NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Presa de Mangla

La presa de Mangla (Urdu: منگلا بند) ubicada en el Division de Mirpur, es la sexta presa en tamaño del mundo.​ Fue construida entre 1961 y 1967 con fondos procedentes del Banco Mundial. El proyecto fue diseñado y supervisado por Binnie & Partners de Londres, y fue construido por Mangla Dam Contractors, un consorcio de ocho firmas de construcción estadounidense, esponsorizada por Guy F. Atkinson Company de San Francisco Sur. Los contratistas de la presa de Mangla emplearon a pakistaníes, estadounidenses, británicos, canadienses, alemanes e irlandeses.​ Como parte del Tratado de las Aguas del Indo firmado en el año 1960, la India obtuvo derecho a las aguas de los ríos Ravi, Sutlej y Beas, mientras que Pakistán, además de las aguas de esos tres ríos dentro de Pakistán y algunas compensaciones monetarias, recibió los derechos a desarrollar las cuencas de los ríos Jhelum, Chenab e Indo a través de la construcción del Proyecto de la Cuenca del Indo. Hasta 1967, todo el sistema de irrigación de Pakistán dependía totalmente de los caudales sin regular del Indo y sus principales afluentes. El rendimiento agrícola era muy bajo por una serie de razones, siendo la más importante la falta de agua durante períodos de crecimiento críticos. Este problema derivaba de las variaciones estacionales en el caudal del río debido a los monzones y la ausencias de embalses de almacenamiento para conservar las vastas cantidades de agua sobrante durante aquellos períodos de grandes descargas del río. ​​ Referencias Enlaces externos Artículo en el Times sobre la presa de Mangla Archivado el 1 de enero de 2013 en Wayback Machine. Imágenes de Mangla - Presa de Mangla
Barrage de Mangla

Le barrage de Mangla (en ourdou : منگلا بند) est un barrage en remblai pakistanais sur la rivière Jhelum, situé dans le district de Mirpur et le territoire de l'Azad Cachemire. Sa construction de 1962 à 1967 a été soutenue par la Banque mondiale et il devient alors la plus puissance centrale hydroélectrique du pays jusqu'à l'inauguration de Tarbela en 1974. Le barrage de Mangla est d'abord conçu afin de créer une réserve d'eau à destination de l'agriculture. La puissance électrique de sa centrale est progressivement portée jusqu'à 1 000 MW en 1994. En 2009, le barrage est rehaussé de 9 mètres pour atteindre 147 mètres de haut et une capacité totale de 1 120 MW. Construction La construction de ce barrage trouve ses origines au traité des eaux de l'Indus, signé le 19 septembre 1960 entre le Pakistan et l'Inde. Il permet aux deux pays de se partager équitablement les ressources des cours d'eau qu'ils se partagent, le Ravi, le Sutlej et la Beas étant réservés à l'Inde tandis que le Pakistan peut développer de son côté l'Indus, la Jhelum et la Chenab. Dans le but de faire face à la pénurie d'énergie et d'eaux d'irrigation aux périodes de l'année les plus stratégiques pour l'agriculture, le régime de Muhammad Ayub Khan entreprend la création de deux vastes barrages, à Mangla et Tarbela, dans la cadre du « projet de bassin de l'Indus ». Les études préparatoires et la conception du projet sont entamés en 1957. À la recherche de financement pour mener à bien le projet, le pays profite notamment de ses bonnes relations avec les États-Unis ainsi que du financement de la Banque mondiale. Le 20 janvier 1962, un contrat est établi avec quatre entreprises américaines et les travaux débutent dans la foulée. Le barrage est construit sur la rivière Jhelum en l'espace de six ans. Pour ce qui concerne la centrale hydroélectrique, le Pakistan a établi des contrats avec neuf entreprises étrangères, dont quatre japonaises à l'instar de Mitsubishi pour les turbines. Seul l'appareillage électrique a été construit au Pakistan Le 23 septembre 1967, le barrage est inauguré avec une capacité alors limitée à 200 MW, portée à 400 MW puis à 800 MW en 1973 avant d'atteindre un maximum à 1 000 MW en 1994 du fait de l'installation progressive des dix turbines. Sa durée de vie est estimée à 120 ans. En 2009, le barrage est rehaussé de neuf mètres, ce qui porte sa puissance à 1 120 MW. Caractéristiques De type barrage en remblai, Mangla atteint 147 mètres de haut pour 3 140 mètres de long. Son réservoir couvre une superficie de 250 kilomètres carrés pour une contenance de 9,12 kilomètres cubes, contre 7,3 kilomètres cubes avant le rehaussement de 2009. La centrale compte dix turbines d'une puissance de 100 MW chacune à sa construction et 112 MW depuis le rehaussement de 2009. Références Voir aussi Articles connexes Énergie au Pakistan la rivière Jhelum l'Indus Liens externes (en) History of Mangla Dam sur wapda.gov.pk Portail du bâtiment et des travaux publics Portail du Pakistan Portail des énergies renouvelables Portail des lacs et cours d'eau Portail des barrages
Zapora Mangla

