NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Fisketjärnen

Fisketjärnen är en sjö i Älvdalens kommun i Dalarna och ingår i Dalälvens huvudavrinningsområde. Se även Lista över insjöar i Älvdalens kommun Källor SMHI: Sjöar, vattendrag och avrinningsområden Externa länkar Delavrinningsområden på SMHI Vattenwebb (S-HYPE) Ladda ner data från Svenskt Vattenarkiv
Fisktjärnen (Idre socken, Dalarna)

Fisktjärnen är en sjö i Älvdalens kommun i Dalarna och ingår i Dalälvens huvudavrinningsområde. Se även Lista över insjöar i Älvdalens kommun Källor SMHI: Sjöar, vattendrag och avrinningsområden Externa länkar Delavrinningsområden på SMHI Vattenwebb (S-HYPE) Ladda ner data från Svenskt Vattenarkiv
Fiskvasselsjön

Fiskvasselsjön är en sjö i Älvdalens kommun i Dalarna och ingår i Dalälvens huvudavrinningsområde. Sjön har en area på 0,25 kvadratkilometer och ligger 557,9 meter över havet. Delavrinningsområde Fiskvasselsjön ingår i det delavrinningsområde (686133-135729) som SMHI kallar för Mynnar i Fjätan. Medelhöjden är 607 meter över havet och ytan är 34,62 kvadratkilometer. Det finns inga avrinningsområden uppströms utan avrinningsområdet är högsta punkten. Fiskvasseln som avvattnar avrinningsområdet har biflödesordning 3, vilket innebär att vattnet flödar genom totalt 3 vattendrag innan det når havet efter 458 kilometer. Avrinningsområdet består mestadels av skog (75 procent) och sankmarker (18 procent). Avrinningsområdet har 0,34 kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på 1 procent. Se även Lista över insjöar i Älvdalens kommun Källor SMHI: Sjöar, vattendrag och avrinningsområden Externa länkar Delavrinningsområden på SMHI Vattenwebb (S-HYPE) Ladda ner data från Svenskt Vattenarkiv Fiskvasselsjön på VISS
Hermantjärnen

Hermantjärnen är en sjö i Älvdalens kommun i Dalarna och ingår i Dalälvens huvudavrinningsområde. Se även Lista över insjöar i Älvdalens kommun Källor SMHI: Sjöar, vattendrag och avrinningsområden Externa länkar Delavrinningsområden på SMHI Vattenwebb (S-HYPE) Ladda ner data från Svenskt Vattenarkiv
Jakobstjärnen (Idre socken, Dalarna)

Jakobstjärnen är en sjö i Älvdalens kommun i Dalarna och ingår i Dalälvens huvudavrinningsområde. Sjön har en area på 0,0819 kvadratkilometer och ligger 531,4 meter över havet. Delavrinningsområde Jakobstjärnen ingår i det delavrinningsområde (686918-133568) som SMHI kallar för Ovan Kvitan. Medelhöjden är 523 meter över havet och ytan är 31,77 kvadratkilometer. Räknas de 96 avrinningsområdena uppströms in blir den ackumulerade arean 1 090,8 kvadratkilometer. Storån som avvattnar avrinningsområdet har biflödesordning 2, vilket innebär att vattnet flödar genom totalt 2 vattendrag innan det når havet efter 472 kilometer. Avrinningsområdet består mestadels av skog (87 procent). Avrinningsområdet har 0,86 kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på 2,7 procent. Bebyggelsen i området täcker en yta av 0,47 kvadratkilometer eller 1 procent av avrinningsområdet. Se även Lista över insjöar i Älvdalens kommun Källor SMHI: Sjöar, vattendrag och avrinningsområden Externa länkar Delavrinningsområden på SMHI Vattenwebb (S-HYPE) Ladda ner data från Svenskt Vattenarkiv Jakobstjärnen på VISS
Jenstjärnen, Dalarna

