NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Paléet

Paléet was a monumental single storey townhouse located in the Norwegian capital Oslo that for a long time functioned as a residence for the Norwegian royalty. History Construction The building was constructed between the years 1744-45 and was commissioned by the wealthy merchant Christian Ancher. Situated in what is present-day Fred.Olsens gate 6, close to Oslo Central Station, the building was near a public garden, Paléhaven, that stretched down to the shores of Bjørvika. Royal residence The townhouse remained in the Anker family until the death of Bernt Anker who in 1805 bequeathed Paléet to the Norwegian government and the Norwegian royal family. King Charles XIV John expanded townhouse greatly, with the old stables being converted into residential areas, all decorated in Empire style. Paléet was subsequently given the role as the royal residence in Christiania during the era of the Union between Sweden and Norway, a role the townhouse maintained until the completion of the Royal Palace in 1848. Later years Paléet would later function as offices, living quarters for members of the Norwegian civil service, housed the Norwegian Supreme Court between 1898 and 1903 and was used by the Hird during the Second World War. The townhouse was demolished after a damaging fire in 1942 and no trace of the building can be seen today. Kings and royalty who resided at Paléet Christian VII of Denmark Charles August, Crown Prince of Sweden Prince Frederik of Hesse Charles XIV John of Sweden and Norway Oscar I of Sweden Charles XV of Sweden Gallery References Sources Ludvig Daae: Det gamle Christiania 1624-1814. Anden omarbeidede og forøgede Udgave. J.W. Cappelens Forlag. Christiania 1891, pages 253-289 Thor Bendz Kielland: Paléet i Oslo. Constitutionsværkets Vugge. Gyldendal Norsk Forlag. Oslo 1939 Oslo byleksikon. Kunnskapsforlaget. Oslo 2000. Monica Mørk and Ulf Holmene: Kong Christian Frederik og Paleet i Christiania og sommerresidensen på Ladegaardsøen, from Jørn Holme (red.): De kom fra alle kanter - Eidsvollsmennene og deres hus, Cappelen Damm 2014
Paléet

Paléet var ett palats i Oslo i Norge. Palatset uppfördes 1744–1745, med senare om- och tillbyggnader. Paléet revs efter en brand den 14 maj 1942. Paléet var belägen mellan Oslo Børs och Jernbanetorget, med adressen Fred. Olsens gate 6 (tidigare Store Strandgate). Efter 1814 fungerade Paléet som Norges tredje kungliga bostad. Historik Byggnaden uppfördes i etapper mellan 1744 och 1758. Huset uppfördes som privatbostad av Christian Ancher. Det var byggt i trä i en våning ovanpå en hög gråstensgrund. Det ärvdes 1773 av kammarherre Bernt Anker, och blev då en samlingsplats för Oslos societetsliv. Kungens svåger och systerson Karl II av Hessen-Kassel och Fredrik, prins av Hessen-Kassel var gäster där 1788. Bernt Anker testamenterade sitt hus till offentligt bruk vid sin död 1801, och det blev bestämt att det skulle användas av kungafamiljen vid eventuella besök i staden. Det användes av danske kungens ståthållare i Norge 1801–1814. Det var från den tiden det kallades Paléet. Karl August bodde där 1807–1809 och vice ståthållaren Fredrik, prins av Hessen-Kassel 1810–1813, och Kristian VIII av Danmark 1813 innan han flyttade till Bygdøy Kongsgård. Mellan 1814 och fram till att kungliga slottet stod färdigt 1848, användes det sedan av den svensk-norska kungafamiljen varje gång dess medlemmar besökte Oslo. Det beboddes många gånger av Karl XIV Johan och Oscar I och av ståthållarna Carl Mörner och Johan August Sandels, 1816–1827. Under den tiden genomfördes flera förändringar och en av flyglarna fick två våningar. Efter att slottet blev färdigt, användes Paléet av kungliga ämbetsmän. Karl XV valde dock att bo där istället för på slottet under sin tid som vicekung i Norge 1855-1857. Høyesterett hade sina lokaler där 1898–1903, och 1908 köpte staten byggnaden av kungen. Torsdagen den 14 maj 1942 drabbades Paléet av en förödande brand, byggnaden revs därefter. Galleri Källor https://oslobyleksikon.no/index.php?title=Paleet_(tidligere_residens)
Баренц (остров)

