NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Palacio de los López

Palacio de los López ali na kratko Palacio de López je predsedniška palača paragvajskega predsednika. Je pisarna predsednika in sedež paragvajske vlade. Stavba velja za eno najlepših v mestu Asunción. Palača je bila razglašena za zakladnico materialne kulturne dediščine Asuncióna , ob izvolitvi Asuncióna za ameriško prestolnico kulture 2009. Zgodovina Stavbo je leta 1857 zasnoval angleški arhitekt Alonzo Taylor. Za gradnjo predsedniške palače so bili uporabljeni materiali iz različnih delov notranjosti Paragvaja. Kamen so pripeljali iz kamnolomov Ambush in Altos, les iz Seembucúja in Yaguaróna, opeko iz Tacumbúja in kose litega železa iz Ybycuíja. Pri dekoraciji stavbe so bili zaposleni številni evropski mojstri, kot so Anglež Owen Mognihan, Italijan Andres Antonini in Francoz Julio Monet. Z izbruhom paragvajske vojne leta 1864 proti Trojnemu zavezništvu (Brazilija, Argentina in Urugvaj) se je bil paragvajski predsednik Francisco Solano López prisiljen preseliti iz Asuncióna v Ñeembucú. Leta 1867 je bila stavba v glavnem zgrajena. Kot okras so bili uporabljeni bronasti kipi in pohištvo, uvoženo iz Pariza, ter velika ogledala, razporejena v dvorani palače. Leta 1869 so brazilske in argentinske sile bombardirale palačo in povzročile hudo škodo. Po tem so zavezniške sile izropale notranjost palače de los López. Velik del inventarja je bil odpeljan v Brazilijo. V sedmih letih, ko so zavezniki držali Asunción pod okupacijo, je palača služila kot sedež brazilskih sil. Ob koncu vojne in odhodu zaveznikov je bila stavba zanemarjena. V času vladavine Juana Gualberta Gonzáleza se je začela obnova predsedniške palače in je trajala le dve leti. S tem je stavbi povrnil nekdanji sijaj. Leta 1894 je bil predsednik González strmoglavljen po puču in ni imel možnosti živeti v palači. Njegov naslednik Mark Morínigo ni bil dolgo na oblasti, zato tudi ni nikoli živel v tej rezidenci. Šele, ko je Juan Bautista Egusquiza postal predsednik leta 1894, je bil urad predsednika in sedež vlade dokončno vrnjen Palacio de los López. Do leta 1949 je bila predsednikova pisarna v zgornjem nadstropju stavbe. Istega leta je predsednik republike Felipe Molas López pisarno preselil v spodnje nadstropje, ker je imel težave s hojo po stopnicah v zgornje nadstropje. Zaradi odlične razsvetljave ima stavba ponoči čudovit razgled. Sklici Zunanje povezave Presidency of the Republic of Paraguay Bienvenidos / Welcome / Bem-vindos / Bienvenus
Палац Лопес