Jenstjärnen är en sjö i Älvdalens kommun i Dalarna och ingår i Dalälvens huvudavrinningsområde. Sjön har en area på 0,0811 kvadratkilometer och ligger 460,3 meter över havet. Delavrinningsområde Jenstjärnen ingår i det delavrinningsområde (684849-135465) som SMHI kallar för Inloppet i Särnsjön. Medelhöjden är 455 meter över havet och ytan är 4,77 kvadratkilometer. Räknas de 254 avrinningsområdena uppströms in blir den ackumulerade arean 2 618,57 kvadratkilometer. Avrinningsområdets utflöde Dalälven (Österdalälven) mynnar i havet. Avrinningsområdet består mestadels av skog (86 procent). Avrinningsområdet har 0,36 kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på 7,6 procent. Se även Lista över insjöar i Älvdalens kommun Källor SMHI: Sjöar, vattendrag och avrinningsområden Externa länkar Delavrinningsområden på SMHI Vattenwebb (S-HYPE) Ladda ner data från Svenskt Vattenarkiv Jenstjärnen på VISS
Rännartjärnen

Rännartjärnen är en sjö i Älvdalens kommun i Dalarna och ingår i Dalälvens huvudavrinningsområde. Sjön har en area på 0,0788 kvadratkilometer och ligger 450,6 meter över havet. Delavrinningsområde Rännartjärnen ingår i det delavrinningsområde (684849-135465) som SMHI kallar för Inloppet i Särnsjön. Medelhöjden är 455 meter över havet och ytan är 4,77 kvadratkilometer. Räknas de 254 avrinningsområdena uppströms in blir den ackumulerade arean 2 618,57 kvadratkilometer. Avrinningsområdets utflöde Dalälven (Österdalälven) mynnar i havet. Avrinningsområdet består mestadels av skog (86 procent). Avrinningsområdet har 0,36 kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på 7,6 procent. Se även Lista över insjöar i Älvdalens kommun Källor SMHI: Sjöar, vattendrag och avrinningsområden Externa länkar Delavrinningsområden på SMHI Vattenwebb (S-HYPE) Ladda ner data från Svenskt Vattenarkiv Rännartjärnen på VISS
Skarpabborrtjärnen (Idre socken, Dalarna)

Skarpabborrtjärnen är en sjö i Älvdalens kommun i Dalarna och ingår i Dalälvens huvudavrinningsområde. Se även Lista över insjöar i Älvdalens kommun Källor SMHI: Sjöar, vattendrag och avrinningsområden Externa länkar Delavrinningsområden på SMHI Vattenwebb (S-HYPE) Ladda ner data från Svenskt Vattenarkiv
Skraveltjärnen (Idre socken, Dalarna, 686047-131234)

Skraveltjärnen är en sjö i Älvdalens kommun i Dalarna och ingår i Dalälvens huvudavrinningsområde. Se även Lista över insjöar i Älvdalens kommun Källor SMHI: Sjöar, vattendrag och avrinningsområden Externa länkar Delavrinningsområden på SMHI Vattenwebb (S-HYPE) Ladda ner data från Svenskt Vattenarkiv
Stentjärnen (Särna socken, Dalarna, 684845-135436)

Stentjärnen är en sjö i Älvdalens kommun i Dalarna och ingår i Dalälvens huvudavrinningsområde. Se även Lista över insjöar i Älvdalens kommun Källor SMHI: Sjöar, vattendrag och avrinningsområden Externa länkar Delavrinningsområden på SMHI Vattenwebb (S-HYPE) Ladda ner data från Svenskt Vattenarkiv
Storhån (Idre socken, Dalarna, 686874-132572)

