NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kvam Church

Kvam Church (Norwegian: Kvam kirke) is a parish church of the Church of Norway in Steinkjer Municipality in Trøndelag county, Norway. It is located in the village of Kvam, along the lake Snåsavatnet. It is the church for the Kvam parish which is part of the Stiklestad prosti (deanery) in the Diocese of Nidaros. The white, wooden church was built in a long church style in 1878 using plans drawn up by the architect Rasmus M. Overrein. History The earliest existing historical records of the church date back to the year 1533, but the church was not new that year. The first church at Kvam was likely a stave church that was built around the year 1200 on a site about 500 metres (1,600 ft) northwest of the present church site. There is a crucifix in the church that has been dated to the year 1200, leading archeologists to surmise that the church was founded around that time. Historically, the church name was spelled Qvam kirke. An inspection of the very old church in 1664 noted that the building was about ready to collapse because the structure was rotting. Soon afterwards, the old church was torn down and a new log church was built on the same site in 1671. The new church was consecrated on 12 August 1671 by the Bishop Erik Bredal. By the 1870s, the parish wanted a new church and there was a great dispute as to where to build it. The old church was on a hill, right next to a steep mountainside about 500 metres (1,600 ft) north of the shore of the large lake Snåsavatnet, but many wanted the new church to be built along the lake shore. After much debate, a royal resolution from 27 January 1877 ordered that the new church was to be built by the lake in 1878. The church was consecrated on 13 November 1878 by Bishop Andreas Grimelund. The old church was torn down after the new one was completed. See also List of churches in Nidaros References
Rana Hydroelectric Power Station

The Rana Power Station (Norwegian: Rana kraftverk) is a hydroelectric power station located in Rana Municipality in Nordland county, Norway. It operates at an installed capacity of 500 MW (670,000 hp), with an average annual production of about 2,100 gigawatt-hours (7,600 TJ). The station is owned by Statkraft. In terms of annual production in Norway the station is second only to Svartisen Hydroelectric Power Station. See also Storakersvatnet Ranelva References
Flå Church, Trøndelag

Flå Church (Norwegian: Flå kirke) is a parish church of the Church of Norway in Melhus Municipality in Trøndelag county, Norway. It is located in the village of Ler, just off the European route E06 highway. It is the church for the Flå parish which is part of the Gauldal prosti (deanery) in the Diocese of Nidaros. The white, wooden church was built in a long church style in 1794 using plans drawn up by the builder Lars Kristoffersen Kirkflå. The church seats about 150 people. History The earliest existing historical records of the church date back to the year 1432, but the church was not new that year. The first church in Flå was a stave church that was located at Kjørkflaa, about 2 kilometres (1.2 mi) northeast of the present church site in Ler. The church was likely built in the 14th century. The church was likely damaged in a large flood in 1345 that was caused when a landslide blocked a river which rose quickly and flooded a lot of land including the church. Around 1665-1670, the old church was torn down and replaced with a new church on the same site. The new church was a wooden long church with a spire on the roof. In 1713, it was noted in an inspection report that "the church is in a dangerous place, so it is very necessary to have it moved." In 1793, permission was granted by royal decree to build a new church since the church was fairly dilapidated. It was also decided to move the church site about 2 kilometres (1.2 mi) to the southwest, into the village of Ler, which was a more suitable location for the parish. In 1794, a new church was completed in Ler and afterwards, the old church was torn down. The new church was built by the master builder Lars Kristoffersen Kirkflå. The new church was consecrated on 30 November 1794. Media gallery See also List of churches in Nidaros References
Tokke Hydroelectric Power Station

The Tokke Power Station (Tokke kraftverk) is a hydroelectric power station located in the municipality Tokke in Telemark, Norway, owned by Statkraft. It operates at an installed capacity of 430 MW, with an average annual production of 2,140 GWh. The power station exploits the height difference of 394 metres from the lake Vinjevatn to Bandak. See also References
Elektrownia wodna Tokke

