NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Svenskøya

Svenskøya est l'île qui se situe le plus à l'ouest des trois îles qui forment la terre du roi Karl Kong Karls Land du Svalbard. L'île a une superficie de 137 km2. Histoire L'île est aperçu dès 1617 par un baleinier britannique, le capitaine Thomas Edge, qui la nomme Wiches Land, en l'honneur de Richard Wyche, un marchand de Londres, un des fondateurs de la East India Company. En 1859, Elling Carlsen la redécouvre et y débarque le 27 juillet 1859. Notes et références Liens externes Ressource relative à la géographie : Norsk Polarinstitutt Portail de la Norvège Portail des îles Portail de l’Arctique
Svenskøya

Svenskøya è un'isola situata nell'arcipelago delle isole Svalbard, in Norvegia. L'isola di Svenskøya è la più occidentale e la seconda isola per estensione dell'arcipelago delle isole Kong Karls Land dopo Kongsøya. Svenskøya copre un'area di 137 km². Note Voci correlate Riserva naturale delle Svalbard nord-orientali
Wyspa Szwedzka

Wyspa Szwedzka (norw. Svenskøya) – niezamieszkana wyspa wchodząca w skład norweskiego archipelagu Svalbard, oraz tworząca wraz z wyspą: Królewską (Kongsøya) i Abeløya grupę nazywaną: Ziemią Króla Karola. Powierzchnia wyspy wynosi około 137 km². Zobacz też Wyspy Norwegii
Свенскёйа

Све́нскёйа, Шве́дский (норв. Svenskøya) — остров на востоке Шпицбергена, второй после соседнего Конгсёйа по величине и самый западный в Земле Короля Карла. Отделён от островов Эдж и Баренца проливом Ольги, от Северо-Восточной Земли проливом Эрик-Эриксен. Входит в состав заповедника Нордауст-Свальбард, высадка на остров строго запрещена. См. также Список островов архипелага Шпицберген Примечания Ссылки Норвежский полярный институт: Place names in Norwegian polar areas Архивная копия от 15 апреля 2014 на Wayback Machine
Svenskøya

Svenskøya (svenska Svenskön) är en ö i ögruppen Kong Karls land i nordöstra Svalbard. Ögruppen har den största populationen av isbjörn i hela Svalbard. Geografi Svenskøya ligger cirka 247 km nordöst om Longyearbyen och cirka 80 km sydöst om Nordaustlandet i Barents hav i Norra ishavet. Den obebodda ön har en area på cirka 137 km² varav 2 km² är istäckt. Ön utgör den västra ön i ögruppen. Den högst belägna punkten på Svenskøya är Mohnhøgda (285 meter) som är uppkallat efter meteorologen Henrik Mohn. Ön består av sedimentära bergarter från Mesozoikum och basaltsten och har endast mycket lite växtlighet. Förvaltningsmässigt ingår Svenskøya i naturreservatet Nordaust-Svalbard naturreservat. Historia Ögruppen upptäcktes möjligen redan 1617 av engelske valfångaren Thomas Edge som då döpte området till Wiches Land. Ögruppen föll därefter i glömska. 1853 återupptäckte norske sälfångaren Erik Eriksen ögruppen igen utan att närma sig den. Den 27 juli 1859 blev Eriksen den förste att landstiga på Svenskøya. Svenskøya besöktes därefter av flera expeditioner däribland en engelsk under ledning av Arnold Pike 1897 och tyska "Helgolandexpeditionen" under ledning av Römers och Schauginns 1898. 1973 inrättades Nordaust-Svalbard naturreservat. Den 1 juli 1985 instiftades totalt landstigningsförbud på hela ögruppen. Förbudet gäller alla öar och skär och inkluderar även havsområdet 500 meter från land. Källor Conway, W. M (1906). No Man’s Land: A History of Spitsbergen from Its Discovery in 1596 to the Beginning of the Scientific Exploration of the Country. Cambridge: At the University Press
Свенскея

Svenskøya (укр. «шведський острів») — острів в архіпелазі Шпіцберген. Це другий за величиною острів Землі Короля Карла з площею 137 км². Свенскея відокремлена від Конгсея протокою Ріваленсундет. Острів відділений від Едгеойя і Баренцойя протокою Ольгастретет. Дивитися також Список островів Норвегії Список літератури
Kirche Fortun

