NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Zone de protection du biotope de Steinsfjorden

La zone de protection du biotope de Steinsfjorden (environ 3,825 km2, dont environ 0,08 km2 - 8,3 hectares - de terrain) située dans le Steinsfjorden a été créée par résolution royale le 22. Juin 2018 en application de la loi sur la gestion de la biodiversité de la nature 19. Juin 2009 et sous l'égide du ministère de l'Écologie et du Climat. La zone de protection est incluse dans la zone de conservation des oiseaux de Tyrifjorden. La zone de protection du biotope comprend la zone allant de Garntangen et Vik et longeant la côte ouest jusqu'à l'extrémité nord du lac à Åsatangen. La zone protégée comprend également les îles et les eaux situées directement autour de Småøyene, Tjuvholmen, Maurøya, Bøtet, Gåsa, Suserudskjæret et Østbråtaskjæret, où la circulation des bateaux est interdite pendant la saison de reproduction. En outre, les eaux autour d'Ulvøya, Trehjulingen, Svinøya et Amundøya sont comprises jusqu'aux rives de Sundvollen et au nord jusqu'à une ligne parallèle avec la pointe nord d'Ulvøya. Steinsvika a été en même temps séparée pour former une réserve naturelle indépendante, sous le nom de réserve naturelle de Steinsvika, tandis que la réserve naturelle de Braksøya avait été créée le 15 janvier 1988. La zone de protection a pour but de préserver un espace qui revêt une importance particulière comme espace d'alimentation et de vie pour le cygne tuberculé, cygne chanteur, fuligule morillon, canard colvert, canard siffleur, sarcelle d'hiver et foulque macroule. La zone est également le lieu de reproduction pour le sterne pierregarin, la mouette rieuse, les goéland cendré, canard colvert et fuligule, le harle huppé, l'huîtrier pie, le cygne tuberculé, le petit gravelot, les goéland argenté et brun. La zone comprend des zones d'eau peu profondes et riches en nutriments, des marécages qui sont importants pour le repos des oiseaux des zones humides, en plus des îles, des îlots et des récifs et la zone maritime autour de ceux-ci. L'objectif est de maintenir ces lieux de vie pour les oiseaux dans le meilleur état de conservation possible. Galerie Notes et références (no) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en norvégien intitulé « Steinsfjorden biotopvernområde » (voir la liste des auteurs). Liens externes Ressources relatives à la géographie : Common Database on Designated Areas Naturbase World Database on Protected Areas Portail de la Norvège Portail de la conservation de la nature
Zone de protection du biotope de Lienskjæret

La zone de protection du biotope de Lienskjæret (environ 0.8 hectare, dont environ 0,01 hectare de terre) est située au large d'Utstranda dans le Tyrifjord, juste au sud de Lia et au sud-est de l' île d'Utøya. La zone a été créée par résolution royale le 22. Juin 2018 en application de la loi sur la gestion de la diversité de la nature no. 100 du 19 juin 2009 sur la gestion de la diversité de la nature et promue par le Ministère de l'écologie et du climat. La zone de conservation est située dans la commune de Hole, comté de Viken, et est incluse dans la Zone de conservation des oiseaux de Tyrifjorden. Elle se compose d'un unique récif et d'une zone d'environ 50 mètres autour de celui-ci. La zone de conservation du biotope a été créée afin de prendre soin d'une région qui a une importance particulière en tant que site de nidification pour le goéland cendré. L'objectif étant de garder les lieux dans le meilleur état possible. Références (no) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en norvégien intitulé « Lienskjæret biotopvernområde » (voir la liste des auteurs). Portail de la Norvège Portail de la conservation de la nature
Guldbergaunet Stadion

Gulbergaunet stadion is an association football venue in Steinkjer Municipality in Norway. The all-time record attendance is 13,997 when Steinkjer FK played against Lyn (and lost 1–0) in the Norwegian Football Cup semi final in 1970. The venue hosted the Norwegian Athletics Championships in 1978 and 2000. In 2003, the field was rebuilt with artificial turf. References External links Guldbergaunet Stadion - Nordic Stadiums
Zone de protection du biotope de Væleren

