas Airport

Chachapoyas Airport (IATA: CHH, ICAO: SPPY), is an airport serving the city of Chachapoyas in the Amazonas Region of Peru. The runway is on a mesa north of the city, with steep drop-offs on either end. Airlines and destinations The following airlines serve the airport: Accidents and incidents On January 9, 2003, TANS Perú Flight 222 crashed into a mountain while attempting to land at Chachapoyas. All 46 passengers aboard the Fokker F-28 died. See also Transport in Peru List of airports in Peru References External links Chachapoyas Airport OurAirports - Chachapoyas Archived 2017-03-05 at the Wayback Machine SkyVector Aeronautical Charts Accident history for Chachapoyas Airport at Aviation Safety Network