NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Katedra w Tromsø

Katedra w Tromsø (bokmål: Tromsø domkirke, nynorsk: Tromsø domkyrkje) w Tromsø w Norwegii jest głównym kościołem diecezji Nord-Hålogaland. Katedra w Tromsø jest jedyną norweską katedrą wybudowaną z drewna. Kościół jest w stylu neogotyckim, z wieżą kościoła i głównym wejściem od strony zachodniej. Jest to prawdopodobnie najbardziej na północ wysunięta protestancka katedra na świecie. Z 800 miejscami, jest jednym z największych drewnianych kościołów w Norwegii. Budowla została ukończona w 1861 roku, z Christianem Heinrichem Groschem jako architektem. Został zbudowany przy użyciu konstrukcji wieńcowej. Jest ona usytuowana w centrum Tromsø w miejscu, gdzie najprawdopodobniej stał kościół od XIII wieku. Pierwszy kościół w Tromsø został zbudowany w 1252 przez króla Haakon IV Starego jako kaplica królewska. W związku z tym kościół należał do króla, a nie do Kościoła katolickiego. Ten kościół był najbardziej wysuniętym na północ kościołem na świecie. Kościół jest wspominany kilka razy w średniowieczu jako Kościół Najświętszej Maryi Panny blisko pogan (Ecclesia Sanctae Mariae juxta paganos). Drewniany kościół stał już na ziemi gdy katedra została zbudowana, który najpierw został przeniesiony do obszaru bezpośrednio na południe od granicy miasta (tylko kilkaset metrów na południe) a następnie we wczesnych latach 70. XX wieku do Elverhøy kirke dalej na wzgórzach w mieście. Ten kościół wciąż tam stoi, i zawiera szereg dzieł sztuki, które zdobiły kościoły w Tromsø w średniowieczu. Najstarszym obiektem jest figura Matki Boskiej, prawdopodobnie z XV wieku. Wnętrze jest zdominowane przez ołtarz z kopią obrazu Zmartwychwstanie namalowaną przez wybitnego artystę Adolfa Tidemanda. Bibliografia Informacje o katedrze Andrzej Grajewski: Najdalej na Północy. gosc.pl, 2016-07-28. [dostęp 2017-01-19].
Catedral de Tromsø

A Catedral de Tromsø (NORUEGUÊS Tromsø domkirke) é uma catedral luterana localizada no centro da cidade de Tromsø, na Noruega. Esta igreja foi inaugurada em 1861, e pertence à diocese de Nord-Hålogaland da Igreja da Noruega. É a única catedral de madeira do país. Foi desenhada pelo arquiteto Christian Grosch em estilo neogótico. Tem a forma de uma cruz com a entrada virada para oeste. Referências Ligações externas
Кафедральный собор (Тромсё)

Кафедральный собор (норв. Tromsø domkirke) — церковь в Тромсё, фюльке Тромс. Кафедральный собор Тромсё лютеранской Церкви Норвегии. Единственный деревянный собор в Норвегии. История Первая церковь в Тромсё была построена Хоконом Хоконссоном около 1250 года как королевская часовня. Не так много известно о предыдущих церквях на этом месте, но известно, что в 1711 году на этом месте была построена новая церковь. В 1803 было построено новое здание, которое в 1860 году было разобрано, чтобы освободить место для строительства нынешнего собора. Собор строился по проекту Кристиана Генриха Гроша. 1 декабря 1861 года собор был освящен епископом Карлом Петером Ессендропом. В 1862 году была завершена колокольня и установлен колокол. Внутренняя отделка продолжалась до 1880-х годов. Интерьер В интерьере собора доминирует алтарь с копией картины Адольфа Тидеманда Воскресение из церкви Брагернес в Драммене, выполненной Кристеном Бруном в 1884 году. Картина имеет неоготическое обрамление в форме портала с фронтоном и шпилем. Под картиной сделана цитата из Евангелия от Иоанна. Витражи в передней части церкви, спроектированные Пером Вигеландом, были установлены в 1961 году. Орган, расположенный в галерее над главным входом, был построен в 1863 году Клаусом Йенсеном и является одним из самых ценных органов того времени в Норвегии. Первоначально собор был рассчитан на 984 мест. Чтобы освободить место для столов в задней части церкви в настоящее время количество мест уменьшилось до 618. В 1994 году интерьеры собора окрашены в первоначальный цвет. Примечания Литература Eldal, Jens Christian and Jiri Havran. Kirker i Norge: Med historiske forbilder, 1800-tallet (норв.). — Oslo, 2002. Hage, Ingebjørg. Grosch-kirker i Nord-Norge- lokale ønsker og sentral styring (норв.) // Årbok for Foreningen til norske Fortidsminnesmerkers Bevaring. — 2001. — S. 25—40. Ссылки Tromsø domkirke kirkested // Kulturminnesøk (норв.)
Stolnica Tromsø

