Jezero medúz

Jezero medúz (anglicky Jellyfish Lake, oficiální palauský název Ongeim'l Tketau – „Páté jezero“) je malé slané jezero na ostrově Eil Malk v souostroví Rock Islands ve státě Palau. Jedná se o izolované mořské jezero (marine lake) o rozloze asi 5,7 ha a maximální hloubce okolo 30 m, které je proslulé početnou populací medúz a patří k nejznámějším přírodním atrakcím Palau. Poloha a vznik Jezero leží na východním pobřeží neobydleného vápencového ostrova Eil Malk v jižní laguně Rock Islands mezi ostrovy Koror a Peleliu. S okolní lagunou a nepřímo i s Tichým oceánem je spojeno systémem puklin a tunelů ve vápencovém masivu bývalého miocenního korálového útesu, nikoli povrchovým tokem. Na základě hloubky pánve, mocnosti jezerních sedimentů a vývoje hladiny moře po skončení poslední doby ledové se odhaduje, že jezero se začalo zaplňovat mořskou vodou zhruba před 12 000 lety. Fyzikální a chemické vlastnosti Jezero medúz je typickým meromiktickým jezerem – vodní sloupec je trvale rozvrstven na dvě zřetelně oddělené vrstvy: horní dobře promíchanou okysličenou vrstvu (mixolimnion) o tloušťce asi 0–15 m, dolní anoxickou vrstvu (monimolimnion) od hloubky přibližně 15 m až ke dnu. Obsah kyslíku klesá z přibližně 5 mg/l u hladiny k nule v hloubce okolo 15 m; právě v této hloubce leží výrazná chemoklina, pod níž jsou koncentrace kyslíku prakticky nulové. V anoxické vrstvě zároveň prudce stoupá obsah sirovodíku (H₂S) – na dně byly v 80. letech naměřeny hodnoty až kolem 80 mg/l, současná měření naznačují nižší, ale stále vysoké koncentrace. V horní části anoxické zóny se nachází hustý pás purpurových fotosyntetizujících bakterií, který absorbuje téměř veškeré světlo; voda pod bakteriálním pásem je tmavá, ale opticky velmi čistá. Stratifikace jezera je velmi stabilní. K vertikálnímu promíchávání dochází jen minimálně, což souvisí s chráněnou polohou jezera (strmé vápencové stěny a les omezují vítr), malými sezónními rozdíly teplot v tropech a tím, že přítoky (srážky, povrchový odtok, přílivové proudění tunely) zasahují převážně jen horní část vodního sloupce. Teplota vody u hladiny se obvykle pohybuje kolem 28–30 °C. V anoxické vrstvě jezera jsou vysoké koncentrace rozpuštěného amoniaku a fosforečnanů, zatímco v horní vrstvě jsou tyto živiny téměř nepřítomné. Výměna vody s lagunou probíhá pouze v horní části jezera; odhaduje se, že při každém přílivu se vymění přibližně 2,5 % objemu vody v jezeře. Ekosystém Biodiverzita jezera je ve srovnání s otevřenou lagunou relativně chudá, ale vytvořil se zde jedinečný izolovaný ekosystém. V okysličené vrstvě žijí především dva druhy/rodiče talířovek (řád Scyphozoa): talířovka ušatá (Aurelia sp.), tzv. zlatá medúza (Mastigias cf. papua etpisoni), poddruh skvrnité medúzy Mastigias papua. Zlaté medúzy jsou úzce příbuzné lagunovým populacím Mastigias papua, ale genetické a morfologické studie ukazují, že se izolovaně vyvíjejí tisíce let a lze je považovat za samostatný poddruh. Získávají část energie prostřednictvím symbiotických zooxantel v tkáních (fotosyntéza) a část z planktonní potravy, kterou zachytávají chapadly. Dalšími obyvateli horní vrstvy jsou některé druhy ryb, klanonožci a další plankton. V anoxické zóně s vysokým obsahem H₂S přežívají pouze specializované bakterie; organismy vyžadující kyslík se v této části jezera nevyskytují. Denní migrace medúz Zlaté medúzy podnikají charakteristickou každodenní horizontální migraci, během níž sledují dráhu Slunce po obloze. Ráno se hejno přesouvá ze západní části jezera na východní, odpoledne naopak blíže k západnímu konci; v noci pak medúzy vykonávají opakované vertikální pohyby mezi povrchem a chemoklinou, pravděpodobně kvůli příjmu živin pro symbiotické řasy. Chování medúz je ovlivněno i přítomností specializovaných žahavců – sasanek Entacmaea medusivora, které požírají medúzy v některých částech jezera. Medúzy se těmto oblastem vyhýbají, což se promítá i do jejich migračních tras. Žahavost a interakce s člověkem Medúzy v jezeře si zachovaly žahavé buňky (nematocysty), ale jejich účinek je vůči lidské pokožce většinou velmi slabý – většina lidí při plavání mezi medúzami nepociťuje žádné nebo jen mírné pálení na citlivějších částech těla. Citlivější osoby nebo alergici by však měli být opatrní, zejména v případě podráždění kůže. Výkyvy populace a vliv klimatu Početnost zlatých medúz v jezeře výrazně kolísá. Koncem 90. let 20. století došlo k prudkému poklesu medúz až k jejich dočasnému vymizení; hlavní příčinou byl pravděpodobně epizodický El Niño, který vedl ke zvýšení teploty vody a narušení symbiózy medúz se zooxantelami. Populace se následně během několika let obnovila. Podobný kolaps byl zaznamenán v letech 2015–2016, kdy v důsledku extrémního sucha a vysokých teplot zlaté medúzy z jezera prakticky zmizely a oblast byla dočasně uzavřena pro turisty. Od té doby je populace pravidelně monitorována; počet medúz se opět zvýšil, v posledních letech (2023–2025) se odhaduje na několik milionů jedinců, ale zůstává citlivý na extrémní klimatické výkyvy. Turismus a ochrana Jezero spadá pod správu státu Koror a leží v oblasti Rock Islands Southern Lagoon, která je od roku 2012 zapsána na seznam světového dědictví UNESCO. Návštěvníci musí mít zvláštní povolení (tzv. Rock Islands/Jellyfish Lake pass); správa oblasti zároveň zavádí opatření na ochranu ekosystému, například omezení počtu návštěvníků, zákaz opalovacích krémů s nevhodnými chemickými složkami a časové uzavírky jezera při výrazných poklesech populace medúz. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Jezero medúz na Wikimedia Commons Informace o jezeře medúz na stránkách Coral Reef Research Foundation (en) Turistické informace o jezeře medúz (en)