La zone de protection du biotope de Væleren est une aire protégée norvégienne (10.6 hectares dont environ 1.6 hectare de terre) créée par résolution royale le 22 juin 2018, conformément à la loi du 19 juin 2009 sur la gestion de la biodiversité de la nature et sous l'égide du Ministère de l'écologie et du climat. La zone de protection est incluse dans la Zone de conservation des oiseaux de Tyrifjorden. La zone est située dans le lac Væleren dans le paysage vallonné d'Holleia, près de Tyristrand, commune de Ringerike. La zone de protection du biotope est découpée en cinq parties et couvre les îles de Geitøya, Flatøya, Lomøya avec Nordre, Midtre et Søndre Lomøyskjæret, Smalskjæret et Gåseskjæret et une zone de 50 m autour de chaque île. La zone de protection a pour but de préserver un espace qui revêt une importance particulière comme lieu de reproduction pour sterne pierregarin, mouette rieuse, goéland cendré et plongeon arctique. L'objectif est de maintenir ces lieux de vie pour les oiseaux dans le meilleur état de conservation possible. Références (no) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en norvégien intitulé « Væleren biotopvernområde » (voir la liste des auteurs). Liens externes Ressources relatives à la géographie : Common Database on Designated Areas Naturbase World Database on Protected Areas Portail de la Norvège Portail de la conservation de la nature
Réserve naturelle de Krokskogen

La réserve naturelle de Krokskogen est une réserve naturelle norvégienne qui est située dans la municipalité de Hole et Ringerike dans le comté de Buskerud. Description La réserve naturelle de Krokskogen est une extension de l'ancienne réserve naturelle de Merratjern/Søndagsbrenna. La nouvelle zone est située à la frontière entre les municipalités de Hole et de Ringerike et a été créée par décret royal, le 16 décembre 2016 sur la base de la loi du 19 juin 2009 n° 100 relative à la gestion de la diversité de la nature promue par le Ministère du Climat et de l'Environnement. La réserve naturelle préservera une vaste zone forestière de conifères variée et représentative pour les altitudes plus élevées à Krokskogen avec de grands gisements restants de forêt ancienne avec une dynamique naturelle et une nature menacée, rare et vulnérable. La réserve naturelle est particulièrement importante pour la biodiversité en ce qu'elle contient de vastes zones contiguës de forêts anciennes, une bonne abondance de champignons et de lichens menacés et rares associés à des arbres anciens et morts et une riche vie d'oiseaux et d'animaux. La zone est située au centre des zones de lave du Permien à Krokskogen, entre Lomma et Heggelivatna. Le paysage est typique de ce que l'on trouve dans cette partie d'Oslomarka ; alternance entre pinèdes, pentes raides, ruisseaux, tourbières et quelques tourbières. En particulier, la région se distingue par sa flore lichen riche et intéressante avec, entre autres, les pulmonaires et l'indicateur environnemental huldrestry. La zone est importante en tant que zone de référence. Galerie Voir aussi Références et notes (no) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en norvégien intitulé « Krokskogen naturreservat » (voir la liste des auteurs). Liens externes (no) Krokskogen naturreservat Miljødirektoratet - Site Naturbase Ressources relatives à la géographie : Common Database on Designated Areas Naturbase World Database on Protected Areas Portail de la Norvège Portail de la conservation de la nature
Réserve ornithologique de Gåsøyane