Elektrownia wodna Tokke – elektrownia wodna, usytuowana w gminie Tokke w regionie administracyjnym Telemark w południowej Norwegii. Elektrownia została uruchomiona w 1961 r. i rozbudowana w 1962 r. Wykorzystuje różnicę poziomów pomiędzy jeziorami Vinjevatn i Bandak, wynoszącą 394 m. Woda spada podziemnym rurociągiem-tunelem długości 17 km do budynku elektrowni, usytuowanego w Dalen, 377 m poniżej lustra wody w zbiorniku górnym. W elektrowni zainstalowano cztery turbiny Francisa o łącznej mocy 430 MW. Średnia roczna produkcja wynosi 2140 GWh energii. Poziom wody w zbiorniku Vinjevatn jest regulowany na wysokości od 466 do 462 m n.p.m. Uzupełnianie zasobów wody w jeziorze Vinjevatn zapewnia podobna elektrownia wodna Vinje. Budowa elektrowni była częściowo finansowana z pożyczek z Banku Światowego. Elektrownia jest własnością i jest zarządzana przez państwowy koncern energetyczny Statkraft AS, działający w zakresie produkcji energii odnawialnej. Zasady funkcjonowania zespołu elektrowni określa państwowa Regulacja Tokke-Vinjevassdraget, przyjęta w rezolucji księcia regenta z dnia 8 lutego 1957 r. Przypisy
ГЕС Токке

ГЕС Токке — гідроелектростанція на півдні Норвегії, за 140 км на північний схід від Ставангеру та за півтори сотні кілометрів на південний захід від Осло. Знаходячись після ГЕС Vinje, становить останній ступінь гідровузла, створеного в озерно-річковій системі, нижнім елементом якої є річка Skienselva (впадає в Frierfjorden, продовження Langesundsfjord, з'єднаного через протоку Langesund зі Скагерраком). Відпрацьована на станції Vinje вода потрапляє у сховище Vinjevatn, створене на річці Smorkleppai, правій притоці Токке (остання у гідрографічній мережі Skienselva є складовою головної артерії, на якій далі йдуть озеро Бандак, річка Straumen та озеро Norsjo). Можливо відзначити, що з верхньої течії Smorkleppai — річки Kjela — до того вже двічі здійснювався відбір ресурсу для роботи ГЕС Kjela та ГЕС Vinje. Vinjevatn має припустиме коливання рівня поверхні від 462 до 466 метрів НРМ та лише незначно збільшує сукупний об'єм резервуарів гідровузла — з 1586 до 1629 млн м3. З Vinjevatn виходить дериваційний тунель довжиною 17 км з перетином 75 м2. Спершу він прямує на схід лівобережжям Smorkleppai, за цим перетинає Токке та далі пролягає на південь у лівобережному гірському масиві останньої. На своєму шляху тунель отримує додатковий ресурс із п'яти водозабрів на Токке та її лівих притоках. На завершальному етапі до машинного залу ведуть дві напірні шахти. Основне обладнання станції становлять чотири турбіни типу Френсіс потужністю по 110,4 МВт, які при напорі у 394 метри забезпечують виробництво 2140 млн кВт-год електроенергії на рік. Відпрацьована вода відводиться до розташованого за кілька сотень метрів сховища Бандак. Примітки
Håøya, Akershus

Håøya is an island in Oslofjorden in Frogn municipality, Norway. Its area is 5.6 km², which makes it the largest island in Inner Oslo Fjord. It is located between Oscarsborg and Gråøya. Søndre Håøya is a nature reserve area. White-tailed eagles nest on the southeastern part of the island. They returned in 2008 after an absence of 126 years. Visitors are permitted to harvest mushrooms and berries under 'freedom to roam' but other plants and flowers are protected. Goats graze the island during the summer. The island has a mooring jetty, camping areas, swimming beaches, public toilets, cabins for rent, and historic bunkers and buildings. The island was part of the defense of Oslo, along with Oscarsborg Fortress. See also Drøbak Sound Oscarsborg Fortress Oslofjord References
Håøya