Zapora Mangla – zapora i elektrownia wodna na rzece Dźhelam, w północnej części Pakistanu (Azad Dżammu i Kaszmir). Dziewiąta pod względem wielkości zapora wodna na świecie i drugi co do wielkości obiekt tego rodzaju w Pakistanie (po Zaporze Tarbela). Zapora jest zlokalizowana w odległości 108 km od stolicy Pakistanu – Islamabadu. Historia Jednym z problemów Pakistanu były niedobory wody spowodowane sezonowymi wahaniami jej przepływu w rzece Indus i jego dopływach. Dlatego rząd Pakistanu zwrócił się do Banku Światowego o wsparcie, proponując realizację projektu Indus Basin. Zakładał on budowę dwóch zapór: Mangala na rzece Dźhelam i Tarbela na rzece Indus. Głównym celem ich budowy było nawodnienie terenów wykorzystywanych przez rolnictwo, dodatkowymi – produkcja energii i ochrona przeciwpowodziowa. Projekt przygotowała londyńska firma Binnie i Wspólnicy, a budową kierował inżynier Geoffrey Binnie. Prowadzona w latach 1961–1967 budowa obiektu została sfinansowana dzięki wsparciu udzielonemu przez Bank Światowy i Azjatycki Bank Rozwoju. Zasadniczym celem powstania zapory było zredukowanie niedoboru wody pitnej oraz irygacja dużych obszarów w dorzeczu Indusu. Całkowita długość obiektu wynosi 3140 m, a jego maksymalna wysokość 147 m. Powstanie zapory doprowadziło do zatopienia 280 wsi oraz miast Mirpur i Dadyal. W następstwie realizacji projektu przesiedlonych zostało około 110 tys. osób. Przypisy
Дамба Мангла

Дамба Мангла (англ. Mangla Dam) — действующая ГЭС в Свободном государстве Джамму и Кашмир (управляется Пакистаном) на реке Джелам. Строительство ГЭС началось в 1961 году, окончание строительства произошло в 1967 году. Общие сведения 1 декабря 1967 года президент Пакистана Мухаммед Айюб Хан прибыл в Азад Кашмир, чтобы лично присутствовать на открытии ГЭС в городе Мангле. Строительство объекта обошлось в 2 млрд. долл. США, ГЭС стала одной из крупнейшей ирригационных систем в мире, доставляя воду до 30 млн акров земли и 50 миллионов человек, которые живут возле огромного бассейна реки Инд. 5 декабря 1971 года ВВС Индии нанесли ракетный удар по дамбе в ходе Третьей индо-пакистанской войны. В результате атаки ГЭС в Мангле получила серьёзные повреждения. См. также Ливневые дожди в Пакистане (2001) Ссылки Dam at Mangla (англ.). Дата обращения: 22 сентября 2012. Архивировано 18 декабря 2012 года. Hunter (англ.). Дата обращения: 22 сентября 2012.
ГЕС Мангла