Баренц (на норвежки: Barentsöya) е остров в Северния ледовит океан, четвърти по големина в норвежкия архипелаг Свалбард. Разположен е в централната част на архипелага. Площ – 1288 km². На север тесен проток го отделя от най-големия остров Шпицберген, а на юг протока Фримен – от остров Едж. Бреговете му са високи, стръмни, на места отвесни, но за разлика от останалите острови на архипелага са по-слабо разчленени. Изграден е основно от хоризонтално лежащи мезозойски варовици и шисти, разположени върху силно смачкани и метаморфозирани скали с палеозойска възраст. На запад основният чехъл е пронизан от базалти с максимална височина до 610 m. Централната му част е заета от ледена шапка с площ 558 km², от която по широки долини до морето се спускат ледени езици: Дуквиц, Фримен и др. Свободните от лед участъци са заети от арктична тундра, в която виреят основно мъхове и лишеи. Няма постоянни населени места. Остров Баренц е открит през 1613 г. от английския полярен мореплавател Томас Едж и наименуван в чест на нидерландския полярен изследовател Вилем Баренц, окривател на архипелага Свалбард. Източници
Illa de Barents

L'illa de Barents (en noruec: Barentsøya) és una illa de l'arxipèlag Svalbard (Noruega), que es troba entre les illes d'Edge i de Spitsbergen. L'illa, petita comparada amb les més grans de l'arxipèlag, no té habitants permanents. Rep el nom de l'explorador neerlandès Willem Barents (qui en realitat mai va arribar a veure l'illa) i forma part de la Reserva natural del sud-est de Svalbard. Situada a l'Àrtida, al voltant del 43% de la seva àrea de 1.288 km² és glacial. Al nord, entre aquesta illa i la de Spitsbergen s'hi troba l'illa de Kükenthaløya. Al sud, l'estret que separa l'illa de Barents de la d'Edgeøya és Freemansundet. Geografia Barentsøya té una forma aproximadament quadrada, amb longituds i amplades d'uns cinquanta quilòmetres com a màxim, i una àrea de 1.288 km². Una part important de l'illa, més de 500 km², és glacial. La capa de gel de Barentsjøkulen cobreix una gran part de l'illa. La muntanya de Schweinfurthberget és un nunatak de Barentsjøkulen. A la banda nord de l'illa hi ha una península sense gel, així com una àrea muntanyosa també sense gel que s'estén en una longitud d'uns tretze quilèmetres a la part nord de l'illa. El punt de l'illa més occidental és el cap de Mistakodden. A la part sud de l'illa hi ha les muntanyes de Krefftberget i Høgrinden, mentre que Jeppeberget es troba al sud-est. Els llacs més grans de l'illa són Veslemjøsa i Dalskilvatnet. Geologia i ecologia Una gran part de la seva superfície rocosa va ser erosionada per la glaciació. Tota l'illa és visitada per l'os polar, que té una diferenciació genètica en la zona del mar de Barents. Referències Enllaços externs C. Michael Hogan (2008) Polar Bear: Ursus maritimus, globalTwitcher.com, ed. Nicklas Stromberg Arxivat 2008-12-24 a Wayback Machine. Svalbard Images: Barentsøya Arxivat 2004-12-07 a Wayback Machine. (Consulta: 26 de desembre del 2008)
Barentsův ostrov

Barentsův ostrov (norsky Barentsøya) je ostrov v Severním ledovém oceánu, který náleží Norsku. Leží ve východní části souostroví Špicberky. Má rozlohu 1288 km², z čehož je 588 km² pokryto ledovcem. Jde o čtvrtý největší ostrov souostroví a je bez stálého lidského osídlení. Od Západního Špicberku ho odděluje průliv Storfjorden na západě a záliv Ginevrabotnen na severu (resp. průliv Ormholet od ostrůvku Kükenthaløya). Na jihu ho odděluje průliv Freemansundet od Edgeova ostrova. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Barentsův ostrov na Wikimedia Commons
Barentsøya