Håøya est une île de la commune de Frogn, dans le comté d'Akershus en Norvège. Description L'île de 5,6 km2 est située dans la partie nord du détroit de Drøbak dans l'Oslofjord intérieur. Elle est située entre Bergholmen (au sud) et Aspond (au nord) et elle est la plus grande île du fjord intérieur d'Oslo, ainsi que la plus haute avec un point culminant à 68 m qui était autrefois un cairn de feu. L'île possède une jetée d'amarrage, des zones de camping, des plages de baignade, des toilettes publiques, des cabines à louer et des bunkers et bâtiments historiques. Zone protégée Environ la moitié de l'île est protégée en tant que réserve forestière de conifères. La réserve naturelle de Søndre Håøya a été créée le 13 décembre 2002 et a une superficie de 3,715 km2. Le pygargue à queue blanche niche dans la partie sud-est de l'île. Il est revenu en 2008 après une absence de 126 ans. Les visiteurs sont autorisés à récolter des champignons et des baies en vertu de la « liberté d'errance », mais les autres plantes et fleurs sont protégées. Les chèvres paissent l'île pendant l'été. Galerie Voir aussi Ressource relative à la géographie : Sentralt stadnamnregister Notes et références Liens internes Liste des îles de Norvège Portail de la Norvège Portail des îles
Håøya

Håøya är en ö i Oslofjorden, Frogns kommun i Akershus fylke i Norge. Ön har en yta på 5,6 kvadratkilometer. Håøyas högsta punkt ligger 230 meter över havet och det är också den högsta punkten i Frogns kommun. På ön finns en gammal försvarsanläggning. Hela ön är, sedan försvarsanläggningen lagts ned, anpassad som friluftsområde. Ungefär halva Håøya utgörs av ett naturreservat. Källor
Leangen Gård

Leangen Gård is a manor house dating from the 17th century. It is located in the community of Lade, near Leangen Bay (Leangenbukta) in Trondheim, Norway. History Through the centuries there has been 16 different owners. The first owners were Lauritz Bastiansen Stabel, Peder Larssen and Abraham Dreyer who lived there from 1661 to 1736. The property was divided into two separate units during 1736. The portion constituting the current estate was acquired by Councilman and Chancellor Erik Must in 1757. The manor house was erected between 1821 and 1822 by his Ludvig Must who inherited the property from his father in 1798. Since 1963, the manor house has been owned by Trondheim Municipality. It is mostly used by the mayor and their assistants for purposes of the municipality. The property consists of a sizable collection of buildings including the main building, detached tenant's house, a gazebo, barns and a storehouse. Interiors from the 1820s are well preserved. The facility, which includes a landscaped, panoramic English garden with swan pond and pavilion, was protected in 1923. The manor house is open for private booking by arrangement. References External links Leangen kurs- og konferansesenter
Bleikøya

Bleikøya is an island in the inner part of Oslofjord, in the municipitality of Oslo. It is located between Hovedøya and Sjursøya. From the late 19th century, a sanatorium for children suffering from scrofula was located on the island. In 2008 the Bleikøya Nature Reserve was established on the northeastern part of Bleikøya, including the islet Bleikøykalven. The name The først element is bleik ('pale') - the last element is the finite form of øy ('island'). The name is probably referring to the color of the rock of the island. References
Sjona Church

Sjona Church (Norwegian: Sjona kirke) is a parish church of the Church of Norway in Rana Municipality in Nordland county, Norway. It is located in the village of Myklebustad. It is the church for the Sjona parish which is part of the Indre Helgeland prosti (deanery) in the Diocese of Sør-Hålogaland. The white, wooden church was built in a long church style in 1896 using plans drawn up by an unknown architect. The church seats about 170 people. History The building was first constructed in 1896 to serve as a local prayer house. In 1916, the church was consecrated as an annex chapel. In 2003, the chapel was upgraded to full parish church status. Media gallery See also List of churches in Sør-Hålogaland References
ГЕС Свартісен