Die evangelisch-lutherische Kirche Fortun (norwegisch Fortun kyrkje) steht im Süden der Ortschaft Fortun, die sich in der Kommune Luster in der norwegischen Provinz Vestland befindet. Sie wurde 1879 gebaut und ersetzte die ursprüngliche und für die Gemeinde zu klein gewordene Stabkirche, die nach Fantoft in Bergen versetzt wurde. Die Kirche ist eine Langkirche und wurde vom Architekten Erik Pedersen Rusten entworfen. Aussehen und Aufbau Die Kirche ist aus Holz gebaut und besitzt einen zweistufigen Turm beim Eingangsportal. Im Turm befindet sich eine Glocke aus dem 12. Jahrhundert. Das Langhaus hat beidseitig sechs große Fenster und endet in einem fünfseitigen Chor. Die Kirche ist außen wie innen weiß gestrichen. Im Chor steht der Altar und ist mit einer achteckigen Balustrade begrenzt. Ausstattung Die Kirche hat 230 Sitzplätze. Eine Glasmalerei im mittleren Chorfenster zeigt Jesus in einem blauen Gewand und mit einem roten Umhang. Die Kirche besitzt eine Altartafel, die in den 1630er-Jahren gefertigt und 1692 bemalt wurde. Sie zeigt ein Diptychon mit Moses auf der linken und Christus auf der rechten Seite und oberhalb ein kleines Bild der Kreuzigung. Im Chor befindet sich das Taufbecken mit einer Inschrift in Nynorsk aus dem Lukas-Evangelium „Lat småborni koma til meg – hindra dei ikkje for Guds rike høyrer slike til. Luk. 18,16.“ (Lasset die Kinder zu mir kommen und wehret ihnen nicht, denn solchen gehört das Reich Gottes.) An der rechten Hälfte der Chorwand ist die Kanzel angebracht. Weblinks Einzelnachweise
Fortun Church

Fortun Church (Norwegian: Fortun kyrkje) is a parish church of the Church of Norway in Luster Municipality in Vestland county, Norway. It is located in the village of Fortun. It is the church for the Fortun parish which is part of the Sogn prosti (deanery) in the Diocese of Bjørgvin. The white, wooden church was built in a long church design in 1879 using plans drawn up by the architect Erik Pedersen Rusten. The church seats about 250 people. History The earliest existing historical records of the church date back to the year 1323, but it was not new that year. The first church was a wooden stave church that was likely built sometime between 1160 and 1180. The original building had a rectangular nave measuring 16.5 by 5.5 metres (54 ft × 18 ft) and a slightly narrower 4.5-metre (15 ft) wide choir. The original church stood about 100 metres (330 ft) northeast of the present location of the church. Around 1650, a new tower was built on the church. In 1666, the choir was torn down and replaced with a larger timber-framed room, the same width as the nave. In 1696–1698, the church porch was torn down and rebuilt. Over time, the church became too small for the congregation and it was decided to replace it. A new church was built about 100 metres (330 ft) southwest of the old church, a little closer to the river. The new church was completed and consecrated on 6 June 1879. It was designed by Erik Pedersen Ruste. After its completion, the parish offered to sell the old church to the Society for the Preservation of Ancient Norwegian Monuments, but the Society could not afford it. Then, the decision was made to tear down the old church, but there was some controversy about this decision. Eventually, it was torn down, but the consul Fredrik Georg Gade bought most of the building materials and moved them to Fantoft in Bergen in 1883. There, Gade rebuilt the church and named it Fantoft Stave Church. Gade used the Borgund Stave Church as the model for his reconstructed church, so it was not a true reconstruction of the old Fortun Stave Church after it was rebuilt. It was used as a museum and cultural site for over a century. On 6 June 1992, the centuries-old church was destroyed in an arson fire. Soon after, in 1997, a replica building was completed on the same site, but virtually all of the old parts from the original stave church in Fortun had been lost. Media gallery See also List of churches in Bjørgvin References
Tirpitzøya