Палац Лопес (ісп. Palacio de los López)) — офіційна резиденцієя уряду та президента Парагваю. Спочатку цей палац був будинком президента Карлоса Антоніо Лопеса, а потім його сина Франсіско Солано Лопеса. Палац розташований на вулиці незалежності біля затоки в центрі Асунсьйона. Палац став об'єктом культурної спадщини Асунсьйона, з нагоди обрання міста культурною столицею Америки в 2009. Історія Будівництво У першій половині XIX століття Лазаро Рохас (французького походження) зробив спадкоємцем свого майна, хрещеника Франсіско Солано Лопеса. Після подорожі Європою Франсіско найняв кілька архітекторів, інженерів і техніків, які розробили плани будівництва різних будівель. Однією з символічних робіт, було будівництво приватної резиденції Франсіско Солано Лопеса. Архітектурний план був розроблений архітектором Франциско Віснером, а розпочав будівництво Алонсо Тейлор у 1857 році. Матеріали для будівництва палацу надходили із різних районів країни. Наприклад, камінь з каменоломень Амбуша та Альтоса, ліси з Німбуку та Ягуарона, цегла з Такумбу, залізо з Ібікуї. Різні європейські художники були запрошені до Парагваю для прикраси палацу. Англійський інженер Оуен Могніхан розрахував кількість скульптур для створення розкішної надбудови, італієць Андрес Антоніні створив мармурові сходи, що ведуть на другий поверх, французький художник Хуліо Моне розписав стелю квітковими візерунками. У 1867 році, коли почалася війна Потрійного союзу, Палац Лопеса був майже закінчений, лише відсутні деякі деталі обробки. Бронзові статуетки та меблі привезли з Парижа, а в залах палацу прикрасили великими дзеркалами. Використання Через війну Потрійного Альянсу Франсіско Солано Лопес був змушений переїхати зі столиці на поля битв у Німбуку. Він ніколи не жив у своєму палаці. У 1869 році бразильсько-аргентинські війська бомбили палац, внаслідок чого йому було завдано пошкоджень. Пізніше союзні війська пограбували палац. Прикраси, статуетки, дзеркала, шафи та багато інших цінних речей було конфісковано та відвезено до Бразилії. Усі сім років, що Асунсьйон був під окупацією, палац служив штаб-квартирою бразильських збройних сил. Після цих подій палац опинився у занедбаному стані. Під час президентства Хуана Гуальберто Гонсалеса почалося відновлення палацу. Однак, в 1894 році в результаті перевороту Гонсалес був повалений і не жив у палаці. Його наступник, Маркос Морініго, теж довго не протримався при владі і ніколи не жив у резиденції. Лише у 1894 році президент Хуан Баутіста Егускіса зробив палац Лопес резиденцією уряду. До середини XX століття там мешкала й сім'я президента. До 1949 року адміністрація президента була на верхньому поверсі будівлі, коли президент республіки Феліпе Молас Лопес, насилу піднявшись сходами, вирішив переїхати до кабінету на першому поверсі. Генерал Альфредо Стресснер управляв країною з цієї будівлі протягом понад 35 років, що правив країною з 1954 по 1989 рік. В даний час біля палацу проводиться нічне світлове шоу, за допомогою якого палац набуває свого первісного кольору.
Acaray

Acaray ist ein Wasserkraftwerk am Río Acaray im Departamento Alto Paraná nahe der Stadt Hernandarias in Paraguay. Der offizielle Name ist Represa Acaray. Es wurde nach einer Bauzeit von 3½ Jahren am 16. Dezember 1968 eröffnet. Die Kosten beliefen sich auf rund 36.344.000 US-Dollar. Das Kraftwerk leitet das Wasser des Río Acaray in den Río Paraná um und nutzt dabei den Höhenunterschied von 56 m zwischen beiden Flüssen aus. Durch die Staumauer wird die Differenz auf 91 m erhöht. Die Staumauer hat eine Höhe von 190 m und eine Länge von 381 m. Die Leistung der vier Turbinen beträgt 210 MW. Das Kraftwerk soll modernisiert und seine Kapazität erhöht werden. Dafür beantragte die Regierung Paraguays bei der Interamerikanischen Entwicklungsbank im September 2018 ein Darlehen in Höhe von 110 Millionen US-Dollar. Weblinks Central Hidroeléctrica Acaray (PDF) Einzelnachweise
Acaray Dam

The Acaray Dam is a hydroelectric dam situated in Hernandarias, Paraguay. It has an electrical output of 210 MW, supplying 3% of Paraguay's electricity demand. HVDC-back-to-back station The power plant's switchyard has a HVDC back-to-back station built by Siemens in 1981. It has a power rating of 55 MW and an operating voltage of 25 kV. It converts the electrical frequency from 50 hertz to 60 hertz to supply electricity to Brazil's power grid, which operates at 60 Hz (Paraguay's power grid operates at a frequency of 50 hertz). This back-to-back station is inoperative since 3 September 2007. Culture It is depicted in the 50 guaranies coin in Paraguay. See also List of power stations in Paraguay Notes
Central hidroeléctrica Acaray