La réserve ornithologique de l'archipel des Gåsøyane (littéralement les îles des oies) est une réserve naturelle située dans la partie intérieure de l'Isfjorden, juste au nord-est de Longyearbyen, dans le Svalbard. La réserve naturelle a, depuis 1985, le statut de Site Ramsar, en raison de son importance pour les oiseaux migrateurs. Sa superficie est de 2,35 km2. La réserve a été créée par décret royal le 1er juin 1973, pour assurer la reproduction et l'espace de vie pour les oiseaux, en particulier d'eider à duvet de canards et d'oies. La réserve des Gåsøyane se compose de trois petites îles et d'un rocher avec une végétation faite d'un peu d'herbe. Une zone de 300 mètres autour des îles est incluse dans la réserve. C'est une importante zone de reproduction pour les bernaches nonnettes et les eiders. La principale population ici est peut-être le fulmar boréal, dont les Gåsøyane sont l'un des plus importants sites de nidification. Il est formellement interdit de s'approcher des îles et à plus forte raison de s'y rendre quels que soient les moyens employés (maritime ou aérien), du 15 mai au 15 août. Références (no) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en norvégien intitulé « Gåsøyane fuglereservat » (voir la liste des auteurs). Liens externes Ressources relatives à la géographie : Common Database on Designated Areas Naturbase Norsk Polarinstitutt Service d'information sur les Sites Ramsar World Database on Protected Areas Portail de la Norvège Portail de l’Arctique Portail de la conservation de la nature Portail de l'ornithologie
ГЕС Торпа

ГЕС Торпа — гідроелектростанція у південній частині Норвегії, за 25 км на південний схід від Ліллегаммера та за 120 км на північ від Осло. Знаходячись перед малою ГЕС Kjoljua (0,74 МВт), за якою йде ГЕС Докка (44,6 МВт) складає верхній ступінь в каскаді на річці Dokkaelva, лівій притоці Етни, котра впадає у прісноводне озеро Randsfjorden (через річки Randselva та Storelva, озеро Тюріфйорд та річку Драмменсельва дренується до Drammensfjorden — затоки Осло-фіорду). В межах проекту спорудили насипну греблю з моренним ядром висотою 84 метри та довжиною 680 метрів, яка потребувала 4,2 млн м3 матеріалу. Вона утримує водосховище з припустимим коливанням рівня поверхні від 670 до 735 метрів НРМ, яке отримало назву від затопленого (підйом води на 39 метрів) природного озера Dokkfløyvatn. Сховище має об'єм у 250 млн м3 та отримує поповнення через тунель із правої притоки Dokkaelva річки Synna, що протікає за 2,5 км далі на захід. Накопичений ресурс спрямовується у прокладений через правобережний гірський масив дериваційний тунель довжиною 9,5 км та перетином 36 м2, котрий через напірну шахту живить захований на 1,4 км вглиб гори підземний машинний зал. Основне обладнання становлять дві турбіни типу Френсіс потужністю по 75 МВт, які при напорі у 449,3 метра забезпечують середньорічне виробництво 390 млн кВт-год електроенергії. Відпрацьована вода прямує по відвідному тунелю довжиною 10,5 км до водосховища греблі Kjøljuadammen, яка перекриває Dokkaelva одразу після впадіння правої притоки Kjøljua. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 132 кВ. Примітки
Ylja kraftverk

Ylja kraftverk är ett vattenkraftverk i Vangs kommun i Innlandet fylke i Norge. Kraftverket, som ägs av Oppland Energi AS och drivs av Hafslund Eco Vannkraft, togs i drift år 1973. Det får sitt vatten från Steinbusjøen och utnyttjar en höjdskillnad på 693 meter ner till Strondafjorden. Vattnet leds från sjön Øyangen, som tillsammans med Steinbusjøen bildar en gemensam reservoar vid högvattenstånd, genom en omkring fem kilometer lång tunnel, ett 220 meter högt schakt och en cirka 1 kilometer lång rörledning till kraftverket som ligger 100 meter inne i berget. Vattennivån i Steinbusjøen får varieras mellan 1 211 och 1 180 m o.h. Kraftverket är försett med en peltonturbin på 64,7 MW. Till kraftverket hör Bøaåni pumpkraftverk som pumpar vatten från en lägre liggande reservoar in i tunnelen. Det har tre pumpar med en total effekt på 1 178 kW och en 80 meter lång och 5,2 meter hög fyllningsdamm. Källor
ГЕС Ylja

