NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Килинаилау

Килинаилау (англ. Carteret Islands, Kilinailau) — атолл, принадлежащий Папуа — Новой Гвинее. Административно входит в состав Автономного региона Бугенвиль региона Айлендс. Расположен в 86 км к северо-востоку от острова Бугенвиль в Тихом океане. География Атолл представляет собой скопление небольших островков, высота которых над уровнем океана составляет не более 1,5 м. Общая площадь суши составляет около 1,6 км². Крупнейший моту — Хан. История Атолл был открыт в 1767 году англичанином Филиппом Картеретом (именно поэтому Килинаилау очень часто называют «атолл Картерет»). Население Острова населяет народность тулун, прибывшая в дописьменные времена предположительно с острова Бука и вытеснившая прежнее полинезийское население. Из-за подъёма уровня воды в Мировом океане атолл погружается под воду со скоростью около 3 мм в год. Ожидалось, что Килинаилау полностью окажется под водой уже к 2015 году, в связи с чем правительством Папуа — Новой Гвинеи было принято решение о переселении жителей на соседний остров Бугенвиль. За пять лет население сократилось более чем вдвое против исторического максимума в 2700 человек; жители островов стали одними из первых климатических беженцев в новейшей истории. Тем не менее, приводимые в ряде научных изданий сообщения, согласно которым острова якобы уже затоплены или полностью обезлюдели, ошибочны. Предпринимаемые меры противодействия затоплению (высадка мангровых деревьев и сооружение противонагонных дамб) неэффективны, и, однако же, многие жители принципиально отказываются покидать родной край. См. также Список островов Папуа — Новой Гвинеи Примечания Ссылки Репортаж канала ABC об атолле Килинаилау . Архивировано из оригинала 21 сентября 2011 года. Видео:Эвакуация жителей атолла . Архивировано 27 сентября 2007 года. Газета «The Guardian». Статья «Тихоокеанская Атлантида: первые жертвы изменений климата». Архивировано 21 июня 2007 года. Островные битвы за выживание — Reuters Alertnet Nov 23, 2005 Фотографии атолла 1960 года — Национальная библиотека Австралии Информация об атолле на сайте Oceandots.com . Архивировано 25 ноября 2007 года. Pacific Islands Report More Islands Sinking Into Pacific: Carteret and Takuu (недоступная ссылка — история).
Carteretöarna

Carteretöarna eller Kilinailau Islands (även Tulun Islands och Carteret Atoll) är en ögrupp i Papua Nya Guinea i västra Stilla havet. Geografi Carteret-öarna utgör en del av den autonoma regionen Bougainville och ligger cirka 850 km nordöst om Port Moresby, ca 85 km nordöst om Bougainvilleön och ca 100 km väster om Greenöarna. Ibland räknas öarna till Bismarckarkipelagen. Dess geografiska koordinater är 4°45′ S och 155°24′ Ö. Ögruppen är låga korallöar och har en area om ca 0,6 km² fördelad på flera öar innanför ett korallrev. Det hästskoformade revet är cirka 30 km långt med diameter om 16 km. Huvudön är Han. Den högsta höjden är på endast cirka 1,5 m ö.h. Området består av Han Island Huene Iagain Iosela Iolasa Piul Befolkningen uppgår till ca 2.500 invånare och är spridd på små byar. Öarna kan endast nås med fartyg då området saknar flygplats. Historia Ögruppen har troligen bebotts av melanesier sedan cirka 1500 f.Kr. Den upptäcktes av brittiske kapten Philip Carteret år 1767. Området hamnade 1885 under tysk överhöghet som del i Tyska Nya Guinea. Området förvaltades till en början av handelsbolaget Neuguinea-Kompagnie. Efter första världskriget hamnade området under australisk kontroll och Australien fick senare även officiellt mandat för hela Bismarckarkipelagen av Förenta Nationerna. 1942 till 1945 ockuperades området av Japan men återgick sedan till australisk förvaltningsmandat tills Papua Nya Guinea blev självständigt 1975. Den stigande havsnivån medför att öarna håller på att försvinna och 2003 beslöt Papua Nya Guineas regering att planera för en total evakuering av befolkningen. Denna aktion påbörjades i november 2005 och beräknas vara avslutad under 2007. Oavsett om havsnivån stiger på grund av global uppvärmning, plattektoniska skäl (öarna ligger mellan flera stora plattor) eller naturlig erosion av den underliggande vulkanen torde befolkningen vara bland de första permanenta "miljöflyktingar" utan möjlighet till återvändo i vår tid. Externa länkar om Carteretöarna karta över Carteretöarna om Carteretöarnas historia (tyska)
Картерет