La Central Hidroeléctrica Acaray, del guaraní Akaray (léase Acaraɨ, Acaraí o Acaraú),​​ es una represa hidroeléctrica que se yergue sobre el Río Acaray, en el departamento Alto Paraná de la República del Paraguay. Su administración está a cargo de la Administración Nacional de Electricidad (ANDE) de Paraguay. La cota del embalse es de 185.3 metros, mientras que aguas abajo la cota es de 115 metros. La represa de Acaray se ubica en la localidad de Hernandarias, al margen de la supercarretera de Itaipú y a pocos kilómetros de la desembocadura del Acaray sobre el Río Paraná. Genera normalmente 210 megavatios de potencia con sus cuatro turbinas, movidas por un caudal de 300 metros cúbicos de agua por segundo. El actual director de la usina es el ingeniero Félix Barrios. Él mismo dirige además la Represa del Yguazú. La energía generada en la central cubre actualmente el 8 % de la demanda del país. Además esta energía puede ser comercializada al exterior a través de las líneas de interconexión que la ANDE posee con la Argentina y el Brasil. La Represa del Acaray es una de las presas hidroeléctricas más importantes de Paraguay, siendo otras la Represa de Itaipú o la Represa de Yacyretá. Su construcción se llevó a cabo entre los años 1961 - 1969, por un proyecto de modernización del Gobierno de Alfredo Stroessner, que contó con el apoyo del Brasil​ La Administración Nacional de Electricidad lleva adelante varios proyectos para modernizar y repotenciar la central hidroeléctrica, considerando que la entrada en operación de la primera máquina es de hace más de 48 años y varios de los equipos están llegando al fin de su vida útil. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Central hidroeléctrica Acaray. Acaray también abre sus compuertas El Paraná experimenta la mayor crecida en 10 años (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última). ANDE no necesita excusas en Acaray Diario La Nación de Paraguay Sitrande amenaza con afectar el sistema eléctrico nacional Referencias Véase también Página web oficial ANDE
Usina Hidrelétrica de Acaray

A Usina hidrelétrica de Acaray situa-se perto da cidade de Hernandarias, no Paraguai. Foi construída para exportar energia elétrica para o Brasil e Argentina, tendo sido inaugurada em 1970. Número de unidades: 4 geradores, cada um com uma capacidade nominal de 50 MW (Acaray pertence à ANDE). Potência disponível: 200 MW Acaray fornece 200 MW (megawatts) para Assunção e sua região metropolitana, suprindo aproximadamente 5% da demanda total do país.
ГЕС Акарай

ГЕС Акарай (ісп. Central hidroeléctrica Acaray)— гідроелектростанція на південному сході Парагваю на річці Акарай (права притока Парани). Станом на середину 2010-х років єдина ГЕС країни, що належить лише Парагваю (гігантські станції Ітайпу та Ясірета частково належать Бразилії та Аргентині відповідно). За 8,5 км від свого устя Акарай зближається з Параною на кілька сот метрів, при цьому між річками існує перепад у 56 метрів. Це вирішили використати для створення гідроенергетичної схеми, при цьому для додаткового збільшення напору Акарай перекрили комбінованою греблею, що складається із двох частин – бетонної (висота 41 метр, довжина 381 метр, обсяг витраченого матеріалу 190 тис м3) та земляної (висота 32 метри, довжина 387 метрів, потребувала 350 тис м3 ґрунту). Разом вони утримують водосховище з площею поверхні 60 км2 та корисним об’ємом 190 млн м3. Втім, основне накопичення ресурсу здійснює розташована вище по течії гребля Yguazu. Ця споруда висотою 30 метрів та довжиною 230 метрів утримує водойму з площею поверхні 518 км2 та об’ємом 7,1 млрд м3 (корисний об’єм 6,6 млрд м3). Можливо також відзначити, що в середині 2010-х років оглосили про пошук інвесторів для доповнення греблі Yguazu власною гідроелектростанцією потужністю понад 200 МВт. Від сховища Акарай починаються два дериваційні тунелі довжиною 550 та 374 метри з однаковим діаметром по 6 метрів. Після балансувальних камер баштового типу з висотою 39 метрів та діаметром 15 метрів вони переходять у напірні водоводи довжиною 110 та 278 метрів зі спадаючим діаметром від 5,4 до 3,6 метра. Два машинні зали обладнали чотирма турбінами типу Френсіс – двома по 45 МВт (у 1968 та 1969 роках) та двома по 55 МВт (у 1977-му), які використовують утворену між водосховищем Акарай та Параною різницю в 91 метр. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 220 кВ. Примітки
National Pantheon of the Heroes