ГЕС Мангла — гідроелектростанція на північному сході Пакистану. Знаходячись між ГЕС Карот (вище по течії) та ГЕС Нью-Бонг-Ескейп, входить до складу каскаду на річці Джелам, правій притоці Чинабу, який, своєю чергою, є правою притокою річки Сатледж (впадає ліворуч до Інду). У межах проєкту річку на виході з гір на рівнину перекрили кам'яно-накидною греблею із глиняним ядром висотою 138 метрів та довжиною 3140 метрів, яка потребувала 65,4 млн м3 матеріалу. Вона утворила водосховище з площею поверхні 259 км2 та об'ємом 7,3 млрд м3, в якому припускалось коливання рівня між позначками 317 та 366 метрів НРМ. У 2009 році завершили проєкт зі збільшення висоти греблі на 9 метрів, що дозволило довести об'єм резервуару до 9,1 млрд м3. Розташований на лівобережжі пригреблевий машинний зал в 1967—1969 роках обладнали чотирма турбінами типу Френсіс потужністю по 100 МВт. У 1974-му та 1981-му до них додали ще по дві такі ж, а в першій половині 1990-х встановили дев'ятий та десятий гідроагрегати, що довело загальну потужність станції до 1 ГВт. У 2017-му розпочали проєкт модернізації агрегатів, який має на меті збільшення потужності на 310 МВт. Роботи планується завершити у 2024 році. Турбіни станції використовують напір у 90 метрів та забезпечують виробництво 6 млрд кВт·год електроенергії на рік (з них 644 млн кВт·год є результатом збільшення водосховища в кінці 2000-х). Відпрацьована вода потрапляє у прокладений по лівобережжю канал іригаційної системи, на якому через 8 км розташована ГЕС Нью-Бонг-Ескейп. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 220 кВ. Окрім виробництва електроенергії, комплекс забезпечує зрошення 530 тисяч гектарів земель. Примітки
Інститут космічної техніки

Інститут космічних технологій (урду ادارہ خلائی ٹیکنالوجی, англ. Institute of Space Technology, IST) — державний університет в Ісламабаді, столиці Пакистану, діяльність якого зосереджена на вивченні астрономії, аерокосмічної техніки, авіоніки, інформатики, штучного інтелекту, науки про дані та космонавтики. Заснований в 2002 році під егідою Комісії з дослідження космосу та верхніх шарів атмосфери (SUPARCO). Розташований на кампусі площею 2,3 км2 на околиці Ісламабаду. Це один із найкращих закладів вищої освіти Пакистану за рейтингом Комісії з вищої освіти. Освітні програми Дисципліни та освітні програми, які пропонує Інститут космічних технологій, наведені нижче. Звичайна тривалість бакалаврської та магістерської програм становить 4 та 2 роки відповідно. Підрозділи В інституті працюють такі підрозділи: Аеронавтика та космонавтика Електротехніка Інформатика Прикладна математика та статистика Матеріалознавство та інженерія Машинобудування Космічна наука Національний центр дистанційного зондування та геоінформатики Гуманітарні науки та науки Авіоніка інженерія Участь в космічній програмі Інститут космічних технологій 21 листопада 2013 року запустив перший пакистанський супутник системи CubeSat під назвою ICUBE-1. Запуск здійснила українська ракета-носій «Дніпро» з російського космодрому Ясний. Потім інститут спільно з Шанхайським університетом Цзяо Тонг працював над місячним супутником ICUBE-Q, який зрештою був запущений 3 травня 2024 року разом з китайською місячною місією Чан'е-6. Примітки Посилання Офіційна інтернет-сторінка інституту [Архівовано 2021-11-08 у Wayback Machine.]
Sirkap

Sirkap (Urdú: سر کپ) és el nom d'un jaciment arqueològic a l'altre costat del riu enfront de la ciutat de Tàxila, Panjab, Pakistan. Sirkap fou construïda pel rei grecobactrià Demetri I de Bactriana després de la invasió de l'Índia vers 180 aC. Demetri va establir les bases del regne Indogrec que va durar fins al 10 dC. Hauria estat reconstruïda pel rei Menandre I. Les excavacions foren dirigides per Sir John Marshall i per Hergrew de 1912 a 1930. El 1944 i 1945 es van ampliar les zones i foren excavades per Mortimer Wheeler. Galeria d'imatges Enllaços externs The Sirkap archeological site Arxivat 2008-05-12 a Wayback Machine.
Sirkap

Sirkap je archeologická lokalita nedaleko Takšašíly, v pákistánské provincii Paňdžáb. Původně zde stálo město, které nechal vystavět řecko-baktrijský král Démétrios I. poté, co kolem roku 180 př. n. l. vtrhl do Indie. Město ještě ve 2. století př. n. l. pravděpodobně přestavěl Menandros. Město protínala jedna hlavní ulice, na kterou je napojeno patnáct kolmých, menších ulic. Zabíralo plochu 1200 x 400 metrů a celé bylo obehnáno zdí širokou 5–7 metrů o celkové délce 4,8 kilometru. Dnešní ruiny města jsou podobné těm v makedonském Olynthu. V Sirkapu byly nalezeno mnoho předmětů, především pak řecko-baktrijské mince. Některé z nich jsou čistě helénského stylu, další naopak vykazují velmi silný, řecko-baktrijský vliv. I další nálezy jasně ukazují střetávání helénské a indické kultury. Např. některé sirkapské stúpy jsou zdobeny tradičními helénskými dekorativními prvky. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Sirkap na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Sirkap na Wikimedia Commons
Sirkap