Stolnica Tromsø (norveško Tromsø domkirke) je stolnica Norveške cerkve v mestu Tromsø v občini Tromsø v okrožju Troms og Finnmark na Norveškem. Stolnica je cerkev za župnijo Tromsø Domkirkens. Je sedež Tromsø domprosti (naddekanije) in škofije Nord-Hålogaland. Je edina norveška stolnica iz lesa. Rumeno leseno stolnico je leta 1861 zgradil arhitekt Christian Heinrich Grosch v dolgem cerkvenem formatu in v neogotskem slogu. Cerkveni stolp in glavni vhod sta na zahodni strani. Verjetno je najsevernejša protestantska stolnica na svetu. Z več kot 600 sedeži je ena najpomembnejših lesenih cerkva na Norveškem. Prvotno je imela približno 984 sedežev, vendar so številne klopi in sedeže z leti odstranili, da bi naredili prostor za mize v zadnjem delu cerkve. Zgodovina Struktura je bila dokončana leta 1861 po ustanovitvi škofije leta 1844. Arhitekt je bil Christian Heinrich Grosch. Zgrajena je bila po metodi zobatega sklepa. Stoji sredi mesta Tromsø (na otoku Tromsøya) na mestu, kjer je po vsej verjetnosti cerkev že od 13. stoletja. Prvo cerkev v Tromsøju je leta 1252 zgradil kralj Haakon IV. Norveški kot kraljevo kapelo. Pripadala je torej kralju, ne katoliški cerkvi. Ta cerkev se v srednjem veku večkrat omenja kot Sv. Marija pri poganih (Sanctae Mariae juxta Pagano). O prejšnjih cerkvah na tem mestu ni veliko znanega, znano pa je, da so leta 1711 na tem mestu zgradili novo cerkev. Ta cerkev je bila zamenjana leta 1803. To cerkev so leta 1860 preselili iz mesta, da bi naredili prostor za zgradbo sedanje stolnice. Cerkveno poslopje iz leta 1803 so preselili na območje nekaj sto metrov južno od mestne meje. Nato so jo v zgodnjih 1970-ih ponovno preselili na sedanjo lokacijo cerkve Elverhøy, ki je višje na mestnih gričih. Ta cerkev je še vedno tam in vsebuje več umetnin, ki so krasile cerkve v Tromsøju od srednjega veka, med katerimi je najstarejša figura Madone, verjetno iz 15. stoletja. Današnjo stolnico je 1. decembra 1861 posvetil škof Carl Peter Essendrop. Leta 1862 je bil dokončan zvonik in postavljen zvon. Vse notranje dekoracije in umetnine so bile narejen v 1880-ih. Gradnja stolnice je stala okoli 10.000 speciedalerjev. Notranjost V notranjosti dominira oltar s kopijo slike Vstajenje uglednega umetnika Adolpha Tidemanda. Pod sliko je citat iz Janezovega evangelija. Vitraji na sprednji strani cerkve, ki jih je oblikoval Gustav Vigeland, so bili nameščeni leta 1960. Orgle je v letih 1860-1863 zgradil izdelovalec orgel Claus Jensen. Glasbilo ima 23 registrov na dveh manualih in pedalu. Leta 2014 je instrument restavriral izdelovalec orgel Br. Torkildsen (Norveška). Galerija Sklici Zunanje povezave Picture of Tromsø Cathedral Tromsø domkirke im Arkitekturguide for Nord-Norge og Svalbard (norwegisch)
Tromsø domkyrka