The National Pantheon of the Heroes (Spanish: Panteón Nacional de los Héroes), whose full name National Pantheon of Heroes and Oratory of the Virgin of the Assumption (Spanish: Panteón Nacional de los Héroes y Oratorio de la Virgen de la Asunción) is a building and landmark of Asunción, Paraguay, and a national monument of Paraguay. Located between Palma and Chile streets in the downtown area of the Paraguayan capital, it is considered of great architectural, artistic and cultural heritage. In October 1863, the then president Francisco Solano López ordered the construction of a chapel to the Assumption of Mary, which was designed by Italian architect Alejandro Ravizza, in collaboration with the builder Giacomo Colombino. Following the War of the Triple Alliance, the building remained unfinished, surrounded by scaffolding for over 70 years. Only after the Chaco War in 1936 was it completed and inaugurated on October 12 of that year, by presidential decree as the National Pantheon of Heroes. The National Pantheon is the state mausoleum, where lie the remains of various figures of great significance in Paraguayan history such as Carlos Antonio López (first constitutional president), Francisco Solano López, José Félix Estigarribia (hero of the Chaco War against Bolivia) and his wife. In addition, in the pantheon lie the child martyrs of the Battle of Acosta Ñu and two Unknown Soldiers, among others. Within the enclosure of the Pantheon are illustrious honorary plaques sent by foreign rulers, kings and princes. Congratulations and verses of appreciation to the Paraguayan Navy, and Air Force among others. The front of the pantheon features an inscription in Latin, "Fides et Patria" ("My faith and my country.") It is customary in Asunción that when something historic happens (such as the victory of Fernando Lugo in the 2008 elections) people flock with flags to the street fronting the Pantheon to celebrate the event. A ceremonial changing of the guard is held several times a day. Gallery References
Panteón Nacional de los Heróes

Il Panteón Nacional de los Heróes e Oratorio della Vergine dell'Assunzione è un edificio di culto cattolico di Asunción, capitale del Paraguay. Costruito nella seconda metà del XIX secolo ed ultimato solamente nel 1936, ospita al suo interno i resti di alcuni dei personaggi più importanti della storia del paese sudamericano. Nel 2009 è stato proclamato tesoro del Patrimonio Culturale Materiale di Asunción. Nell'ottobre 2018 è stato collocata davanti all'edificio una targa che marca il chilometro zero per tutte le strade nazionali del Paese. Storia e descrizione Fu commissionato dal presidente paraguaiano Francisco Solano López all'architetto italiano Alessandro Ravizza come Oratorio della Vergine dell'Assunzione su modello del Hôtel des Invalides di Parigi. Lo scoppio della guerra della triplice alleanza, la sconfitta di Solano López e la successiva occupazione di Asunción da parte delle truppe brasiliane ed argentine fecero arrestare i lavori di costruzione del tempio. Oltre settant'anni dopo la posa della prima pietra, al termine della guerra del Chaco, fu decretata l'ultimazione dell'edificio trasformato per decreto presidenziale in Pantheon Nazionale degli Eroi. Al suo interno furono così trasferiti i resti di alcune delle figure più importanti della storia del Paraguay come: Carlos Antonio López, Francisco Solano López, José Félix Estigarribia e della sua consorte. Riposano all'interno del tempio anche le spoglie di due Militi Ignoti e dei Bambini Martiri della battaglia di Acosta Ñu. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Panteón Nacional de los Heróes Collegamenti esterni (EN) Panteón Nacional de los Heróes, su Structurae.
Panteon Narodowy w Asunción