Sirkap è un sito archeologico della provincia del Punjab in Pakistan. Descrizione Separato da un ruscello, si trova il sito di Sirkap, probabilmente fondato dai sovrani indo-battriani dove l'archeologo sir John Hubert Marshall eseguì una serie di scavi tra il 1912 ed il 1935. Fu costruita dal re greco-battriano Demetrio dopo aver invaso l'India antica intorno al 180 a.C. Demetrio fondò nel subcontinente indiano settentrionale e nord-occidentale un regno indo-greco che sarebbe durato fino al 10 a.C. circa. Si ritiene anche che Sirkap sia stata ricostruita dal re Menandro I. Il sito di Sirkap è stato costruito secondo la pianta a griglia ippodamica caratteristica delle città greche. È organizzato intorno a un viale principale e quindici strade perpendicolari, che coprono una superficie di circa 1.200 per 400 metri, con un muro di cinta largo 5-7 metri e lungo 4,8 chilometri. Le rovine sono di carattere greco, simili a quelle di Olinto in Macedonia. Sono stati ritrovati numerosi manufatti ellenistici, in particolare monete di re greco-battriani e tavolozze di pietra che rappresentano scene mitologiche greche. Alcuni di essi sono puramente ellenistici, altri indicano un'evoluzione degli stili greco-battriani trovati ad Ai-Khanoum verso stili più indianizzati. Ad esempio, accessori come cavigliere indiane si trovano su alcune rappresentazioni di figure mitologiche greche come Artemide. Dopo la sua costruzione da parte dei Greci, la città fu ulteriormente ricostruita durante le incursioni degli Indo-sciti e successivamente dagli Indo-Parti dopo un terremoto nel 30 d.C. Il re indo parto Gondofare costruì alcune parti della città, tra cui lo stupa cosiddetto dell'aquila bicipite e il tempio dedicato al dio Sole. Sirkap fu abbandonata dal II secolo a vantaggio di un nuovo sito detto Sirsukh un chilometro più a nord. Tra i vari monasteri eretti nel sito, il più rilevante è quello dello stupa Dharmarajika, costituito da un grande stupa a cupola, circondato da un buon numero di stupa minori e da altri monumenti sacri, che conservano decorazioni architettoniche e figurative. Note Voci correlate Taxila
Sircape

Sircape (Sirkap) é um sítio arqueológico na cidade de Taxila, Punjabe, Paquistão. A cidade foi construída pelo rei greco-bactriano Demétrio, depois de ter invadido a Índia por volta de 180 a.C.. Demétrio fundou, no norte e no noroeste do sub-continente indiano, um Reino Indo-Grego que duraria até 10 a.C. (aproximadamente). Dizem que Sircape também foi reconstruída pelo rei Menandro I. Uma cidade grega O sítio de Sircape foi construído de acordo com a característica hipodamiana das cidades gregas. É organizado em uma avenida principal e quinze ruas perpendiculares, cobrindo uma superfície de aproximadamente 1200x400 metros, cercada por um muro de 5-7 metros de largura e 4,8 quilômetros de comprimento. As ruínas são caracteristicamente gregas, semelhantes àquelas de Olinto, na Macedônia. Vários artefatos helenísticos foram encontrados, em particular moedas de reis greco-bactrianos e desenhos em pedras representando cenas mitológicas gregas. Alguns deles são puramente helenísticos, enquanto outros indicam a evolução dos estilos greco-bactrianos encontrados em Ali-Khanoum a estilos mais indianizados. Por exemplo, acessórios como braceletes de tornozelo indianos podem ser encontrados em algumas representações de personagens mitológicos gregos como Ártemis. Logo após a sua construção pelos gregos, a cidade foi reconstruída durante as incursões dos indo-citas, e depois pelos indo-partas, após um sismo em 30. Construções religiosas Estupas budistas com elementos decorativos helenísticos podem ser encontrados no sítio de Sircape (estupa das duas águias), bem como um templo hindu, indicando uma forte interação entre culturas religiosas. Um templo religioso grego da ordem iônica também é visível no sítio próximo de Jandial (650 metros de Sircape), mas existe uma possibilidade de que esse templo possa ter sido dedicado a um culto zoroastriano. O sítio de Sircape foi testemunha da atividade de construção de cidades pelos indo-gregos durante a sua ocupação do território indiano por dois séculos (aproximadamente), como bem a sua integração com outras religiões, especialmente com o budismo. Visita por Apolônio de Tiana O filósofo grego Apolônio de Tiana é associado a ter visitado a Índia, em especial a cidade de Taxila, no século I Ele descreve construções tipicamente gregas, provavelmente referindo-se a Sircape: "Taxila, contam, é quase tão grande quanto o Nínive, e foi muito bem fortificado à maneira das cidades gregas." "Eu já descrevi a maneira como a cidade é murada, mas dizem que foi dividida em ruas estreitas da mesma maneira irregular que Atenas, e que as casas foram construídas de tal modo que, se olhá-las de fora, somente terão um andar, enquanto, se entrar em uma, de uma vez encontrará câmaras subterrâneas estendendo-se tão abaixo do nível da terra quanto as câmaras acima delas." Galeria Ver também Greco-budismo História do Budismo Taxila Ligações externas The Sirkap archeological site (em inglês).
Sirkap