ГЕС Ylja — гідроелектростанція у південній частині Норвегії, приблизно на однаковій відстані — трохи менше за дві сотні кілометрів — на північний захід від Осло та північний схід від Бергена. Знаходячись перед малою ГЕС Eidsfoss (4,2 МВт), становить верхній ступінь однієї з гілок гідровузла у сточищі річки Бегни, котра після проходження через озеро Sperillen під назвою Ådalselva зливається з Randselva, утворюючи річку Драмменсельва (дренується до Drammensfjorden — затоки Осло-фіорду). Резервуар для накопичення ресурсу створили у верхів'ї Ylja — лівого витоку Бегни. Для цього між котловинами озер Øyangen та Steinbusjøen проклали тунель довжиною біля 1,5 км, який з'єднав їх у єдину водойму з можливим коливанням рівня поверхні в діапазоні 31 метр та корисним об'ємом 214 млн м3. З південної частини сховища виходить головний дериваційний тунель довжиною 5 км з перетином 10 м2 (невеличка остання ділянка має перетин 8,5 м2), траса якого спершу прямує у південно-східному напрямку. Вийшовши в долину лівої притоки Бегни Bàaåni, тунель отримує з неї поповнення за допомогою насосної станції, яка обладнана трьома агрегатами загальною потужністю 1,2 МВт та працює при греблі висотою 5,2 метра та довжиною 80 метрів. До створеного останньою малого сховища також перекидається додатковий ресурс зі сточища розташованої далі на схід іншої лівої притоки Бегни Leineani, для чого прокладено два тунелі загальною довжиною біля 7 км та створено сім водозаборів. Від Bàaåni головний тунель завертає на південний захід та наближається до долини Бегни. Тут він переходить у підземний напірний водовід довжиною 1 км зі спадаючим діаметром від 1,7 до 1,4 метра, який подає ресурс до все так же спорудженого в середині гірського масиву машинного залу. Основне обладнання становить одна турбіна типу Пелтон потужністю 64,7 МВт, яка при напорі у 687 метрів забезпечує середньорічне виробництво 165 млн кВт-год. Відпрацьована вода по відвідному тунелю довжиною 0,16 км потрапляє до розташованого на Бегні озера Strøndafjorden. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 132 кВ. Примітки
ГЕС Ломен

ГЕС Ломен — гідроелектростанція у південній частині Норвегії, за 160 км на північний захід від Осло. Знаходячись між ГЕС Kalvedalven та малою ГЕС Fossheimfoss (1,9 МВт), становить другий ступінь однієї з гілок гідровузла у сточищі річки Бегна, що після проходження через озеро Сперіллен під назвою Ådalselva зливається з Randselva, утворюючи річку Драмменсельва (дренується до Drammensfjorden — затоки Осло-фіорду). Для роботи станції Ломен задіяли перетворену на сховище водойму Øyangen з річково-озерного ланцюжку, котрий після озера Heggefjorden приєднується праворуч до іншої річково-озерної системи, остання з численних ланок якої носить назву Neselvi та впадає ліворуч до Бегни. Øyangen має припустиме коливання рівня поверхні в діапазоні 8,3 метра та корисний об'єм 44 млн м3. При цьому вище по течії, перед станцією Kalvedalen, працюють ще чотири сховища — Olevatn (Olefjorden), Fleinsendin, Sendebotntjern та Rysntjern, два останні з яких мають діапазон коливання у 20 метрів, а найбільша — Olevatn — 13 метрів, що й забезпечує накопичення основного ресурсу (загальна ємність цих чотирьох водойм сягає 119 млн м3). З Øyangen починається дериваційний тунель довжиною 6 км з перетином 27 м2, який прямує під водорозділом з долиною Бегни. На завершальному етапі тунель переходить у напірний водовід довжиною 0,7 км до все так же підземного машинного залу, доступ до якого здійснюється через тунель довжиною 0,6 км. Основне обладнання станції становить одна турбіна типу Френсіс потужністю 54,5 МВт, яка при напорі у 307 метрів забезпечує середньорічне виробництво 156 млн кВт-год. Відпрацьована вода по відвідному тунелю довжиною 1,2 км з перетином 27 м2 потрапляє до розташованого на Бегні озера Slidrefjorden (Slidrevatn). Вихід цієї споруди розташований на 15 метрів нижче поверхні Slidrefjorden. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 132 кВ. Примітки
ГЕС Багн