Barentsøya er en ø som er en del af arkipelaget Svalbard. Den er placeret imellem Edgeøya og Spitsbergen, og dækker et samlet areal på 1.288 km2 hvoraf knapt halvdelen (558 km2) er dækket af en gletsjer. Øen er opkaldt efter den hollandske opdagelsesrejsende Willem Barents (som i virkeligheden aldrig så øen). Der er ikke bosat mennesker på Barentsøya, men der lever mange isbjørne på øen. Mod nord, i sundet mellem Barentsøya og Spitsbergen, ligger Kükenthaløya. I syd ligger Freemansundet mellem Barentsøya og Edgeøya. På halvøen Frankenhalvøya findes en gammel fangsthytte, som ikke længere er i brug, men området har været brugt som depot for helikopterbrændstof under tælling af isbjørne. Fra Frankenhalvøya er det let at komme til det indre af øen, mens det andre steder kan være vanskeligt, fordi høje klipper skal passeres. Isbræen Besselbreen udmunder i Dorstbugten. Den har de sidste år trukket sig mange kilometer tilbage, så Kap Bessel, som ligger øst for bræens udmunding, (i 2007) er helt forandret i forhold til, hvad kortene viser. Det skyldes, at næsset udelukkende består af løst materiale, som vaskes ud i havet. I Dorstbugten er der et stort fuglefjeld, som mest er tilholdssted for rider. Bugten er et sikkert sted at observere isbjørne på nært hold i deres yngleperiode. Nogle cirkulerer rundt på øen på jagt efter mad, mens andre holder fast til under fuglefjeldet og atter andre okkuperer de mindre øer som f.eks. Engeløya. Kilder Eksterne henvisninger
Barentsøya

Barentsøya, anglicized as Barents Island, is an Arctic island in the Svalbard archipelago of Norway, lying between Edgeøya and Spitsbergen. To the north, in the sound between Barentsøya and Spitsbergen, lies the island of Kükenthaløya. To the south, the sound separating Barents Island from Edgeøya is Freemansundet. Barentsøya has no permanent human inhabitants. It is part of the Søraust-Svalbard Nature Reserve and forms a habitat for several species, including polar bears and kittiwakes. History The island was named after Dutch explorer Willem Barents who, despite discovering Svalbard, never sighted Barentsøya itself. The name "Barents Land" was only given after an 1865 Swedish expedition. Previously, Dutch whaling captains had referred to it on maps as Zuyd Ooster Land ("Southeastern Land") as early as 1710. In 1936, Norway built four cabins on the island to formally establish control. Geography Barentsøya has an approximately square shape, with maximum lengths and widths of about fifty kilometers, and an area of 1,288 km2 (497 sq mi). A significant part of the island, more than 500 km2 (190 sq mi), is glaciated. The ice cap of Barentsjøkulen covers a large part of the island, with the largest offspring Besselsbreen (north), Duckwitzbreen (west), Freemanbreen (south), and Hübnerbreen (southeast). Barentsjøkulen has the two large ice domes of Peer Gyntslottet and Solveigdomen. The mountain of Schweinfurthberget is a nunatak of Barentsjøkulen. It has a height of 590 m.a.s.l., is the highest mountain of Barentsøya, and is named after German scientist Georg August Schweinfurth. At the northern side of Barentsøya is the ice-free peninsula of Frankenhalvøya, between Ginevra Bay at the western side and Dorstbukta to the east. Grimheia is an ice-free mountainous area extending over a length of about thirteen kilometers at the northern part of the island. The westernmost point of the island is the headland of Mistakodden. At the southern part of Barentsøya are the mountains of Krefftberget and Høgrinden, while Jeppeberget is located to the southeast. The largest lakes of the island are Veslemjøsa in Heimarka, and Dalskilvatnet between the valleys of Sjodalen and Grimdalen. Around 43 percent of the island's 1,288 square kilometres (497 sq mi) area is glaciated, and much of the surface rock has been eroded over millions of years by glaciation. See also List of islands of Norway References Line notes C. Michael Hogan (2008) Polar Bear: Ursus maritimus, globalTwitcher.com, ed. Nicklas Stromberg External links Svalbard Images: Barentsøya Archived 2004-12-07 at the Wayback Machine (URL accessed 26 December 2008)
Isla de Barents