Ка́ртерет (Тулун, Кілінаїлау; англ. Carteret Islands, Carteret Atoll, Tulun, Kilinailau) — невеликий атол в Тихому океані, лежить за 86 км на північний схід від острова Бугенвіль. Адміністративно належить до району Північний Бугенвіль Автономного регіону Бугенвіль Папуа Нової Гвінеї. Атол відкритий 1767 року англійським мореплавцем Філіппом Картеретом, на честь якого він отримав свою назву. Атол являє собою скупчення невеликих моту загальною площею суходолу 1,6 км². Найбільший моту — Хан. За підрахунками вчених, через незначну висоту острова (0,5 м) та через стрімкий підйом рівня води Світового океану, атол до 2015 року буде повністю затоплений. Саме тому 24 листопада 2005 року уряд країни був змушений ухвалити рішення про переселення жителів атола (а це понад 2,5 тисячі осіб) до Бугенвіля. Посилання "Tulun" - Black and white photo reportage from 2009 (англ.) "Sinking Paradise - Carteret Islands, Papua New Guinea" United Nations University Videobrief [Архівовано 15 вересня 2016 у Wayback Machine.] (англ.) Острів Картерет на YouTube
Provincia de Bahía Milne

La Provincia de Bahía Milne o Milne Bay es una de las veinte divisiones administrativas del Estado Independiente de Papúa Nueva Guinea. La ciudad capital de la provincia es la ciudad de Alotau. Geografía La superficie de esta división administrativa es de 14 345 kilómetros cuadrados. Población La provincia tiene una población de 209 054 personas. Considerando la superficie del territorio que abarca, su densidad poblacional es de 15 hab./km² aproximadamente. Economía Económicamente la provincia depende mayormente del turismo, también de la producción del aceite de Elaeis y de la extracción de oro. Además de estas grandes industrias que hay muchos proyectos de producción a pequeña escala respecto al cultivo de cacao y copra. Distritos Esta provincia se encuentra fraccionada en cuatro distritos: Alotau Esa'ala Kiriwina-Goodenough Trobriand Goodenough Samarai-Murua Samarai Luisiadas
Baie de Milne (province)

Baie de Milne est une province de la Papouasie-Nouvelle-Guinée appartenant à la région Papouasie, à l'extrémité orientale de l'île de Nouvelle-Guinée. Elle tire son nom de la baie de Milne qui s'y trouve. Articles connexes Bwaidoga - langue Dawawa - langue Kakabai - langue Forêts pluviales des îles Trobriand Liens externes Ressource relative à la musique : MusicBrainz Portail de la Papouasie-Nouvelle-Guinée
Provincia della Baia di Milne

La provincia della Baia di Milne è una provincia della Papua Nuova Guinea appartenente alla Regione di Papua. La popolazione è di 276.512 persone (2011). Geografia antropica Suddivisioni amministrative La provincia è suddivisa in distretti, che a loro volta sono suddivisi in aree di governo locale (Local Level Government Areas). Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su provincia di Baia di Milne Collegamenti esterni (EN) Massim, su Enciclopedia Britannica, Encyclopædia Britannica, Inc.
Milne Bay

Milne Bay is een provincie in het zuiden van Papoea-Nieuw-Guinea. Milne Bay telt 209.054 inwoners op een landoppervlakte van 14.000 km². Het zeeoppervlak is 252.990 km² en daarin liggen meer dan 600 eilanden, waarvan er 160 zijn bewoond. De eilandengroep de Louisiaden maakt deel uit van deze provincie. Binnen deze provincie worden 48 verschillende talen gesproken. De hoofdstad Alotau ligt op het hoofdeiland Nieuw-Guinea. Belangrijkste bestaansbronnen zijn toerisme, oliepalmplantages en de winning van goud op het eiland Misima, verder wordt er op kleine schaal cacao en kopra geproduceerd.
Milne Bay