ГЕС Багн — гідроелектростанція у південній частині Норвегії, за 120 км на північний захід від Осло. Знаходячись між ГЕС Faslefoss та ГЕС Åbjøra з однієї сторони і малою ГЕС Koparvike (0,5 МВт) з другої, входить до складу гідровузла у сточищі річки Бегна, котра після проходження через озеро Сперіллен під назвою Ådalselva зливається з Randselva, утворюючи річку Драмменсельва (дренується до Drammensfjorden — затоки Осло-фіорду). На Бегні звели бетонну аркову греблю висотою 33 метри та довжиною 110 метрів, яка утворила водосховище Aurdalsfjord з доволі невеликим коливанням рівня поверхні — у діапазоні 3,75 метра, що забезпечує корисний об'єм лише у 11,4 млн м3. Проте загальний об'єм водойм, які працюють на розташовані вище ступені (у тому числі ГЕС Ylja та ГЕС Ломен) доводить показник до 803 млн м3, з яких трохи більше за четверту частину приходиться на водозбір ГЕС Åbjøra. Біля греблі на виході з Aurdalsfjord починається дериваційний тунель довжиною 3,4 км з перетином 54 м2, котрий тягнеться під лівобережним масивом до машинного залу. Основне обладнання станції первісно становили дві турбіни типу Френсіс потужністю 31 МВт та 33 МВт (одна була оптимізована під низьке завантаження), які при напорі у 89 метрів вони забезпечували середньорічне виробництво 308 (за іншими даними — 330) млн кВт·год. У середині 2010-х обидва гідроагрегати модернізували, що довело загальну потужність до 74 МВт та збільшило виробіток на 10 млн кВт·год. Відпрацьована вода повертається в Багн по відвідному тунелю довжиною 85 метрів. Видача продукції відбувається через ЛЕП напругою 132 кВ або до місцевої розподільчої мережі міста Багн під напругою 20 кВ. Примітки
ГЕС Åbjøra

ГЕС Об'єра (Åbjøra) — гідроелектростанція у південній частині Норвегії, за 125 км на північний захід від Осло. Використовує ресурс із річки Об'єра (Åbjøra), правої притоки Бегни, котра після проходження через озеро Сперіллен під назвою Одалсельва (Ådalselva) зливається з р. Раннсельва (Randselva), утворюючи річку Драмменсельва (дренується до Drammensfjorden — затоки Осло-фіорду). Для накопичення ресурсу в сточищі станції працюють п'ять водосховищ. Три з них — Storevatn, Tisleifjord та створене шляхом злиття двох озер Ølsjøen-Bløytjern послідовно розташовані на Åbjøra, тоді як Гелін та Flyvatn знаходяться на річці Flya, котра впадає ліворуч у щойно згаданий Tisleifjord. Сховища мають припустиме коливання рівня поверхні від 2 метрів для Хелін до 11,5 метра для Tisleifjord та корисний об'єм від 8,1 млн м² (Ølsjøen-Bløytjern) до 123,3 млн м3 (так само Tisleifjord). Загальний об'єм цих водойм становить 220,8 млн м3. З чотирьох верхніх сховищ ресурс природним шляхом потрапляє у Ølsjøen-Bløytjern, звідки через дериваційний тунель довжиною 4,5 км прямує у напрямку долини Бегни. Далі через напірну шахту висотою 380 метрів та ще одну горизонтальну ділянку тунелю завдовжки 0,26 км вода потрапляє у машинний зал. Станцію ввели в експлуатацію у 1951-му з двома турбінами типу Пелтон потужністю по 27,6 МВт, а за п'ять років до них додали третю таку ж. При напорі у 441 метр це обладнання забезпечувало виробництво 468 млн кВт·год електроенергії на рік. На початку 2000-х провели серйозну модернізацію станції, яка включала спорудження нового машинного залу на чверть кілометра далі у глиб гори (тепер доступ до нього персоналу здійснюється через тунель довжиною 0,85 км). Оновлена ГЕС має одну турбіну типу Френсіс потужністю 94 МВт та повинна виробляти 558 млн кВт·год електроенергії. Проходить модернізацію і греблеве господарство. Так, у 2013—2014 роках відремонтували бетонну ділянку споруди на сховищі Tisleifjorden, а її кам'яно-накидну частину підвищили на 2,6 метра при збереженні діапазону припустимого коливання рівня поверхні. Відпрацьована вода прямує по відвідному тунелю до створеного на Бегні сховища Aurdalsfjord (сюди ж природним шляхом, але дещо північніше, впадає і Åbjøra), при цьому далі по течії річки розташована ГЕС Багн.. Примітки
ГЕС Hunderfossen