ГЕС Свартісен – гідроелектростанція у центральній частині Норвегії між Му-і-Рана та Буде. Використовує ресурс із цілого ряду річок, котрі несуть свої води до розташованих між зазначеними містами фіордів. Необхідне для роботи станції водосховище Storglomvatnet створили на річці Fykanaga, яка впадає до Glomfjorden. Ще до реалізації проекту Свартісен тут існував резервуар, котрий накопичував ресурс для ГЕС Glomfjord, введеної в експлуатацію у 1920 році та в подальшому розширеної до показника 120 МВт. У 1990-х замість старої бетонної звели нову кам’яно-накидну греблю висотою 125 метрів та довжиною 825 метрів (попередня споруда при цьому виявилась затопленою). Гребля дозволила створити найбільше в країні водосховище з площею поверхні 47,3 км2 та корисним об’ємом 3506 млн м3, в якому припустиме коливання рівня між позначками 460 та 585 метрів НРМ. Окрім власного стоку сюди зі сходу перекидається додатковий ресурс зі сточища річок Beiarelva (тече у північному напрямку та впадає до Beiarfjorden, котрий через Nordfjord та Beiarkjeften сполучається з гирлом Saltfjorden – великої затоки, на березі якої і стоїть зазначене вище місто Буде) та Blakkåga (тече у південному напрямку до впадіння праворуч у Raudvassåga, котра через озеро Лангват відноситься до сточища річки Рана, яка впадає до Рана-фіорду біля згаданого вище міста Мо-і-Рана). При цьому окрім самої Beiarelva наявні водозабори на Gråtåga (ліва притока Beiarelva) та її лівій притоці Vegdalselva, а також сім водозаборів на струмках, що зтікають до Beiarelva з обох сторін долини. Що стосується Blakkåga, то окрім водозабору на ній відбирають ресурс із озера Bogvatnet,яке дренується коротким струмком праворуч до Blakkåga. Загальна довжина тунелів цієї розгалуженої системи перевищує чотири десятки кілометрів. Крім того з півдня до Storglomvatnet по короткому – біля 1 км – тунелю подається ресурс із водозабору у верхній течії Langvassåga (тече до нещодавно згаданого озера Лангватн зі сточища Рана-фіорду). Із Storglomvatnet на захід прокладено головний дериваційний тунель довжиною біля 5,5 км, який неподалік від машинного залу з’єднаний з протяжною (понад два десятки кілометрів лише у основного тунелю) водозбірною системою, котра тягнеться на південь та північ і отримує ресурс із 43 водозаборів на струмках, що стікають з прибережних гір до Holandsfjorden та його східного продовження Nordfjorden, а також ліворуч до річки Fykanaga. Також варто відзначити, що в межах проекту відбувається збір води під панцирем льодовика Свартісен, котрий розташований між Storglomvatnet та узбережжям. Загальна ж довжина тунелів станції складає біля 100 км. Основне обладнання ГЕС становлять дві турбіни типу Френсіс потужністю 350 МВт та 250 МВт, які використовують напір у 543 метра та забезпечують виробництво 2466 млн кВт-год електроенергії на рік. Відпрацьована вода по відвідному тенелю довжиною біля 2,5 км відводиться до Nordfjorden. Після запуску ГЕС Свартісен, котра забрала для себе більшу частину ресурсів району, на станції Glomfjord вивели з експлуатації п’ять із шести гідроагрегатів, що зменшило її потужність до 20 МВт. Примітки
Centrale hydroélectrique de Kvilldal