Storhån är en sjö i Älvdalens kommun i Dalarna och ingår i Dalälvens huvudavrinningsområde. Sjön har en area på 0,465 kvadratkilometer och ligger 509,3 meter över havet. Sjön avvattnas av vattendraget Guttan. Delavrinningsområde Storhån ingår i det delavrinningsområde (686991-132547) som SMHI kallar för Mynnar i Dalälven. Medelhöjden är 530 meter över havet och ytan är 5 kvadratkilometer. Räknas de 20 avrinningsområdena uppströms in blir den ackumulerade arean 322,56 kvadratkilometer. Guttan som avvattnar avrinningsområdet har biflödesordning 2, vilket innebär att vattnet flödar genom totalt 2 vattendrag innan det når havet efter 486 kilometer. Avrinningsområdet består mestadels av skog (80 procent). Avrinningsområdet har 0,47 kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på 10 procent. Se även Lista över insjöar i Älvdalens kommun Källor SMHI: Sjöar, vattendrag och avrinningsområden Externa länkar Delavrinningsområden på SMHI Vattenwebb (S-HYPE) Ladda ner data från Svenskt Vattenarkiv Storhån på VISS
Stortjärnen (Särna socken, Dalarna, 685063-135439)

Stortjärnen är en sjö i Älvdalens kommun i Dalarna och ingår i Dalälvens huvudavrinningsområde. Se även Lista över insjöar i Älvdalens kommun Källor SMHI: Sjöar, vattendrag och avrinningsområden Externa länkar Delavrinningsområden på SMHI Vattenwebb (S-HYPE) Ladda ner data från Svenskt Vattenarkiv
Stortjärnen (Särna socken, Dalarna, 685619-135222)

Stortjärnen är en sjö i Älvdalens kommun i Dalarna och ingår i Dalälvens huvudavrinningsområde. Sjön har en area på 0,0855 kvadratkilometer och ligger 479,9 meter över havet. Delavrinningsområde Stortjärnen ingår i det delavrinningsområde (684982-135612) som SMHI kallar för Ovan Skjuan. Medelhöjden är 505 meter över havet och ytan är 60,06 kvadratkilometer. Det finns ett avrinningsområde uppströms, och räknas det in blir den ackumulerade arean 61,2 kvadratkilometer. Ögan som avvattnar avrinningsområdet har biflödesordning 2, vilket innebär att vattnet flödar genom totalt 2 vattendrag innan det når havet efter 446 kilometer. Avrinningsområdet består mestadels av skog (61 procent) och sankmarker (33 procent). Avrinningsområdet har 0,09 kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på 0,1 procent. Se även Lista över insjöar i Älvdalens kommun Källor SMHI: Sjöar, vattendrag och avrinningsområden Externa länkar Delavrinningsområden på SMHI Vattenwebb (S-HYPE) Ladda ner data från Svenskt Vattenarkiv Stortjärnen på VISS
Kleven Verft