Tromsø domkyrka (bokmålsnorska: Tromsø domkirke) är domkyrkan för Nord-Hålogalands stift och ligger i Tromsø i Norge. Den byggdes 1861 och är den enda domkyrkan i Norge i trä. Arkitekt var Christian Heinrich Grosch. Kyrkan är i nygotik och ligger med kyrktornet och huvudingången mot väst. Domkyrkan är byggd som en långhuskyrka med tillbyggnader på långsidorna som ger en korsform. Kyrkan blev invigd 1 december 1861, av den nya biskopen Carl Peter Parelius Essendrop, men den var egentligen inte alls färdig då. Det var inte panel och målning utvändigt på väggarna. Tornet blev först rest upp 1862. Orgeln kom 1863, mycket tack vare köpmännen i staden. Klockorna till kyrkan, som var gjorda i Hamburg, kom på plats 1864, tillsammans med uret, som tidigare varit i rådhuset. Köpmännen i Tromsø bidrog också till att kyrkan fick ugnar 1873 och till att altartavlan kom 1884. Tavlan är en kopia av Tiedemands "Opstandelsen" i Bragernes kyrka. Timret till kyrkan blev hämtat från Målselv. Från början var det plats till 984 personer men senare blev det satt in bänkar som inte står så tätt så numera är det plats till 700 personer i kyrkan. 1961 blev kyrkan restaurerad och fick tillbaka sina ljusa färger som den tidigare hade haft. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Tromsø domkyrka. Referenser
Vemork

Vemork és el nom d'una central d'energia hidroelèctrica situada als afores de Rjukan a Tinn, Noruega. Va ser construïda per part de Norsk Hydro i inaugurada el 1911, la seva intenció principal era la de fixar nitrogen per a fertilitzant, en el seu moment va ser la planta d'energia elèctrica més potent del món amb una capacitat de 108 MW. Vemork més tard va ser la primera fàbrica del món per a la producció d'aigua pesant mitjançant el Procés Haber. Durant la Segona Guerra Mundial, Vemork va ser l'objectiu del sabotatge noruec per l'aigua pesant (Batalla de l'aigua pesant) amb la qual els nazis comptaven per a produir una arma nuclear. La planta d'aigua pesant va ser tancada el1971, i el 1988 la planta hidroelèctrica va ser convertida en un museu industrial dels treballadors. Se'n va construir una de nova el 1971 al costat i darrere de l'antiga. Referències Enllaços externs El museu a Vemork - official website Rjukan's local tourist office Neal Bascomb's web page about his book The Winter Fortress Neal Bascomb's web page about his book Sabotage
Vemork

Vemork je vodní elektrárna u Rjukanu v oblasti Telemark v Norsku. Byla dokončena v roce 1911 a do roku 1913 byla nejvýkonnější vodní elektrárna na světě. Výkonná elektrárna v odlehlé oblasti byla od roku 1934 využita pro energeticky náročnou výrobu těžké vody. Tato látka je využitelná v jaderném průmyslu včetně výroby v té době dosud nevyvinuté jaderné zbraně. Tato jediná továrna vyrábějící těžkou vodu ve velkém se proto stala strategicky významná během závodu o výrobu jaderné zbraně po vypuknutí druhé světové války. Po okupaci Norska vojsky nacistického Německa byly na Vemork organizovány sabotážní akce, zejména operace Telemark. Těžká voda se zde vyráběla do roku 1971. Později zde byla otevřena expozice industriálního muzea. Elektrárna je jedním z 97 objektů Průmyslového dědictví regionu Rjukan a Notodden, které jsou od roku 2015 jako celek zapsány v seznamu světového dědictví. Odkazy Reference Související články další památky UNESCO v Norsku Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vemork na Wikimedia Commons webové stránky Norsk Industriarbeidermuseum (norsky) (anglicky)
Vemork