Sirkap är en arkeologisk plats på kusten mitt emot Taxila, Punjab i Pakistan. Staden Sirkap byggdes av den grekisk-baktriske kungen Demetrius I efter att han invaderade Indien omkring 180 f.Kr. Demetrius grundlade ett indo-grekiskt kungadöme på den norra och nordvästra indiska subkontinenten. Sirkap sägs även ha återuppbyggts av kung Menander. En grekisk stad Platsen Sirkap byggdes enligt det hippodamiska rutnätet som var karaktäristiskt för grekiska städer. Den är organiserad runt en huvudgata och 15 rätvinkliga gator på ett område på 1 200 meterx400 meter och omges av 5–7 meter höga murar som är 4,8 kilometer långa. Ruinerna är av grekisk karaktär, liknande de som finns i Olynthos i Makedonien. Flera hellenistiska konstföremål har hittats, speciellt mynt med grekisk-baktriska kungar och stenpaletter från grekiska mytologiska händelser. Vissa är äkta hellenistiska, andra visar på en utveckling av den grekisk-baktriska stilen mot en mer indisk stil som hittats i Ai-Khanoum. Till exempel så kan föremål som indiska armband hittas på grekiska mytologiska figurer som Artemis. Efter att grekerna hade byggt staden byggdes den om under anfallet från indoskyterna och senare indopartierna efter en jordbävning år 30. Religiösa byggnader Buddhistiska stupor med starka hellenistiska drag kan hittas över hela Sirkap. Även hinduiska tempel kan hittas vilket vittnar om en blandning av religiösa kulturer. Ett grekiskt tempel i jonisk ordning finns på den närliggande platsen Jandial, 650 meter från Sirkap, men den kan vara från den zoroastriska kulturen. Sirkap vittnar om indo-grekernas aktiviteter i stadsbyggandet under deras ockupation av det indiska territoriet under två århundraden, liksom deras samarbete med andra religiösa inriktningar, som till exempel buddhismen. Besök av Apollonios från Tyana Den grekiske filosofen Apollonios från Tyana sägs ha besökt Taxila under det första århundradet. Han beskriver de grekiskinspirerade konstruktionerna och refererar förmodligen till Sirkap: "Taxila, sägs det, är ungefär lika stort som Nineveh, och grundlades ganska likt stilen på grekiska städer" "Jag har redan beskrivit det sätt som staden omges av murar, men det sägs att staden delades upp i smala gator på samma oregelbundna sätt som i Aten och att husen byggdes på ett sådant sätt, att om man tittar på dem från utsidan så har de bara en berättelse, medan om man går in i husen så har de underjordiska rum som går lika djupt under marken som rummen ovanför marken." Referenser Externa länkar Den arkeologiska platsen Sirkap
Barrage de Neelum–Jhelum