Das Schiffbauunternehmen Green Yard Kleven AS (GmbH) – bis Juli 2020 Kleven Verft A/S – hat seinen Firmensitz in der westnorwegischen Gemeinde Ulstein im Fylke Møre og Romsdal. Die Werft befindet sich auf der Insel Dimnøya. Seit Juli 2020 gehört die Werft zur norwegischen Green Yard Group, die auf Schiffsrecycling spezialisiert ist. Unternehmensgeschichte Das Unternehmen wurde im Jahr 1939 von Marius Kleven unter dem Namen M.Kleven Mek. Verksted als Schmiede gegründet. Das erste komplette Schiff wurde erst im Jahr 1961 von Kleven gebaut. Bis dahin wurden nur Reparatur- und Umbauarbeiten an Fischereischiffen ausgeführt. Im Jahr 1964 wurde die Werft in eine Aktiengesellschaft umgewandelt. Die vier Söhne des Firmengründers Arthur, Magnar, John, und Arthur Asbjørn Kleven wurde zu gleichberechtigten Besitzern der Firma ernannt. Die Werft wurde stetig erweitert und so war es möglich immer größere Schiffe zu bauen. Im Jahr 1975 wurde die Tochtergesellschaft Kleven Industri A/S mit Sitz in Rovde i Vanylven gegründet. 1980 übernahm Kleven die Løland Verft in Hyllestad als weitere Tochtergesellschaft unter dem Namen Kleven Løland A/S. Eine weitere Tochtergesellschaft wurde 1989 mit der Kleven Florø A/S gegründet. Im April 1990 wurde die Kleven Mek. Verksted A/S mit dem Kværner-Konzern fusioniert. Die Firma wurde in Kværner Kleven Ulsteinvik A/S umbenannt. Am 1. Juli 1999 wurde die Werft von den Kleven-Brüdern wieder zurückgekauft. Aufgrund von finanziellen Schwierigkeiten stieg Hurtigruten AS 2017 bei der Werft zunächst mit 40 Prozent ein, um den Bau der Roald Amundsen und der Fridtjof Nansen abzusichern. Ebenfalls 2017 erwarb Lürssen eine Beteiligung. Im Juni 2018 wurde bekannt gegeben, dass Hurtigruten AS 100 % der Anteile an der Werft übernommen hat. 2020 übernahm die DIV Group die Werft. Im selben Jahr stellte das Unternehmen einen Insolvenzantrag. Die norwegische Green Yard Group ist seit Juli 2020 neuer Eigentümer der Werft. Schiffbau Die Kleven Verft baut Versorgungsschiffe, Personenfähren, RoPax-Schiffe, Megayachten, Kreuzfahrtschiffe, sowie Kühl- und Tankschiffe. Vom Typ KK 250 R lieferte die Werft zwölf Kühlschiffe von 1989 bis 1992. Auch die Hurtigruten-Schiffe Nordkapp (1996), Nordnorge (1997), Finnmarken (2002) wurden von der Kleven Verft gebaut sowie 2013 und 2014 mit der Olympic Ares und der Olympic Boa zwei Offshore-Schiffe des Typs MT 6022 MKII an die Reederei Olympic Shipping abgeliefert. 2019 wurden mit der Roald Amundsen und der Fridtjof Nansen zwei Expeditions-Kreuzfahrtschiffe mit Hybridantrieb der Reederei Hurtigruten AS ausgeliefert. Ende Oktober 2018 wurde bekannt, dass ein drittes Kreuzfahrtschiff dieser Bauart bereits bis 2021 fertiggestellt werden soll.[veraltet] Weblinks Homepage der Kleven Verft (englisch) Literatur Harald Thorseth: Fra smie til skipsverft. Brødrene Kleven, Ulsteinvik 1992, ISBN 82-992753-1-8. Einzelnachweise
Kleven Verft

Kleven Verft A/S var ett norskt varvsföretag med varvsanläggning på Dimnøya, nära Ulsteinvik i Ulsteins kommun i Sunnmøre i Møre og Romsdal fylke. Kleven Verft har bland annat byggt fiskefartyg samt passagerar- och kryssningsfartyg för Hurtigruten. Det specialiserat sig på offshorefartyg. Kleven Verft grundades 1939 som smedja av Marius Kleven (1900–1979) och ombildades 1944 till M. Kleven Mekaniske Verksted. År 1961 fick företaget sin första nybyggnadsorder, på den 25,85 meter långa stålfiskebåten Gollenes för bröderna Konrad, Nikolai och Jon I. Kvalsvik. Sonen John Kleven (född 1931) ledde företaget, där även de tre övriga sönerna Magnar, Asbjørn och Arthur arbetade, från 1964. Under perioden 1990–1999 ägdes det av Kværner, men efter en nedgångstid i varvsbranschen återköptes det av bröderna Kleven. Kleven Verft ingick senare, tillsammans med Myklebust Verft i Gursken i Sande kommun, i varvsgruppen Kleven Maritime A/S. Efter ekonomiska problem i slutet av 2910-talet kom det från 2020 att bli del av Green Yard A/S under namnet Green Yard Kleven. Byggda fartyg i urval M/S Seabed Constructor, 2014 M/S Finnmarken, 2002 M/S Nordlys, 1994 M/S Nordnorge, 1997 M/S Nordkapp, 1996 M/S Roald Amundsen, 2019 M/S Fritiof Nansen, 2019 Litteratur Harald Thorseth: Fra smie til skipsverft, Brødrene Kleven, Ulsteinvik 1992, ISBN 82-992753-1-8 Torill Myren: Bit for bit – båt for båt 1915–2015, Kleven Maritime, 2015, ISBN 9788230329207 Källor Kleven Verfts historia på Kleven Maritimes webbplats John Kleven är død i Sunnmørsposten den 14 september 2009 Externa länkar Green Yards webbplats
Stavanger bybru