Vemork ist der Name eines Wasserkraftwerkes in der Nähe von Rjukan (Kommune Tinn) im norwegischen Fylke Telemark. Geschichte Das Kraftwerk wurde von Norsk Hydro von 1907 bis 1911 errichtet. 1911 wurde in Vemork mit der Stromerzeugung begonnen; damals war es das größte Kraftwerk der Welt. Für das Kraftwerk wurde der 104 Meter hohe Wasserfall Rjukanfossen nutzbar gemacht. Die Turbinenanlagen stammten von den Ateliers Piccard, Pictet & Cie in Genf, die Generatoren von Escher Wyss und erbrachten je eine Leistung von 16.400 PS (12.060 Kilowatt) bei 250 Umdrehungen pro Minute. Das Kraftwerk erhielt mit der Rjukanbane eine Verbindung zum norwegischen Eisenbahnnetz. Später wurde neben dem Kraftwerksgebäude eine Fabrik zur Herstellung von Wasserstoff mittels der Elektrolyse von Wasser errichtet, deren Nebenprodukt Schweres Wasser ist; dieses Gebäude wurde in den 1970er Jahren abgerissen. Die Wasserstofffabrik war während des Zweiten Weltkrieges Schauplatz der Operation Gunnerside, einer von mehreren Sabotageaktionen von norwegischen Widerstandskämpfern und britischen Alliierten, mit dem Ziel, die Nationalsozialisten an der Herstellung des für die vermutete Entwicklung einer Atombombe benötigten Schweren Wassers zu hindern. Heute befindet sich im Kraftwerksgebäude das Norwegische Industriearbeitermuseum. Für die Stromerzeugung wird seit 1971 eine neue, unterirdische Anlage genutzt mit einer Bemessungsleistung von 204 MW. Die Anlagen um Vemork einschließlich der Bahnstrecke und der früheren Unterkünfte wurden im Juli 2015 zusammen mit Notodden in das UNESCO-Weltkulturerbe aufgenommen. Im Juni 2026 wurde Vemork in die Liste der Schätze der europäischen Filmkultur aufgenommen. Siehe auch Norwegische Schwerwasser-Sabotage Literatur Rjukan/Notodden and Odda/Tyssedal Industrial Heritage Sites, Hydro Electrical Powered Heavy Industries with associated Urban Settlements (Company Towns) and Transportation System – Beschreibung der Region, zu der auch Vemork gehört und die für das UNESCO-Weltkulturerbe nominiert ist, und ihrer Geschichte bei unesco.org Neal Bascomb, The Winter Fortress: The Epic Mission to Sabotage Hitler’s Atomic Bomb, Houghton Mifflin Harcourt, Boston 2016, ISBN 978-0-544-36805-7, über die Sabotageaktion Operation Gunnerside Weblinks Einzelnachweise
Vemork

Vemork is een klein plaatsje, bij Rjukan, in de gemeente Tinn in de Noorse provincie Telemark. Het dankt zijn bekendheid aan de gelijknamige waterkrachtcentrale, die van 1906 tot 1911 werd gebouwd om energie op te wekken uit de Rjukanfossen, een 104 m hoge waterval. Bij de bouw was het de grootste waterkrachtcentrale ter wereld. Met behulp van de opgewekte energie werd in een nabijgelegen fabriek kunstmest gefabriceerd. De waterkrachtcentrale en het buizenstelsel zijn inmiddels niet meer in gebruik. Het huisvest nu het Norsk Industriarbeidermuseum. Een nieuwe waterkrachtcentrale is gebouwd in de berg achter het huidige museum. Deze krijgt zijn aanvoer via een tunnel en wekt energie op door middel van twee Francisturbines die samen 200 MW vermogen leveren. De brug in Vemork is een bekende plaats om te bungeejumpen. Zwaar water Bij de centrale bouwde Norsk Hydro in 1934 de eerste commerciële fabriek voor zwaar water, oorspronkelijk een nevenproduct dat bij de fabricage van kunstmest ontstond. Tijdens de Tweede Wereldoorlog probeerde Duitsland dit zware water te gebruiken bij de ontwikkeling van een eigen atoombom. De geallieerden wilden dit voorkomen en hebben diverse pogingen ondernomen om de productie stil te leggen. Het Noorse verzet wist de fabriek in februari 1943 tijdens de Operatie Gunnerside succesvol te saboteren, waarna de productie enige tijd stillag. De fabriek is in november 1943 door Amerikaanse bommenwerpers gebombardeerd. Het transport vanuit de fabriek verliep per spoor, waarbij de treinen het nabijgelegen meer (Tinnsjå) moesten oversteken. Op 20 februari 1944 werd de veerboot Hydro door middel van tijdbommen door het Noorse verzet tot zinken gebracht. De productie van zwaar water werd hierna naar Duitsland overgebracht. In 1965 werd deze locatie gebruikt voor de opnames van de film The Heroes of Telemark. Deze film, met Kirk Douglas en Richard Harris in de hoofdrollen, behandelt de Noorse acties om de productie van zwaar water te saboteren. Literatuur Neal Bascomb, The Winter Fortress: The Epic Mission to Sabotage Hitler’s Atomic Bomb (en) , Boston (US), 2016, ISBN 978-0-544-36805-7, over de sabotage-actie van het Noorse verzet op de fabriek voor zwaar water in 1943 Zie ook Operatie Freshman Operatie Gunnerside Externe links Museum
Веморк