Prowincja Milne Bay (ang. Milne Bay Province) – prowincja Papui-Nowej Gwinei, położona w południowo-wschodniej części kraju, nad Morzem Koralowym. Ośrodkiem administracyjnym prowincji jest miasto Alotau (10,0 tys.). Prowincja obejmuje wschodni skrawek wyspy Nowa Gwinea oraz około 600 przybrzeżnych wysp, z których 160 jest zamieszkanych. W jej skład wchodzą wyspy: d’Entrecasteaux, Trobrianda, Amphlett, Woodlark i Luizjady. Nazwa prowincji pochodzi od zatoki Milne Bay, położonej na wschodnim krańcu Nowej Gwinei. Przypisy Linki zewnętrzne Milne Bay Province. Papua New Guinea Tourism Promotion Authority. (ang.). Adventure in Milne Bay. Milne Bay Tourism Bureau. [zarchiwizowane z tego adresu (2008-12-31)]. (ang.).
Baía Milne (província)

Baía Milne (em inglês Milne Bay) é uma das 20 províncias da Papua-Nova Guiné. Sua capital é Alotau. A província cobre 14,345 km² de terra e 252,990 km² de mar, dentro da província existem mais de 600 ilhas, das quais cerca de 160 são habitadas. A província tem cerca de 276.000 habitantes, falando cerca de 48 idiomas, a maioria dos quais pertence ao ramo malaio-polinésio oriental da família Língua austronésia. Economicamente, a província é dependente do turismo, óleo de palma, e mineração de ouro na ilha de Misima; Além dessas indústrias maiores, há muitos projetos de pequena escala em cultivo de cacau e copra. Na Segunda Guerra Mundial a Batalha da Baía Milne teve lugar na província. Referências
Provincia Milne Bay

Milne Bay este o provincie a statului Papua Noua Guinee. Capitala provinciei este Alotau⁠(d). Provincia are o suprafață terestră de 14.345 km² și o suprafață maritimă de 252.990 km². În limitele provinciei se află peste 600 de insule, dintre care aproximativ 160 sunt locuite.
Милн-Бей

Милн-Бей (англ. Milne Bay Province) — провинция Папуа — Новой Гвинеи, расположенная в юго-восточной части острова Новая Гвинея и на более 600 прибрежных островах, из которых около 160 обитаемы. Административный центр провинции — город Алотау. География Общая площадь провинции — 14 196 км². Примерно 25 % от общей площади составляют 10 крупных и 150 более мелких островов и атоллов. К крупнейшим островам провинции относятся: Острова Д'Антркасто, в том числе, Гуденаф (Нидула), Фергуссон (Моратау), Санароа, Добу и Норманби (Дуау). Острова Тробриан, в том числе, Киривина, Каилеуна, Вакута и Китава. Острова Амфлетт. Вудларк. Острова Луизиада, в том числе, Россел (Йела), Тугала (Садест, Ванатинаи), Мисима. Самараи. Квато, Дека-Дека, Логеа, Салиба, Басилаки и Сидеиа. Острова Энджиниер, в том числе Тубетубе и Кораиве. Население Численность населения Милн-Бей — 276 512 человека (2011 год). Местные жители разговаривают на 48 коренных австронезийских языках. Многие жители свободно общаются на английском языке. Экономика Основу местной экономики составляет сельское хозяйство и туризм. Для экспорта производится пальмовое масло, древесина, какао, кофе. На отдельных островах ведутся горные разработки. Примечания
Мілн-Бей