Die Stavanger bybru (deutsch Stadtbrücke Stavanger) ist eine Straßenbrücke in der norwegischen Stadt Stavanger in der Provinz Rogaland. Die 1978 fertiggestellte Brücke war die erste Schrägseilbrücke Norwegens. Beschreibung Die Brücke führt die Provinzstraße 435 aus dem Stadtzentrum in einer lichten Höhe von 26 m über den Strømsteinsund und die Insel Grasholmen zur Insel Sølyst. Sie hat je eine Fahrspur in jede Richtung und außerdem eine für Busse und Taxis reservierte Fahrspur stadteinwärts sowie auf beiden Seiten einen breiten Geh- und Radweg. Das Brückenbauwerk ist insgesamt 1067 m lang. Die Zufahrt zur Brücke beginnt nahe dem Stadtzentrum zunächst mit einem Tunnel, von dessen Ende eine lange Rampenbrücke in einem leichten Bogen über verschiedene Straßen und Häuser zu der hoch gelegenen einhüftigen Schrägseilbrücke ansteigt. Der A-förmige Pylon steht am anderen Ufer und überspannt von dort den Strømsteinsund mit einer Spannweite von 185 m. Auf der anderen Seite des Pylons schließt sich eine nur leicht abfallende aufgeständerte Hochstraße an, die die Insel Grasholmen überquert und auf einem Hügel der Insel Sølyst endet. Die Brücke hat insgesamt 24 Felder. Der Pylon und die Brückenpfeiler bestehen aus Stahlbeton. Die Rampenbrücke und die Hochstraße sind Spannbeton-Hohlkastenbrücken, wobei die ersten beiden Felder der Hochstraße sowohl von den Schrägseilen abgespannt als auch von Pfeilern gestützt sind. Lediglich das Brückendeck der Hauptöffnung besteht aus einer orthotropen Platte mit einem stählernen Hohlkasten und Druckstreben. Die Brücke wurde von dem Ingenieurbüro Johs. Holt in Zusammenarbeit mit Arne Selberg geplant. Weblinks Bybrua i Stavanger. Norges første skråkabelbru. johsholt.no, abgerufen am 18. Juli 2017 (norwegisch).
Stavanger City Bridge

Stavanger City Bridge (Norwegian: Stavanger bybru or just Bybrua) is a cable-stayed bridge in the city of Stavanger which is in the large Stavanger Municipality in Rogaland county, Norway. The bridge has one tower and it was one of the first larger cable-stayed bridges in Norway when it opened on 31 January 1978. The bridge crosses the Straumsteinsundet strait connecting the city centre of Stavanger to the small islands of Grasholmen and Sølyst. It is the main connection to the whole the borough of Hundvåg which is a series of islands that are all interconnected by small bridges. The Stavanger City Bridge is 1,067 metres (3,501 ft) long, the main span is 185 metres (607 ft), and the maximum clearance to the sea is 26 metres (85 ft). The reinforced concrete bridge has 24 spans. The bridge has a high volume of travelers crossing it every day. This has led to the construction of the new Hundvåg Tunnel, which will connect the mainland city of Stavanger with the islands of Buøy and Hundvåg. The tunnel opened in 2020. It runs under the strait, immediately west of the bridge. References
Puente de Stavanger