La centrale hydroélectrique de Kvilldal est une centrale hydroélectrique norvégienne située dans la kommune de Suldal, dans le comté de Rogaland. Mise en service en 1986, cette centrale de 1 240 MW est la plus puissante de Norvège. Elle fait partie de l'aménagement hydroélectrique de Ulla-Førre, qui utilise les eaux du lac artificiel Blåsjø, d'une capacité maximale de 3 105 millions de m3, et comprend quatre centrales d'une puissance totale de 2 100 MW. Aménagement hydroélectrique de Ulla-Førre L'aménagement hydroélectrique de Ulla-Førre est situé sur les communes de Suldal, Hjelmeland (comté de Rogaland) et Bykle (comté d'Aust-Agder). Son réservoir principal est le lac Blåsjø, dont les eaux sont turbinées par les centrales de Kvilldal (1 240 MW), Saurdal (674 MW), Hylen (160 MW), située au fond du Hylsfjord, et Stølsdal, exploitées par Statkraft. Deux des quatre turbines de la centrale de Saurdal sont réversibles et utilisées en pompage-turbinage, avec une énergie absorbée par le pompage de 282 GWh/an en moyenne pour une production annuelle moyenne de 1 376 GWh. Lac Blåsjø Le lac Blåsjø est le 10e plus vaste de Norvège. Il est situé à 20 km à l'ouest de la commune de Bykle (comté d'Aust-Agder). Sa surface maximale est de 84,48 km2 ; le niveau de son plan d'eau varie entre 930 et 1 055 mètres en fonction de la saison et de la consommation d'électricité ; ses rives s'étendent sur 200 km ; sa contenance maximale est de 3 105 million de m2. Centrale La centrale de Kvilldal, située dans la kommune de Suldal, dans le comté de Rogaland, est la plus puissante de Norvège avec sa capacité installée de 1 240 MW. Elle est équipée de quatre turbines Francis et fut inaugurée par le roi Olav V le 3 juin 1982. En plus des eaux du niveau supérieur du lac Blåsjø, la centrale de Kvilldal utilise l'eau du niveau moyen du lac à travers de longs tunnels de dérivation de la rivière Årdals au sud, du lac Bråtveitvåna au nord et du lac Mosvatnet à l'ouest. Notes et références Voir aussi Articles connexes Hydroélectricité en Norvège Liens externes Portail des énergies renouvelables Portail de la Norvège Portail des lacs et cours d'eau Portail des barrages
Waterkrachtcentrale Kvilldal

Waterkrachtcentrale Kvilldal is de grootste waterkrachtcentrale qua capaciteit van Noorwegen en ligt in de gemeente Suldal. De centrale heeft een geïnstalleerd vermogen van 1240 MW, met een gemiddelde jaarlijkse productie van ongeveer 3.516 GWh. De gebruikte aggregaten zijn van het type francisturbine bij een hoogteverschil van 538 meter. Koning Olaf V van Noorwegen opende dit in rotsen gelegen complex op 3 juni 1982. Bij deze centrale ligt de North Sea Link wat een onderzeese stroomverbinding is tussen Noorwegen en Groot-Brittannië. Zie ook lijst van waterkrachtcentrales in Noorwegen Externe link Waterkrachtcentrale Kvilldal bij eigenaar statkraft.com
Ботанічний сад та дендрарій Бергенського університету

Ботанічний сад та дендрарій Бергенського університету (нюн. Arboretet og Botanisk hage Universitetet i Bergen) — дендрарій та ботанічний сад у районі Мільде міста Берген на південному заході Норвегії. Дендрарій і ботанічний сад знаходяться у веденні Бергенського університету (UIB). Ботанічний сад є членом Міжнародної ради ботанічних садів з охорони рослин (BGCI) і має міжнародний ідентифікаційний код BG. Дендрарій Дендрарій створений за ініціативою Фріца Карла Рібера. Він був відкритий 27 травня 1971 року принцом Гаральдом. Складається з наступних розділів: Розарій, який своєю чергою складається з трьох ділянок: ділянка сучасних троянд, акліматизованих для західного узбережжя Норвегії, ділянка історичних троянд, зібраних зі старих садів Норвегії, пагорб диких троянд, дикі троянди для цієї ділянки зібрані з усього світу. Колекція рододендронів, одна з найповніших колекцій в Скандинавії, в якій зібрані як дикорослі, так і культурні види рододендронів. Сад вересу, де росте безліч видів вересу, які квітнуть майже цілий рік. Сад був подарований дендрарію 21 серпня 1996 року асоціацією друзів дендрарію у зв'язку з його 25-річчям. Колекція старовинних садових рослин. Більшість з них росла в садах західного узбережжя до початку XX століття. Дерева і чагарники з інших частин світу. На території більшої частини дендрарію рослини розташовані за географічним принципом. Тут широко представлені дерева і чагарники Європи, Азії, Південної Америки, рослини південної півкулі. Ботанічний сад У ботанічному саду росте близько 5000 таксонів рослин, переважно з районів помірного кліматичного поясу. Рослини в саду розміщені за географічним принципом. Ботанічний сад раніше розміщувався біля Музею природної історії в центрі міста. Але 10 гектарів цього саду було недостатньо для розміщення зростаючої колекції рослин, тому було прийнято рішення перенести сад в Норвезький дендрарій в Мільде. Новий ботанічний сад був відкритий 21 серпня 1996 року, у рік 25-річчя заснування дендрарію. 2001 року відкрито гірський сад з альпійськими рослинами. У травні 2008 року був відкритий японський сад. Він був спроєктований і створений відомим японським ландшафтним архітектором Кобаясі Харута. Японський сад є символом дружби між Японією і Норвегією. Сад був закладений 2005 року на честь 100-річного ювілею встановлення дипломатичних відносин між Японією та Норвегією. У японському саду ростуть тільки рослини японського походження, а квітуча сакура є головною темою саду. Галерея Посилання Офіційний сайт ботанічного саду Arboretum and Botanic Garden, University of Bergen / BGCI [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.] (англ.)
ГЕС Hylen