ГЕС Hunderfossen — гідроелектростанція на півдні Норвегії, менш ніж за десять кілометрів на північ від Ліллегаммера. Знаходячись після ГЕС Harpefossen, становить нижній ступінь каскаду на річці Гудбраннсдалслоген, яка дренує озеро Lesjaskogsvatnet (Lesjavatn) та завершується у озері Мйоса, котре через Ворму та Гломму належить до басейну Осло-фіорду. Можливо відзначити, що Lesjaskogsvatnet відоме своєю біфуркацією, оскільки дає також початок річці Раума (впадає до Romsdalsfjord на протилежному березі країни від Осло-фіорду). У 1953 році річку перекрили бетонною греблею заввишки 16 метрів та завдовжки 280 метрів. Вона утримує водосховище з дуже незначним коливанням рівня води — між позначками 171 та 172 метри НРМ, чому відповідає корисний об'єм у 4 млн м3. Втім, розташовані вище по сточищу Гудбраннсдалслоген електростанції (наприклад, споруджені на правих притоках ГЕС Фрамрусте, Øvre Vinstra та Nedre Vinstra) мають значні резервуари, котрі забезпечують на етапі ГЕС Hunderfossen великий загальний об'єм водосховищ системи — 1002 млн м3. У 1963-му біля греблі у правобережному масиві облаштували машинний зал з двома турбінами типу Каплан потужністю по 49,6 МВт. В 2000—2002 роках їх замінили на нові загальною потужністю 112 МВт. При напорі у 46,4 метра вони повинні виробляти 608 млн кВт-год електроенергії на рік. Відпрацьована вода через відвідний тунель завдовжки 2 км повертається у річку. Для забезпечення природної міграції риби гребля обладнана рибоходом завдовжки 170 метрів. Примітки
ГЕС Harpefossen

ГЕС Harpefossen — гідроелектростанція у південній частині Норвегії, за шістдесят кілометрів на північний захід від Ліллегаммера. Знаходячись між ГЕС Ростен (вище за течією) та ГЕС Hunderfossen, входить до складу каскаду на річці Гудбраннсдалслоген, яка дренує озеро Lesjaskogsvatnet (Lesjavatn) та завершується у озері Мйоса, яке через Ворму та Гломму належить до басейну Осло-фіорду. Можливо відзначити, що Lesjaskogsvatnet відоме своєю біфуркацією, оскільки дає також початок річці Раума (впадає до Romsdalsfjord на протилежному березі країни від Осло-фіорду). У межах проєкту перед порогами Solbråfossen звели бетонну греблю заввишки 16 метрів та завдовжки 125 метрів, від якої через два водоводи діаметром по 7 метрів ресурс подається до розташованого у лівобережному масиві машинного залу. Можливо відзначити, що хоча гребля і не створює значного сховища, проте розташовані вище по сточищу Гудбраннсдалслоген електростанції (наприклад, споруджені на правих притоках ГЕС Фрамрусте, Øvre Vinstra та Nedre Vinstra) мають значні резервуари, котрі забезпечують на етапі ГЕС Harpefossen вельми суттєвий загальний об'єм водосховищ системи — 994 млн м3. Основне обладнання станції складають дві турбіни типу Каплан потужністю по 46 МВт, які при напорі у 35 метрів повинні виробляти 432 млн кВт-год електроенергії на рік. Відпрацьована вода через відвідний тунель завдовжки 1,3 км повертається в річку нижче від наступних порогів Harpefossen. Примітки