Прові́нція Мілн-Бей (англ. Milne Bay Province, ток-пісін Milen Be) — провінція Папуа Нової Гвінеї. Населення провінції 209 054 особи (перепис 2000 року), що становить 11-те місце із всіх провінцій країни, площа становить 16 202 км² (12-е місце) і 252 990 км² моря. Адміністративний центр перебуває у місті Алотау (10 025 осіб). Географія Провінція розташована в південно-східній частині країни і на понад 600 прибережних островах, з яких близько 160 населені. Омивається з північної сторони Соломоновим морем, а з південної — Кораловим Система коралових рифів Мілн-Бей є одною із найбільш біологічно різноманітних у світі, і, таким чином привертає увагу численних дайверів і природоохоронних організацій. Острови Д'Антркасто досі проявляють значну вулканічну активність, особливо Фергуссон (Моратау) і Добу. Острови Луїзіада є перевалочним пунктом для яхт, які подорожують в усьому світі, особливо тих, що прямують із Австралії. Острови Із численних островів в провінції Мілн-Бей, найбільші включають в себе: Острови Д'антркасто, в тому числі, Гуденаф (Нідула), Фергюссон (Моратау), Санароа, Добу, Норманбі (Дуау). Острови Тробріана, в тому числі, Кірівіна, Каілеуна, Вакута, Кітава. Острови Амфлетт. Вудларк (Муруа). Острови Луїзіада, в тому числі, Россель (Йела), Тагула (Садест, Ванатінаі), Місіма. Самарай — місцезнаходження штаб-квартири колоніального району до 1969 року, коли нова столиця провінції була перенесена в Алотау. Квато, Дека-Дека, Логеа, Саліба, Басілакі, Сідея. Острови Енджініер, в тому числі Тубетубе, Кораіве. Економіка Основними джерелами доходів у провінції є туризм. Тут ведеться культивування пальмових плантацій з одержанням з них олії, видобуток золота та срібла на острові Місіма. Золото-срібний рудник перебуває на стадії закриття. Після 2001 року роботи переважно зосереджені на вимогах закриття шахт та екологічній рекультивації території. За час свого існування, в Місіма було видобуто більше 3,7 млн унцій золота і 18 млн унцій срібла. В менших масштабах проводиться вирощування какао і виробництво копри. Населення Населення провінції розмовляє близько 48 мовами, більшість з яких належить до східної малайсько-полінезійської гілки, австронезійської мовної сім'ї. Адміністративний поділ Територія провінції розділена на чотири райони. Кожен район має кілька одиниць місцевого самоврядування (LLG). Для зручності виконання перепису, використовується поділ на відділення в кордонах тих же одиниць місцевого самоврядування. Примітки Посилання Wild PNG Papua New Guinea guided tours Facts about Milne Bay (англійською) . Milne Bay Tourism Bureau. Процитовано 30 квітня 2010.
University of Goroka

University of Goroka (UOG) is a university in the Eastern Highlands Province of Papua New Guinea. It provides teaching in four schools (Postgraduate Studies, Education, Science & Technology, and Humanities) and in two institutes (Technical Vocational Education & Training and Distance & Flexible Learning). The university also runs a consulting arm, 'UniGor Consultancy Limited', with projects of nearly 7 million kina. The Vice Chancellor is Dr. Teng Waninga. The Pro Vice-Chancellors are Dr. Matthew Landu and Dr. Stephen Potek. History The university was originally established in 1965 as a primary teachers' college. In 1967, it became a secondary teachers' college, and in 1992, a campus of the University of Papua New Guinea. In January 1997, the campus was independently established as the University of Goroka. Affiliation Association of Commonwealth Universities Gallery References External links University homepage
Universidad de Goroka

La Universidad de Goroka (en inglés: University of Goroka) es una universidad en la provincia de las tierras altas orientales de Papúa Nueva Guinea. Se ofrece enseñanza en tres facultades (Educación, Ciencias y Humanidades) y en dos escuelas (Estudios de Postgrado y Aprendizaje Flexible). La universidad también tiene un brazo de consultoría, UniGor Consultancy Limited, con proyectos de casi 7 millones de Kinas.​ El anterior (en funciones) vicerrector, Dr. Michael Mel, fue galardonado con el Premio Príncipe Claus en 2006.​ Véase también Cultura de Papúa Nueva Guinea Educación superior Universidades Referencias
Université de Goroka

L'université de Goroka (en anglais : University of Goroka ou UOG) est une université publique située à Goroka, dans la province des Hautes-Terres orientales, en Papouasie-Nouvelle-Guinée. Histoire L'Université est née en 1997 du rapprochemment de deux facultés de l'Université de Papouasie-Nouvelle-Guinée (UPNG), la faculté de l'Enseignement et celle de l'Éducation. La faculté de l'Enseignement (le Goroka Teacher’s College) fut créée en 1961, et rejoint l'UPNG en 1975. Elle propose les cours préparatoires pour professeur des écoles. La faculté de l'Éducation ouvre en 1970 à l'UPNG. En 1992, les deux facultés fusionnent leurs programmes, et en 1995, le Campus Goroka ouvre ses cursus Licences (Bachelor degree), Master, cycles postgrade.La création de l'Université de Goroka est prononcée par le gouvernement en 1997. En 2013, l'Université ouvre le Centre pour les médias créatifs et sociaux pour former ses élèves à la réalisation de films et documentaires. Fin 2013, l'Université organise une conférence nationale sur la sorcellerie et le rôle de l'Église. En mars 2014, l'Université publie une recherche sur les films préférés des habitants des haus piksa (qui n'ont pas de poste récepteur et se réunissent en groupe pour projeter des DVDs), plaçant Rambo, les films Nollywood et Titanic dans le top 3 local. En août 2015, à la suite d'un changement du barème des frais de scolarité, de violentes manifestations éclatent sur le campus de l'université. Présentation Fondé en 1997, l'établissement est composé de trois facultés : Faculté d'éducation Faculté des sciences Faculté des sciences humaines Notes et références Voir aussi Réseau de recherche des universités des îles du Pacifique Lien externe (en) Site officiel Portail de la Papouasie-Nouvelle-Guinée Portail des universités
Bonvouloir-Inseln