La isla de Barents (en noruego, Barentsøya) es una pequeña isla deshabitada del archipiélago de las islas Svalbard, localizada entre las islas Edgeøya y Spitsbergen. Administrativamente, pertenece a Svalbard, un territorio dependiente de Noruega. Lleva su nombre en honor de Willem Barents, el explorador holandés que descubrió el archipiélago en 1596. Geografía Se localiza geográficamente entre los 78°25'N y los 21°27' E, es una isla Ártica, más de la mitad de su superficie de 1288 km² es glaciar. En el norte, en el estrecho que la separa de la isla Spitsbergen, se encuentra la isla de Kükenthaløya. Al sur, en el estrecho que la separa de la isla Edgeøya está el Freemansundet. Enlaces externos Barentsøya Archivado el 7 de diciembre de 2004 en Wayback Machine. Imágenes de Svalbard.
Barentsøya

Barentsøya ou île de Barents est une île faisant partie de l'archipel du Svalbard et dépendant donc de la Norvège. Elle est la quatrième île norvégienne la plus grande et porte le nom de l'explorateur néerlandais Willem Barentsz, qui, s'il a découvert le Svalbard, n'a par ailleurs jamais vu l'île. Géographie Situation Barentsøya se situe en mer de Barents entre l'île de Spitzberg et Edgeøya. Parmi les îles de l'archipel, elle est celle qui est la plus couverte de glaciers (43 % de sa superficie). Elle a une superficie de 1288 km² et ne compte pas de population permanente. Au nord, dans le bras de mer entre Barentsøya et Spitzberg, se trouve l'île de Kükenthaløya. Au sud, entre Barentsøya et Edgeøya, se trouve le détroit de Freeman. Paysage Le paysage a été fortement influencé par la géologie et est composé de vastes plateaux montagneux, de mesas et de pentes douces d'une hauteur de 300 à 600 mètres. L'intérieur de l'île est recouvert par plusieurs calottes glaciaires, la plus grande d'entre elles portant le nom de Barentsjøkulen et ayant une superficie de 570 km2. Plusieurs langues glaciaires partant de cette calotte rejoignent la mer. L'île a toutefois moins de glaciers qui d'autres parties du Svalbard qui se situent plus haut ou qui reçoivent plus de précipitations. Climat Comme dans l'ensemble de l'archipel du Svalbard, le climat de l'île est arctique. Histoire L'île a été clairement moins utilisée pour la chasse que les autres parties des Svalbard. Un seul hivernage de trappeurs est connu, en 1894. Entre 1959 et 1967, une série d'expéditions scientifiques ont été entreprises sous la direction du professeur de géographie Julius Büdel. Faune et flore Malgré les conditions climatiques extrêmes, l'île présente une diversité d'espèces relativement grande. Elle compte ainsi différentes espèces de saxifrages, de renoncules et différentes autres sortes de plantes, dont la Linaigrette de Scheuchzer. Il y a également de nombreux champignons. De nombreuses mouettes tridactyles nichent sur l'île. Les ours polaires, les renards arctiques et les rennes du Spitzberg sont au nombre des mammifères vivant sur l'île. L'île se trouve entièrement dans la Réserve naturelle de Søraust-Svalbard. Toute intervention technique (construction de bâtiments, exploitation minière, etc.) est interdite, tout comme tout dépôt de déchets, ou introduction d'animaux ou de plantes. Il n'est par ailleurs pas autorisé d'aller sur l'île avec des véhicules motorisés. Le gouverneur du Svalbard peut également interdire l'accès de tout ou partie de l'île aux visiteurs. Lien externe Barentsøya Svalbard Images Portail de la Norvège Portail des îles Portail de l’Arctique
Barents-sziget