ГЕС Hylen – гідроелектростанція на півдні Норвегії, за вісім десятків кілометрів на північний схід від Ставангеру. Використовує воду з озера Suldalsvatn, яке через Suldalslagen дренується зі сходу до Sandsfjorden (Suldal, північно-східна затока Boknafjorden). При цьому в Suldalsvatn скидають відпрацьовану воду такі електростанції як Kvildall (гідровузол Ulla-Forre), Suldal I та Suldal II. Озеро Suldalslagen перетворили на сховище з незначним діапазоном регулювання – рівень поверхні може змінюватись від 67 до 68,5 метрів НРМ. Це забезпечує корисний об’єм у 44 млн м3, проте, з урахуванням всіх розташованих вище резервуарів, на ГЕС Hylen працює система загальним об’ємом 4283 млн м3. Для створення дериваційної схеми від озера в північному напрямку, де знаходиться витягнута на схід затока Sandsfjorden, проклали тунель довжиною дещо менше за 2 км. У підземному машинному залі розмістили дві турбіни типу Френсіс потужністю по 80 МВт, які при напорі у 68 метрів забезпечують виробництво понад 0,5 млрд млн кВт-год електроенергії на рік. Відпрацьована вода по відвідному тунелю потрапляє до розташованої за кілька сотень метрів затоки Sandsfjorden. Примітки
Ålfoten Church

Ålfoten Church (Norwegian: Ålfoten kyrkje) is a parish church of the Church of Norway in Bremanger Municipality in Vestland county, Norway. It is located in the village of Ålfoten, very close to the shore of the Ålfotfjorden. It is the church for the Ålfoten parish which is part of the Nordfjord prosti (deanery) in the Diocese of Bjørgvin. The white, cog-joint, wooden church was built in a long church style during the 17th century by an unknown architect. The church seats about 100 people. History The earliest existing historical records of the church date back to 1330, but it was not new that year. The first church in Ålfoten was a wooden stave church that was likely built during the 13th century. The old church was torn down during the 17th century and replaced with the present church which was built on the same site (or very near the same site) of the old church. For a long time, the year 1678 was believed to be the year of the construction since that is the date on the weather vane on the roof. However, after recent archaeological research at the site that was carried out during some repairs, it more likely dates from about 1610-1620. The most likely explanation is that the church was built around 1610-1620 and by 1678, the front door and church porch was in poor condition so that part was torn down and rebuilt. The weather vane must have been installed at that time. This church is the oldest wooden church still standing in the Nordfjord region of Norway. It is a small, modest church with no tower and a small stone wall around the churchyard. The interior is almost all unpainted. During the late 1970s, the church was renovated. There was some structural work done, the walls were insulated, electrical work was carried out, and electric heating was installed. See also List of churches in Bjørgvin References