Die Bonvouloir-Inseln sind eine unbewohnte Inselgruppe in der Salomonensee. Politisch gehören sie zur Provinz Milne Bay im südöstlichen Bereich von Papua-Neuguinea. Die Inseln befinden sich 100 km nordwestlich von Misima und bilden die nördlichste Gruppe des Louisiade-Archipels. Die Hauptinseln sind East Island, Hastings Island sowie das in der nordwestlichen Untergruppe der Strathord-Inseln gelegene Strathord Island. East Island liegt 26 km östlich von Hastings Island, Strathord Island ist von Hastings Island 9 km in Richtung Norden entfernt. Die Insel Hastings ist dicht bewaldet, felsig, mit 200 m hohen Steilküsten und weist etliche Höhlen auf. Inseln
Bonvouloir Islands

The Bonvouloir Islands are a group of uninhabited islands of Papua New Guinea. They are in the Louisiade Archipelago. The islands are located 100 kilometres (62 miles) northwest of Misima and form the northernmost group of the Louisiade Archipelago. The main islands are East Island, Panamole Island (Strathord Islands) and Hastings Island East Island is located 26 kilometres (16 miles) to the southeast of Hastings Island, and Panamole Island is located 9 kilometres (5.6 miles) to the north of Hastings Island. The islands are densely wooded and rocky, and Hastings Island has 200-metre-high (660 ft) cliffs and many caves. References
Bristow Island

Bristow Island ist eine unbewohnte Insel nahe der Südküste von Papua-Neuguinea in Höhe der Mündung des Fly River. Sie gehört zu den nördlichsten Torres-Strait-Inseln. Die Insel liegt etwa 1,5 km südlich von Daru Island, auf der sich Daru, die Provinzhauptstadt der Westprovinz, befindet. Die Bewohner von Daru nennen Bristow Island Bobo. Bristow Island ist flach und dicht mit Mangroven bewachsen. Siehe auch Liste von Torres-Strait-Inseln Weblinks
Deboyne-Inseln

Die Deboyne-Inseln sind eine Inselgruppe in der Salomonensee. Politisch gehören sie zur Provinz Milne Bay im südöstlichen Bereich von Papua-Neuguinea. Sie befinden sich 13 km von Misima und 5 km von den Torlesse-Inseln entfernt. Die Hauptinseln der Gruppe sind Panaeati, die nördlichste Insel, (30,32 km²) mit der kleinen im Südosten vorgelagerten Insel Pana Uya Wana Island, und Panapompom im Zentrum der Lagune (7,72 km²) mit der kleinen im Süden vorgelagerten Insel Nivani. Eine neuere Quelle gibt Flächen von 30,1 bzw. 6,8 km² für die genannten beiden größten Inseln der Gruppe an. Tabelle der Inseln Geschichte 1793 entdeckte Joseph Bruny d’Entrecasteaux die Inselgruppe und benannte sie nach Pierre Étienne Bourgeois de Boynes, dem damaligen Marine- und Kolonialminister Frankreichs. Bevölkerung Auf Panaeati lebten 2004 1318 Menschen in 254 Haushalten und auf Panapompom 392 Menschen in 84 Haushalten. Gegenüber der Volkszählung 2000 waren diese Zahlen kaum verändert: 1717 Einwohner insgesamt, davon 1314 Einwohner in neun Dörfern und einer separaten Einrichtung auf Panaeati, und 403 Einwohner in drei Dörfern auf Panapompom. Außerdem waren je ein unbewohntes Dorf auf jeder der beiden bewohnten Inseln aufgelistet. Die zehn Siedlungen der Hauptinsel Panaeati liegen ausnahmslos an der Südküste der Insel, die der Lagune zugewandt ist. Weitere kleine unbewohnte Inseln, alle an der Ostseite des Atolls, sind Losai Island, Passage Island, Rara Island, und Nibub Islet. Auf den Inseln wird Misima-Paneati gesprochen, eine Sprache, die auch von den Bewohnern der Calvados-Inseln verwendet wird, deren Sprecher jedoch zu 90 % auf Misima leben. Weblinks Deboyne Islands. (Memento vom 23. Dezember 2010 im Internet Archive) Oceandots.com (englisch) weitere Infos & Bilder. Deboyne Group. Bird Checklist (PDF; 110 kB) birdsofmelanesia.net Einzelnachweise
Deboyne Islands