A Barents-sziget (norvégul Barensøya) a Spitzbergák (Svalbard) egyik szigete. Nevét Willem Barents holland felfedezőről kapta. Éghajlata a sarkvidéki éghajlat száraz változata. A sziget egy részét állandó jégtakaró borítja; gleccserei a tengerbe törnek. Állandó lakossága nincs. Források Magyar nagylexikon III. (Bah–Bij). Főszerk. Élesztős László, Rostás Sándor. Budapest: Akadémiai. 1994. 257. o. ISBN 963-05-6821-7
Barentsøya

Barentsøya è un'isola disabitata situata nell'arcipelago norvegese delle isole Svalbard, si trova tra le isole di Edgeøya e di Spitsbergen. Il nome dell'isola è stato dato in onore dell'esploratore Willem Barents. Essendo un'isola artica, che copre un'area di 1288 km², è in gran parte ghiacciata. Il punto più alto di Barentsøya misura 397 metri sul mare. Nel nord, tra Barentsøya e Spitsbergen, c'è l'isola di Kükenthaløya, inoltre, le due isole sono separate dallo stretto di Heleysundet. Nel sud, invece, a separarla da Edgeøya c'è lo stretto di Freemansundet. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Barentsøya
Barentszeiland

Barentszeiland (Noors: Barentsøya) is een van de eilanden van de eilandengroep Spitsbergen. Het eiland dankt zijn naam aan de Nederlandse ontdekkingsreiziger Willem Barentsz. Barentszeiland ligt tussen het eiland Spitsbergen en Edgeøya. Het is 1288 km² groot. Het hoogste punt ligt 397 meter boven de zeespiegel. In het noorden, in de zeestraat tussen Barentszeiland en Spitsbergen, ligt Kükenthaløya. Ten zuiden, tussen Barentszeiland en Edgeøya, ligt de Freemansund. Ten oosten van het eiland ligt de zee Olgastretet, ten noorden het fjord Ginevrabotnen en ten westen het fjord Storfjorden. Gletsjers Het grootste deel van het eiland bestaat uit de gletsjer Barentsjøkulen. Op het eiland liggen de gletsjers: Augnebreen Barentsjøkulen Barthbreen Besselsbreen Duckwitzbreen Freemanbreen Handbreen Hübnerbreen Isormen Peer Gyntslottet (koepel) Reymondbreen Solveigdomen (koepel) Willybreen Externe link Barentsøya
Wyspa Barentsa

Wyspa Barentsa (norw. Barentsøya) – niezamieszkana wyspa wchodząca w skład norweskiego archipelagu Svalbard, położona między Spitsbergenem a Wyspą Edge’a. Zajmuje powierzchnię 1288 km², z czego 558 km² stanowią lodowce. Najwyższy punkt wyspy osiąga wysokość 397 m n.p.m. Wyspa została nazwana na cześć holenderskiego podróżnika Willema Barentsa.
Ilha de Barents

A ilha de Barents (em norueguês: Barentsøya) é uma das menores ilhas no arquipélago de Svalbard, sendo localizada entre a Ilha Edge (Edgeøya) e Spitsbergen. A Ilha Barents não tem habitantes permanentes. Nomeada em homenagem ao explorador neerlandês Willem Barents (que nunca foi à ilha), é uma parte da Noruega. Tem 1288 km2 Referências
Остров Баренца

О́стров Ба́ренца (норв. Barentsøya) — необитаемый остров в составе архипелага Шпицберген. Расположен в восточной части архипелага, между островами Эдж и Западный Шпицберген. При площади в 1288 км², остров Баренца является четвёртым по величине в архипелаге. Назван в честь голландского исследователя и мореплавателя В. Баренца. География и климат Остров образован горизонтально лежащими мезозойскими известняками и сланцами, под которыми находятся складчатые сильно метаморфизированные палеозойские породы. В западной части острова расположена образованная базальтами возвышенность. Почти половина территории острова, 558 км², покрыта ледником, остальная часть представляет собой арктическую тундру. Ссылки Большая советская энциклопедия : [в 30 т.] / гл. ред. А. М. Прохоров. — 3-е изд. — М. : Советская энциклопедия, 1969—1978. Карта острова на Svalbard Images (англ.). Архивировано 7 декабря 2004 года.
Barentsøya