Ве́морк (норв. Vemork) — бывшая гидроэлектростанция, расположенная вблизи города Рьюкан в коммуне Тинн, Норвегия. Сейчас — Норвежский музей промышленных работников. История Гидроэлектростанция была построена нефтегазовой и металлургической компанией «Норск Гидро» и открыта в 1911 году. На тот момент она считалась самой мощной электростанцией в мире. Основным предназначением Веморка была выработка азота для производства удобрений. В дальнейшем Веморк стал первым в мире заводом по промышленному производству тяжёлой воды, вырабатывающейся из водорода и использующейся для процесса Габера. Во время Второй мировой войны Веморк стал объектом диверсии со стороны Сопротивления. Девять норвежских подпольщиков взорвали гидроэлектростанцию, использовавшуюся Германией в её атомной программе, однако вскоре станция была восстановлена. В следующем году на озере Тиннсьё был потоплен паром «Hydro» c грузом дейтерия. Завод по производству тяжёлой воды был закрыт в 1971 году, а в 1988 году электростанция преобразовалась в музей. Примечания Ссылки The museum at Vemork — official website Rjukan’s local tourist office The Heroes of Telemark (англ.) на сайте Internet Movie Database Picture of Vemork
Vemork

Vemork är en kraftstation som ligger i Rjukan i Telemark fylke. Den ritades av arkitekten Olaf Nordhagen och byggdes av Norsk Hydro 1911, den var på den tiden en av världens största. Invid kraftstationen byggdes under slutet av 1920-talet en byggnad i 6 våningar för framställning av vätgas genom elektrolys av vatten. Vätgasen var en råvara vid framställningen av ammoniak för produktion av Norsk Hydros dåvarande huvudprodukt, konstgödning. Vid elektrolysprocessen anrikas tungt vatten, och från 1933 blev denna produkt i liten skala uppkoncentrerad och tillvaratagen, i första hand för forskningsändamål. Kraftproduktionen på Vemork har också upphört, vattenkraften tas sedan 1971 tillvara mer effektivt i ett vattenkraftverk insprängt i berget bakom det första kraftverket. I kraftverksbyggnaden, där turbiner och generatorer står kvar, finns sedan 1986 Norsk industriarbeidermuseum. Anläggningarna på Vemork en del av industriminnet Rjukan-Notodden, som sedan 2015 är uppfört på Unescos lista över världsarv. Tungt vatten Mot slutet av 1930-talet fick tungt vatten betydelse för kärnfysiken, och efter den tyska ockupationen fick Norsk Hydro besked om att öka produktionen. Hur det skulle användas var hemligt, men enligt ickenazistiska tyska forskare som var i kontakt med den norske ledaren för elektrolysavedelningen på Rjukan, Jomar Brun, var planen att bygga en atomreaktor med naturligt uran och med tungtvatten som moderator. Detta vidarebefordrades via motståndsrörelsen till London, men togs inte tillräckligt allvarligt av engelsmännen, som fruktade att tyskarna hade avancerade planer på en atombomb. Jomar Brun (1904–1993), som 1951 blev professor i teknisk elektrokemi vid Norges tekniske høgskole blev beordrad av norska exilmyndigheter att lämna sin post och flydde 1942 via Sverige till England, där han uppehöll sig under resten av kriget. Det gjordes flera aktioner för att stoppa tillverkningen och exporten av tungt vatten. Direkt berördes anläggningen endast vid den välkända aktionen natten till den 28 februari 1943, då anläggningen för tungvattenproduktion sprängdes av norska soldater ur Kompani Linge. Skadeverkningarna på byggnaden var små, och sex veckor senare kunde anläggningen åter sättas i drift. Ett flygangrepp mot Rjukan med 174 amerikanska bombplan skadade visserligen elektrolysbyggnaden men lämnade tungtvattenanläggningen i bottenvåningen intakt. De flesta bomberna föll på andra platser än avsett och dödade 20 personer. Detta angrepp medförde att den norska produktionen av tungt vatten lades ner, utrustningen demonterades och blev sänt till Tyskland. Efter kriget återupptogs produktionen av tungt vatten vid Vemork under Bruns ledning. Den lades ned för gott när elektrolysmetoden för vätgasframställning blev olönsam, vilket gjorde att också förutsättningarna för konstgödselproduktionen i Rjukan försvann. Elektrolysverksamheten på Vemork upphörde 1971, och elektrolysbyggnaden stod tom tills den revs genom sprängning 1977. Källor Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från norska Wikipedia (bokmål/riksmål), tidigare version. Noter
Amfi Vågsbygd