Panteon Narodowy (hiszp. Panteón Nacional de los Héroes) – budowla w Asunción w Paragwaju, miejsce pamięci, panteon. W 1863 ówczesny prezydent Paragwaju Francisco Solano López nakazał budowę kaplicy Matki Bożej Wniebowzięcia, zaprojektowanej przez architekta włoskiego pochodzenia Alejandro Ravizzę. Prace nad budowlą przerwał wybuch wojny paragwajskiej i budynek przez ponad 70 lat pozostawał nieukończony. Budynek otwarto dopiero 12 października 1936, po zakończeniu innej wojny (o Chaco) i dekretem prezydenckim został uznany za narodowy panteon. W następnym roku budynek zaczął pełnić również pierwotnie przewidzianą dla niego funkcję sakralną (Oratorio de la Virgen Nuestra Señora Santa María de la Asunción). W Panteón Nacional de los Héroes zostali pochowani Carlos Antonio López (pierwszy prezydent Paragwaju), jego syn oraz José Félix Estigarribia (wojskowy i prezydent kraju, razem z żoną). Znajdują się w nim również szczątki poległych (nieznanych) żołnierzy, w tym dzieci biorących udział w bitwie na równinie Acosta Ñu (znanej również pod nazwą Batalla de los Niños - Bitwa Dzieci). Przypisy Bibliografia J. Wojtczak Wojna paragwajska 1864-1870 Bellona Warszawa 2011, s. 275
Panteão Nacional dos Heróis (Assunção)

O Panteão Nacional dos Heróis (Panteón Nacional de los Heroes) é um monumento localizado em Assunção, capital do Paraguai. Construído originalmente como templo católico, o edifício atualmente cumpre funções religiosas (como Oratório da Virgem da Assunção), protocolares e de homenagem a personagens da história e cultura paraguaias. História A edificação do templo foi iniciada em 1863, durante a presidência de Francisco Solano López, com projeto do arquiteto italiano Alejandro Ravizza. A igreja, de planta centrada com cúpula, é inspirada em Santa Maria de Carignano, de Gênova, ou na igreja do Palácio dos Inválidos de Paris. Os trabalhos, porém tiveram de ser interrompidos pela Guerra do Paraguai já em 1865. Após 70 anos, em 1929, a obra foi retomada e inaugurada em 1936, após a Guerra do Chaco. Após a inauguração a igreja passou a ter também uma função de panteão (mausoléu), abrigando os restos mortais de personagens como Carlos Antonio López e Francisco Solano López. Também contém tumbas de dois soldados desconhecidos. Referências ABC digital. Surgen los tesoros patrimoniales ABC digital. Templos históricos de Asunción recuperarán su color tradicional Ver também Turismo no Paraguai
Национальный пантеон героев (Асунсьон)

Национальный пантеон героев (исп. Panteón Nacional de los Héroes) — исторический пантеон, находящийся в столице Парагвая городе Асунсьон. Находится между улицами Пальма и Чили и является обязательным объектом посещения туристических и официальных групп. История В 1863 году по инициативе президента Парагвая Франсиско Солано Лопеса в Асунсьоне началось строительство часовни во имя Вознесения Пресвятой Девы Марии по проекту архитектора итальянского происхождения Алехандро Равицци, который сотрудничал со строительным проектировщиком Джакомо Коломбино. Здание спроектировано по образцу парижского «Дома инвалидов». Строительство храма прервала Парагвайская война, после которой храм стоял недостроенным в лесах последующие семьдесят лет. Здание было открыто 12 октября 1936 года после окончания Чакской войны и декретом президента был объявлен национальным пантеоном. Под давлением церковных иерархов президент Феликс Пайва дал разрешение в 1937 году обустроить в пантеоне отдельную ораторию во имя Вознесения Пресвятой Девы Марии. В Национальном пантеоне похоронены следующие известные парагвайцы: Карлос Антонио Лопес — первый президент Парагвая (вместе с сыном); Хосе Феликс Эстигаррибия — 38-й президент Парагвая (вместе с женой) Останки неизвестных солдат (в том числе тела 12 детей, участвовавших в так называемом «Сражении детей» (Batalla de los Niños)) . В 2009 году Национальный пантеон героев был объявлен одним из объектов материального национального наследия Асунсьона. Ежегодно 1 марта в Парагвае отмечается День героев, который был установлен в честь генерала Франсиско Солано Лопеса, который был убит в этот день 1870 года во время сражения Парагвайской войны. В этот день в Асунсьоне около пантеона совершается памятная демонстрация под председательством Президента республики. В этом праздновании также участвуют представители Вооружённых сил Парагвая и Национального Конгресса, министров и должностные лица. Ссылки Panteón de los Héroes otro de los tesoros de Asunción
Aeropuerto Carlos Miguel Jiménez