El puente de Stavanger (en noruego: Stavanger bybru, en inglés Stavanger City Bridge) es un puente atirantado con una torre, que cruza Strømsteinsundet en el centro de Stavanger, Noruega hasta las islas Grasholmen, Sølyst y Hundvåg (municipio). El puente tiene 1.067 metros de longitud, con un tramo principal es de 185 metros, y la altura máxima sobre el mar es de 26 metros. Tiene 24 luces de distancia. El puente de Stavanger fue el primero atirantado de gran longitud de Noruega. Fue inaugurado en 1978. Debido a que es la única vía terrestre hacia la isla de Hundvåg (densamente poblada) , el tráfico por el puente es tan grande que está sobrecargado. Por ese motivo, se ha iniciado la construcción de una ruta alterna mediante un túnel submarino con mayor capacidad. Esto es parte de un ambiciono y moderno proyecto para proporcionar al distrito de Ryfylke una conexión continental (llamada Ryfast) por una ruta e 14 km de largo, con un túnel submarino desde Solbakk en Strand hasta Hundvåg.​ Cuando se realice el proyecto, también se eliminará parte del tráfico que surge en el centro de la ciudad, sobre todo por el flujo de pasajeros hacia Hundvå.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Puente de Stavanger. Bybrua i Stavanger en el sitio de la empresa de ingeniería Johs. Holt AS http://home.no.net/lotsberg/data/norway/bru.html
Ponte Stavanger

A ponte Stavanger (em norueguês: Stavanger bybru) é uma ponte pênsil por cabos com uma torre que atravessa Strømsteinsundet do centro de Stavanger, Noruega para Grasholmen e Sølyst no burgo Hundvåg. A ponte tem 1 067 metros, o principal vão livre é de 185 metros e a altura máxima acima do nível do mar é de 26 metros. A Ponte Stavanger foi inaugurada em 1978.
Sula fyr

Sula fyr ligger i fiskerlejet Sula i Frøya i Sør-Trøndelag fylke i Norge. Fyrstationen har en speciel forhistorie med to opførte fyrtårne fra 1793 og 1804, før det nuværende ottekantede betonårn med stort lygtehus blev bygget i 1909. Fyret blev bygget på øens højeste punkt, Sulahaugen, 35 meter over havet. Sula fyr er en del af fyrkæden i ørækken ud for Frøya, med Sula fyr i syd, derefter Vingleia fyr, Finnvær fyr og længst mod nord Halten fyr. Sula fyr blev automatiseret i 1974. Det blev i efteråret 2005 købt af Stiftelsen Sula Fyr, som restaurerer fyrvogterboligen, udhuset ved fyret og tilhørende bådhus. Stiftelsen ejer også den nedlagte sygestue på Sula; fyrvogterboligen og sygestuen skal bruges til overnatning for turister og som havlejrskole. Ekstern henvisninger Sula fyr på Riksantikvarens hjemmeside kulturminnesok.no Opplevsula.no Arkiveret 8. oktober 2007 hos Wayback Machine kystverket: norsk fyrliste 2014 Arkiveret 12. juni 2018 hos Wayback Machine sulafyr.no Arkiveret 22. december 2014 hos Wayback Machine
Sula Lighthouse