Tirpitzøya (Dansk: Tirpitzøen) er en ubeboet ø som er en del af arkipelaget Svalbard. Den er placeret i Barentshavet i Ishavet og er en del af den lille øgruppe Kong Karls Land. Tirpitzøya er 3,3 km lang og imellem 200 og 500 meter bred. Fra november til juni er havet omkring øen frosset til is. Øerne på Kong Karls Land har den største population af isbjørne på Svalbard. Tirpitzøya ligger cirka 295 km nordøst for Longyearbyen og 80 km sydøst for øen Nordaustlandet. Kongsøya ligger 15 km nord for Tirpitzøya, kun adskilt af Breibukta. "Helgolandexpeditionen" opkaldte Tirpitzøya i 1898 efter den tyske storadmiral Alfred von Tirpitz. I 1973 blev øen en del af Nordaust-Svalbard naturreservat. Eksterne henvisninger Om Kong Karls Land Arkiveret 7. juni 2007 hos hos Archive.is Satellitbilleder af Tirpitzøya
Tirpitzøya

Tirpitzøya est une petite île de l’archipel Kong Karls Land. Elle mesure 3,3 kilomètres de long mais sa largeur varie entre 200 et 500 mètres. Son nom vient d’Alfred von Tirpitz qui fut de l’expédition allemande Helgolandexpeditionen en 1898. Source (sv) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en suédois intitulé « Tirpitzøya » (voir la liste des auteurs). Liens externes Ressource relative à la géographie : Norsk Polarinstitutt Portail de la Norvège Portail des îles Portail de l’Arctique
Tirpitzøya

Tirpitzøya è un'isola facente parte dell'arcipelago delle isole Kong Karls Land, che a sua volta fanno parte dell'arcipelago delle isole Svalbard, in Norvegia. Tirpitzøya è di forma allungata, lunga 3 km e larga dai 200 ai 500 metri si trova a circa 295 km a nord est dell'isola di Longyearbyen, e circa 80 km a sud est dell'isola di Nordaustlandet nel Mare di Barents, nel nord del Mar Glaciale Artico. Il nome deriva da quello di Alfred von Tirpitz (1849-1930) ammiraglio tedesco. Note Voci correlate Riserva naturale delle Svalbard nord-orientali
Tirpitzøya

Tirpitzøya (svenska Tirpitzön) är en liten ö i ögruppen Kong Karls land i nordöstra Svalbard. Ögruppen har den största populationen av isbjörn i hela Svalbard. Geografi Tirpitzøya ligger cirka 295 km nordöst om Longyearbyen och cirka 80 km sydöst om Nordaustlandet i Barents hav i Norra ishavet. Den obebodda ön ligger 15 km söder om huvudön Kongsøya i viken Breibukta: Ön är cirka 3,3 km lång och mellan 200 och 500 m bred. Ön består av sedimentära bergarter från Mesozoikum och basaltsten och har endast mycket lite växtlighet: Förvaltningsmässigt ingår Tirpitzøya i naturreservatet Nordaust-Svalbard naturreservat: Historia Ögruppen upptäcktes möjligen redan 1617 av engelske valfångaren Thomas Edge som då döpte området till Wiches Land . Ögruppen föll därefter i glömska. År 1853 återupptäckte norske sälfångaren Erik Eriksen ögruppen igen utan att närma sig den. Tirpitzøya är namngiven efter Alfred von Tirpitz av den tyska "Helgolandexpeditionen" 1898 under ledning av Römers och Schauginns. År 1973 inrättades Nordaust-Svalbard naturreservat. Den 1 juli 1985 instiftades totalt landstigningsförbud på hela ögruppen. Förbudet gäller alla öar och skär och inkluderar även havsområdet 500 meter från land. Källor Conway, W. M (1906). No Man’s Land: A History of Spitsbergen from Its Discovery in 1596 to the Beginning of the Scientific Exploration of the Country. Cambridge: At the University Press Externa länkar Om Kong Karls Land Satellitbild över Tirpitzøya
Lyngen Church