The Deboyne Islands are an atoll, composed of a group of reefs and islands in the north of the Louisiade Archipelago, Papua New Guinea. Geography They are located 13 km (8 mi) from Misima and 5 km (3 mi) from the Torlesse Islands. Islands in the Deboyne Islands include Panaeati (the northernmost), Panapompom, Nivani, Pana Uya Wana, Rara, Losai, Nibub and Passage Island. History The Deboyne Islands were discovered in 1793 by Antoine Bruni d'Entrecasteaux. He named the islands after Pierre Étienne Bourgeois de Boynes, who was the Marine and Colonial Minister of France at that time. During World War II, the islands were used as a seaplane outpost by the Imperial Japanese Navy, from 5–12 May 1942. Population The settlements in the main island Panaeati are all located on the south coast of the island, facing the lagoon. the language spoken on the islands is Misima-Paneati language. Economy Nivani, the small island south of Panapompom, has a small vocational school and slipway. Yachts are regular visitors to the Louisiade Archipelago. Nivani is a favorite anchorage for these yachts, with averages of about 15 yachts a year. A small ecotourist resort was recently built at Nivani that would respect the environment, yet provide business opportunities for the population of Panapompom community. The resort is a success especially with yachtsman, divers and film crews. See also Japanese seaplane tender Kamikawa Maru American Deboyne Strike (1942) References Bibliography Klar, John W. (1989). "Question 56/87". Warship International. XXVI (1): 89–90. ISSN 0043-0374. External links Deboyne Island Information at the Wayback Machine (archived December 23, 2010)
Острови Дебойна

Острови Дебойна — атол, що складається з групи рифів і островів на півночі архіпелагу Луїзіада, Папуа Нова Гвінея. Географія Вони розташовані 13 км від Місіма та 5 км з островів Торлесс. До островів Дебойна належать Панаеаті (найпівнічніший), Панапомпом, Нівані, Пана-Уя-Вана, Рара, Лосаї, Нібуб і острів Пассаж. Історія Острови Дебойна були відкриті в 1793 році Антуаном Бруні д'Ентрекасто. Він назвав острови на честь П'єра Етьєна Буржуа де Буйна, який на той час був міністром морських і колоній Франції. Під час Другої світової війни з 5 по 12 травня 1942 року острови використовувалися як форпост гідролітаків Імператорського флоту Японії. Населення Усі поселення на головному острові Панаеаті розташовані на південному узбережжі, з видом на лагуну. На островах розмовляють мовою місіма-панеати. Економіка Нівані, маленький острів на південь від Панапомпома, має невелику професійно-технічну школу та стапель. Яхти є постійними відвідувачами архіпелагу Луїзіада. Нівані є улюбленою стоянкою для яхт. Тут зупиняються в середньому близько 15 яхт на рік. Невеликий екотуристичний курорт нещодавно був побудований у Нівані, який сконцентрований на дбайливому ставлені до навколишнього середовища, але і забезпечуватиме бізнес-можливості для населення громади Панапомпом. Курорт користується успіхом, особливо серед яхтсменів, дайверів і знімальних груп. Див. також Японський гідролітак тендер Kamikawa Maru American Deboyne Strike (1942) Список літератури Бібліографія Klar, John W. (1989). Question 56/87. Warship International. XXVI (1): 89—90. ISSN 0043-0374. Посилання [Архівовано 23 грудня 2010 у Wayback Machine.]