Barentsøya är en av öarna som utgör Svalbard. Ön ligger mellan Spetsbergen och Edgeøya och är för det mesta täckt av glaciärer. Totalt har ön en area på 1 288 km². Ön är nästan fyrkantig och cirka 50 kilometer bred och lång. Den högsta punkten är 397 meter över havet. Barentsøya ingår i Søraust-Svalbard naturreservat. I norr, i sundet mellan Barentsøya och Spetsbergen ligger ön Kükenthaløya och i söder mellan Barentsøya och Edgeøya ligger sundet Freemansundet. Fauna Isbjörn är vanligt förekommande på Barentsøya. Även fjällräv och svalbardsren finns här. Öns namn Barentsøya är uppkallat efter den nederländske upptäcktsresanden Willem Barentsz som upptäckte Svalbard 1596. Barentsz var emellertid aldrig nära själva Barentsøya. Referenser
Острів Баренца

Острів Баренца (норв. Barentsøya) — безлюдний острів у складі архіпелагу Шпіцберген. Розташований у східній частині архіпелагу, між островами Едж і Західний Шпіцберген. При площі 1288 км², острів Баренца є четвертим за величиною в архіпелазі. Названий на честь голландського дослідника і мореплавця В. Баренца. Географія і клімат Острів утворений горизонтально лежачими мезозойськими вапняками і сланцями, під якими знаходяться складчасті сильно метаморфізовані палеозойські породи. У західній частині острова розташована утворена базальтами височина. Майже половина території острова, 558 км², покрита льодовиком, інша частина являє собою арктичну тундру. Посилання Статья в БСЭ[недоступне посилання з липня 2019] Карта острова на Svalbard Images [Архівовано 7 грудня 2004 у Wayback Machine.] (англ.)
Kainun institutti

Kainun institutti – Kvensk institutt (before 2005 known as Norsk senter for kvensk språk og kultur) is a center for Kven culture and the Kven language. It is located in Børselv in Porsangin Municipality in Finnmark county Norway. It was opened in January 2007. The chair at the institute is Hilde Skanke. In total six people are employed at the institute. Funding is provided by the Norwegian government. The board of the institute consists of one member from: Norske Kveners Forbund/Ruijan kveeniliitto, (Porsanger) municipality, Pyssyjokilaiset and Ruijan Kväänit, University of Tromsø, and Finnmark University College. The institute main tasks of the institute are: Educational and information work about the Kvens both nationally and internationally. Increase the usage of the Kven language locally. Further develop the Kven language, including writing a dictionary and education material for the Kven language. Cultural arrangements. Also located at the center is the Kven language board that was established on 13 April 2007. References External links Official website
Kainun institutti

Kainun institutti – Kvensk institutt är ett norskt nationellt centrum för kvänskt språk och kvänsk kultur, beläget i Børselv i Porsangers kommun i Finnmark fylke i norra Norge. Institutet instiftades 2005, och centret öppnades officiellt den 14 juni 2007. Det drivs med stöd från norska staten. Institutet ägs av Stiftelsen Kainun institutti – Kvensk institutt. Dess uppgift är att etablera och driva ett kvänskt språkråd samt att bedriva upplysningsarbete om kvänskt språk och kvänsk kultur. Målet är att utveckla, dokumentera och förmedla kunskap och information om språket och kulturen och främja bruket av kvänska i samhället. I styrelsen sitter representanter från Porsanger kommun, Norske kveners forbund, NKF:s lokalföreningar i Børselv och Lakselv, Høgskolen i Finnmark och Universitetet i Tromsø. Byggnaden är ritad av Odd Østbye och Ingolf Westbø. Den är dekorerad med takmålningen Koitto – Gryning av Eva Bakkeslett (född 1966). Se även Kipparifestivalen Halti kvenkultursenter Kvensk språksenter Vadsø Bildgalleri Källor ”Om oss”. Kainun institutti - Kvensk institutt. Arkiverad från originalet den 21 juli 2011. https://web.archive.org/web/20110721132243/http://www.kvenskinstitutt.no/om-oss/om-oss. Läst 6 april 2011. Externa länkar Kainun instituttis webbplats