Sula Lighthouse (Norwegian: Sula fyr) is a coastal lighthouse in Frøya Municipality in Trøndelag county, Norway. The lighthouse is located on the island of Sula. The lighthouse was originally built here in 1793 and another in 1804. The current tower was built in 1909. It is part of a series of lighthouses along the Froan islands in Frøya including the Finnvær Lighthouse, Vingleia Lighthouse, and Halten Lighthouse. It is lit from July 21 until May 16 each year. It is not lit during the summer due to the midnight sun of the region. History The first light at Sula was built in 1793. The present lighthouse was completed in 1909 and it was automated in 1974. The 13-metre (43 ft) tall octagonal concrete tower is painted white. The light sits at an elevation of 45 metres (148 ft) above sea level. The white light flashes three times every 30 seconds. The 3,378,000-candela light can be seen for up to 18 nautical miles (33 km; 21 mi). A 2nd order Fresnel lens is used for the light. See also List of lighthouses in Norway Lighthouses in Norway References External links Norsk Fyrhistorisk Forening (in Norwegian) Media related to Sula fyr at Wikimedia Commons
Phare de Sula

Le phare de Sula (en norvégien: Sula fyr) est un phare côtier de la commune de Frøya, dans le comté et la région de Trøndelag (Norvège). Il est géré par l'administration côtière norvégienne (en norvégien: Kystverket). Le phare est classé patrimoine culturel par le Riksantikvaren depuis 2000. Histoire La station est située sur l'île de Sula, en mer de Norvège, qui se trouve à environ 10 km à l'ouest du village de Mausund. La première lumière sur l'île de Sula a été construite en 1793 et remplacée en 1804. Le phare actuel a été achevé en 1909 et il a été automatisé en 1974. Il est toujours équipé de sa lentille de Fresnel de 2e ordre d'origine. Il est allumé du 21 juillet au 16 mai de chaque année. Il n'est pas allumé pendant l'été en raison du soleil de minuit de la région. Description Le phare est une tour octogonale en béton de 13 mètres de haut, avec une galerie et lanterne. La totalité du bâtiment est peint en blanc. Il émet, à une hauteur focale de 45 mètres, trois éclats blancs toutes les 30 secondes. Sa portée nominale est de 18 milles nautiques (environ 33 km). Identifiant : ARLHS : NOR-043 ; NF-4650 - Amirauté : L1504 - NGA : 8032 . Voir aussi Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Sula Lighthouse » (voir la liste des auteurs). Lien connexe Liste des phares de Norvège Liens externes University of North Carolina at Chapel Hill's The Lighthouse Directory: Lighthouses of Norway : Trondheim Area Lighthouses of Norway : Hitra and Frøya (en) Online List of Lights - Norway (en) Liste ARLHS - Norway (en) Sula Light - Lighthouse Explorer (no) Carte d'implantation des principaux phares - NorskFyrhistorik Forening Portail des phares Portail de l’océan Atlantique Portail de la Norvège
Halten fyr

Halten fyr ligger i det affolkede fiskeleje Halten i Frøya kommune i Sør-Trøndelag fylke i Norge, nærmere bestemt på Store Reinsøy. Fyrstationen blev etableret på Halten i 1875 og er en del af fyrkjæden i ørækken ud for Frøya, med Sula fyr i syd, derefter Vingleia fyr, Finnvær fyr og længst mod nord Halten fyr. Fyret et et 29,5 m højt stentårn som blev flyttet fra Lista fyr. Det var oprindelig planlagt at Halten fyr skulle være et tvillingfyr, men dette blev ikke tilnoget, da den fyrtekniske udvikling gjorde dette unødvendig. Lampen har en lysstyrke på 1.080.000 candela og har en lysvidde på 17,5 sømil. Fyret har desuden installeret et RACON-anlæg der sender bogstavet "T", en DPGS-basestation og et radiofyr der sender på frekvensen 301,1 kHz. Meget af det originale interiør og eksteriør er bevaret på fyret som er blevet fredet efter lov om kulturminder. Fyret blev frem til 2005 benyttet af Kystverket som arbejdsplads for to personer der havde til opgave at vedligeholde et antal fyr indenfor et område. Eksterne henvisninger Halten fyr på Riksantikvarens hjemmeside kulturminnesok.no kystverket.no: Fyrliste 2014 Arkiveret 12. juni 2018 hos Wayback Machine Store norske leksikon: Halten Fyr fyr.no: Halten Fyrstasjon