Amfi Vågsbygd is a shopping mall in the centrum of the borough of Vågsbygd in the city of Kristiansand in Agder county, Norway. The mall has around 46 stores and occupies the same building as Vågsbygd Culture House and Vågsbygd High School. References External links Amfi Vågsbygd Shopping Mall (in English) www.visitnorway.com
Kvitsøy (island)

Kvitsøy is the main island in Kvitsøy Municipality in Rogaland county, Norway. The 2.3-square-kilometre (0.89 sq mi) island is one of 167 islands and skerries that make up Kvitsøy Municipality. The island is home to most of the municipal residents, as well as the majority of the municipality's land area. The main population centre on the island is the village of Ydstebøhamn on the southern coast. The Kvitsøy Church and Kvitsøy Lighthouse are both located on the island. The island is only accessible by boat. The village of Ydstebøhamn has a ferry quay which receives regular ferries from the town of Skudeneshavn on the island of Karmøy across the Boknafjorden to the north, and to the village of Mekjarvik in Randaberg Municipality across the Kvitsøyfjorden on the mainland to the south. The planned Rogfast undersea tunnel will connect Kvitsøy island to the mainland to the north and south as part of the government's goal of providing a ferry-free European route E39 highway along the west coast of Norway. See also List of islands of Norway References
Kvitsøy (île)

Kvitsøy est une des îles de la commune de Kvitsøy, dans le comté de Rogaland en Norvège, dans la mer du Nord. Description L'île de 2,3 km2 est l'île principale de la municipalité de Kvitsøy. L'île de Kvitsøy est l'une des 167 îles et récifs qui composent la municipalité. L'île abrite la plupart des résidents municipaux, ainsi que la majorité du territoire de la municipalité. Le principal centre de population de l'île est le village d'Ydstebøhamn sur la côte sud. Kvitsøy Church (en) et le phare de Kvitsøy sont tous deux situés sur l'île. Le phare est classé patrimoine culturel par le Riksantikvaren (en) depuis 1998. L'île n'est accessible qu'en bateau. Le village d'Ydstebøhamn possède un quai de ferry qui reçoit des ferries réguliers de la ville de Skudeneshavn sur l'île de Karmøy à travers le Boknafjorden au nord, et vers le village de Mekjarvik dans la municipalité de Randaberg à travers le fjord de Boknafjord sur le continent au sud. Le tunnel sous-marin Rogfast prévu reliera Kvitsøy au continent au nord et au sud dans le cadre de l'objectif du gouvernement de fournir la Route européenne 39 sans ferry le long de la côte ouest de la Norvège. Galerie Voir aussi Notes et références Liens internes Liste des îles de Norvège Portail de la Norvège Portail des îles Portail de la mer du Nord
Kvitsøy

Kvitsøy är en ö i Kvitsøy kommun i Rogaland fylke i sydvästra Norge. Ön har en yta på 2,3 kvadratkilometer, vilket gör den till kommunens största. Som högst når den 24 meter över havet, vilket är fyra meter lägre än kommunens högsta punkt som finns på den obebodda ön Eime. Kommunens centralort Ydstebøhamn ligger på den södra delen av ön. Källor
Bergholmen

Bergholmen est une petite île de la commune de Frogn , dans le comté d'Akershus en Norvège. Description L'île est située dans le détroit de Drøbak dans l'Oslofjord intérieur. Elle se trouve au sud-ouest de la pointe sud de Håøya. Bergholmen faisait partie de la zone achetée par les Forces armées norvégiennes pour le développement de la forteresse d'Oscarsborg et devint le siège de la défense contre les mines du détroit de Drøbak. Aujourd'hui, Bergholmen est ouvert au public. Le logement du commandant sur l'île est aménagé comme une cabine côtière et peut être loué via Kystled Oslofjorden. Voir aussi Notes et références Article connexe Liste des îles de Norvège Liens externes Ressource relative à la géographie : Sentralt stadnamnregister Portail de la Norvège Portail des îles
Rige (Kristiansand)

Rige is a neighbourhood in the city of Kristiansand in Agder county, Norway. It is located in the borough of Grim and in the district of Hellemyr. Rige lies on the south side of the European route E39 highway, just south of Hellemyrtoppen and north of Øvre Slettheia. The area is mostly an industrial/commercial area. Transportation References