Le barrage de Neelum–Jhelum (en ourdou : نیلم جہلم ہائیڈروپاور پلانٹ) est un barrage situé au Pakistan, proche de la frontière entre l'Inde et le Pakistan. Il est situé sur le Neelum, un affluent de la Jhelum, donc un sous-affluent de l'Indus. Administrativement, il dépend du territoire contesté de l'Azad Cachemire, étant plus précisément situé dans le district de Muzaffarabad. Construit à partir de 2008, le barrage atteint sa pleine puissance 14 août 2018 après de nombreux retards. Avec une capacité hydroélectrique de 969 MW, c'est alors la quatrième plus puissante centrale hydroélectrique du pays. La construction du barrage a été remportée par le consortium chinois CGGC-CMEC. Histoire Le projet de barrage a été approuvé en 1989 mais a rencontré de nombreuses difficultés qui ont conduit à d'importants retards. Le chantier devait débuter en 2002 pour s'achever en 2008, mais la hausse des coûts entrainent de nouveaux retards. Le séisme de 2005 au Cachemire obligé les autorités à revoir le projet afin d'atteindre une meilleure résistance sismique. Le 9 février 2008, le président Pervez Musharraf annonce la finalisation du contrat entre la compagnie nationale des eaux WAPDA et le consortium chinois CGGC-CMEC ainsi que le début des travaux. En octobre 2011, le tunnel de déviation du cours d'eau est terminé. Évalué cette année à 2,9 milliards de dollars, le projet est réévalué pour un total de 4,1 milliards en 2017. Il est financé par des emprunts auprès de banques chinoises et du Moyen-Orient. Selon Transparency International au Pakistan, l'achat des tunneliers a donné lieu au versement de pots-de-vin à hauteur de 74 millions d'euros. Le projet continue en effet de subir divers contretemps et problèmes de financement. Le 24 décembre 2014, un tunnel de diversion d'eaux s’effondre, tuant quatre employés dont un ingénieur chinois. En octobre 2017, le chantier rentre dans sa dernière étape avec le remplissage du réservoir. En avril 2018, la première turbine entre en service et le 14 aout 2018, la centrale atteint son maximum de production. Caractéristiques Le barrage de Neelum–Jhelum est haut de 47 mètres pour 125 mètres de long. Son réservoir a une capacité de huit millions de mètres cubes. La centrale présente quatre turbines Francis de 242,25 MW, soit une puissance totale de 969 MW. La hauteur de chute s'établit à 420 mètres, et l'eau rejoint ensuite la rivière Jhelum grâce à un tunnel de 3,5 kilomètres de long. Notes et références Voir aussi Articles connexes Énergie au Pakistan la Jhelum l'Indus Liens externes (en) NeelumJhelum Hydropower Project sur dailytimes.com.pk Portail du Pakistan Portail des énergies renouvelables Portail des lacs et cours d'eau Portail des barrages
ГЕС Нілум-Джелам

ГЕС Нілум-Джелам — гідроелектростанція на північному сході Пакистану. Використовує ресурс із річки Нілум (Neelum), правої притоки Джелам, яка в свою чергу є правою притокою Чинабу (впадає праворуч до річки Сатледж, лівої притоки Інду). У межах проекту Нілум перекрили комбінованою греблею висотою 60 та довжиною 160 метрів, яка включає бетонну гравітаційну частину та кам'яно-накидну секцію з глиняним ядром. Вона утримує водосховище об'ємом 8 млн м3, з яких 2,8 млн м3 становить корисний об'єм. Зі сховища починаються два паралельні тунелі довжиною по 19,6 км з перетином від 52 до 58 м2, які сходяться в один завдовжки 8,9 км з перетином 104 м2. Ця дериваційна система на своєму шляху проходить на глибині кількох сотень метрів під руслом Джеламу та на завершальному етапі переходить у чотири напірні водоводи діаметром по 3,8 метра. В системі також працює вирівнювальний резервуар висотою 341 метр. Машинний зал споруджений у підземному виконанні і має розміри 137х25 метрів при висоті 47 метрів, а доступ до нього здійснюється через тунель довжиною 0,76 км з перетином 58 м2. Для розміщення трансформаторного обладнання призначене інше підземне приміщення розмірами 161х16 метрів та висотою 20 метрів. Основне обладнання станції становлять чотири турбіни типу Френсіс потужністю по 242,3 МВт, які використовують напір у 420 метрів та забезпечують виробництво 5150 млн кВт-год електроенергії на рік. Відпрацьована вода транспортується до Джеламу по відвідному тунелю довжиною 3,6 км з перетином 99 м2. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 500 кВ. Примітки