El Aeropuerto Carlos Miguel Jiménez es un pequeño aeropuerto ubicado en la ciudad de Pilar, departamento de Ñeembucú, Paraguay. Posee una pista de 1.500 metros de largo y 18 metros de ancho, construida con pavimento rígido. En el año 2005 el aeropuerto pasó por una renovación tecnológica muy importante​ y en 2023 fue habilitado para recibir vuelos internacionales.​​ Operaciones Aunque es un aeropuerto mediano, el Aeropuerto Carlos Miguel Jiménez actualmente no opera vuelos comerciales regulares de forma regular, sino más bien vuelos privados y chárter. Sin embargo, existen esfuerzos y planes para potenciar su uso, dada su ubicación estratégica en la región de Ñeembucú. Referencias
Aeroportul Carlos Miguel Jiménez

Aeroportul Carlos Miguel Jiménez (IATA: PIL, ICAO: SGPI) este un aeroport din Departamentul Ñeembucú (Paraguay), Paraguay ce deservește zona Departamentul Ñeembucú (Paraguay). Situat la o altitudine de 76 m, aeroportul dispune de 1 pistă. Infrastructură Piste Aeroportul dispune de o singură pistă. Pista 02/20 are suprafața de beton. Terminale Note Vezi și
Nationalpark Cerro Corá

Der Nationalpark Cerro Corá, span. Parque nacional Cerro Corá, ist ein Nationalpark in Paraguay. Dieser liegt im Departamento Amambay. Der Park wurde durch das Dekret N° 20.698 geschaffen und am 11. Februar 1976 als Nationalpark ausgewiesen. Der Eingang zum Nationalpark liegt südwestlich und ca. 35 Kilometer von Pedro Juan Caballero entfernt. Die Schlacht von Cerro Corá, in der Francisco Solano López starb, fand hier statt. Ein Monument im Park erinnert an den heutigen Volkshelden López. Schutzziel Nach dem Gesetz 352/94 verfolgen diese Schutzgebiete das Ziel der Erhaltung, den Schutz und die Verbesserung der Umwelt sowie deren natürlichen Ressourcen. Fauna Vögel Im Jahr 1995 publizierten die Ornithologen Floyd Edward Hayes und Paul A. Scharf eine Liste mit 199 Vogelarten, die im Park vorkommen, darunter mehrere Steißhühnerarten, Tauben, Enten, Störche und Reiher, außerdem Sittiche und Tangaren. Säugetiere Zu den Säugetieren im Park gehören Maikong (Cerdocyon thous), Pampashirsch (Ozotoceros bezoarticus), Jaguar (Panthera onca), Langbeinfledermaus (Macrophyllum macrophyllum), Füchse und Rehe. Reptilien Im Park kommt ebenso die Große Anakonda (Eunectes murinus) vor. Flora Die Vegetation des Parkes ist eine typische Feuchtsavanne mit dem Charakter von Campos cerrados. Im Nationalpark gibt es einige Flüsse und Bäche, die immer Wasser führen und zwischen isolierten und steilen Hügeln fließen. An den Hängen der hohen Berge, die durch den Río Aquidabán und mehrere Nebenflüsse entwässert werden, befinden sich Feuchtwaldgebiete. Zu den Pflanzen im Park gehören Surinamkirsche (Eugenia uniflora), Myrciaria ciliolata, Myrcia guianensis, Luehea divaricata, Brasilianische Guave (Acca sellowiana), Gabiroba (Campomanesia xanthocarpa), Copaifera langsdorffi, Ceiba publiflora, Matayba elaeagnoides, Hellietta apiculata, Rupetchia laxiflora, Actinostemon concolor, Trichilia catugua, Protium heptaphyllum, Blapharocalyx salicifolia, Taruma (Vitex megapotamica), Aspidosperma piricolium und Astronium urundeuva. Literatur Floyd Edward Hayes, Paul A. Scharf: The birds of Parque Nacional Cerro Corá, Paraguay. In: Cotinga. Band 4, Nr. 1, 1995, S. 20–24 (neotropicalbirdclub.org [PDF; 404 kB]). Weblinks Einzelnachweise