Lyngen Church (Norwegian: Lyngen kirke) is a parish church of the Church of Norway in Lyngen Municipality in Troms county, Norway. It is located in the village of Lyngseidet. It is the main church for the Lyngen parish which is part of the Nord-Troms prosti (deanery) in the Diocese of Nord-Hålogaland. The white, wooden church was built in a cruciform style with a steeple, sacristy, and porch. The building was constructed in 1782 by an unknown architect. The church seats about 310 people. History The first church in Lyngen was built in 1731 in Karnes, about 1.5 kilometres (0.93 mi) south of the present location of the church. In 1740, it was decided that the church should be moved about 1.5 kilometres (0.93 mi) north to the larger village of Lyngseidet, so the church was disassembled, moved, and then rebuilt in the new location. There were three reasons for the move: It was easier for the priest from Karlsøy Church to get to Lyngseidet, the Sami people in Ullsfjord would have an easier way to the church, and there was lack of water and firewood at the old site in Karnes. In 1782, the old church was torn down and a new church building was constructed on the same site. The new church cost about 230 Norwegian rigsdaler, and the materials from the old church were sold for 6 Norwegian rigsdaler. In 1814, this church served as an election church (Norwegian: valgkirke). Together with more than 300 other parish churches across Norway, it was a polling station for elections to the 1814 Norwegian Constituent Assembly which wrote the Constitution of Norway. This was Norway's first national elections. Each church parish was a constituency that elected people called "electors" who later met together in each county to elect the representatives for the assembly that was to meet at Eidsvoll Manor later that year. From 1840-1846, the church was extensively renovated. A German architect named Lydke came up with drawings for the extensive renovation. The old tower which stood in the middle of the church was demolished, and a new tower over a new entry porch was built, including an attic, bell tower, and spire was built in a Neo-Gothic style. The church building also received more seating by building a two-tier balcony over the main floor seating. The roof is made of red panels and the steeple is clad in copper. The exterior of the church is clad with vertical paneling. During the World War II, the German army used the church as a stable. In 1951, a baptistery was built next to the church. The baptistery was to be a warm waiting room for children to be baptized. The baptistery has more recently been used as an office. See also List of churches in Nord-Hålogaland References External links Lyngen menighet website
Lenangsøyra Chapel

Lenangsøyra Chapel (Norwegian: Lenangsøyra kapell) is a parish church of the Church of Norway in Lyngen Municipality in Troms county, Norway. It is located in the village of Lenangsøyra on the Lyngen Peninsula. It is one of the churches for the Lyngen parish which is part of the Nord-Troms prosti (deanery) in the Diocese of Nord-Hålogaland. The white, concrete church was built in a fan-shaped style in 1996 to serve the northern part of the municipality of Lyngen. The church was designed by the architectural firm Arkibygg ved J. Gjerdrum. The church seats about 120 people. See also List of churches in Nord-Hålogaland References
Fåbro gård

Fåbro gård är en fastighet vid Fåbrofossen i Lilleaker i Oslo i Norge. Fåbro är den äldsta byggnaden i Lilleaker. Byggnaden uppfördes omkring 1750 av Christian Braunmann Tullin, som då tillträdde som medägare till det 1749 uppförda tråddrageriet "Faabroe Spigerfabrique". Detta drevs av Fåbrofossen (senare benämnd Granfossen) i Lysakerelva. Tullin blev senare ensamägare till fabriken och uppförde ett bostadshus som sommarbostad med en stor äppelträdgård. Senare uppfördes på området "Nitroglycerin Compagniets" sprängämnesfabrik, vilken ödelades av en explosion 1874. Byggnaden Fåbro blev då också allvarligt skadad, men Hans Mustad, som köpte nitroglycerinfabrikens mark 1875, renoverade den och utvidgade den med bland annat en veranda i schweizerstil. Han bodde under en tid i villan, och därefter användes den som bostad för anställda i O. Mustad & Søn fram till 2004. År 2007 totalrenoverades huvudbyggnaden av Mustad Eiendom och hyrdes senare ut som huvudkontor till äventyrsreseföretaget Hvitserk AS. Källor Mustads vei 10 – Fåbro på Mustad Eiendoms webbplats Fåbro Hage på www.ccvest.no Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Fåbro gård.﻿
Mo Church (Møre og Romsdal)

Mo Church (Norwegian: Mo kirke) is one of the five existing Y-shaped churches in Norway. It is a parish church of the Church of Norway in Surnadal Municipality in Møre og Romsdal county, Norway. It is located in the village of Mo in the upper Surnadalen valley. It is the church for the Mo parish which is part of the Indre Nordmøre prosti (deanery) in the Diocese of Møre. The red, wooden church was built in the rare Y-shaped design in 1728 using plans drawn up by the architect Erik Jakobsen Holten. The church seats about 205 people. History The earliest existing historical records of the church date back to 1589, but it was not new that year. The first church at Mo was a stave church that was located on the same site as the present-day church. The church was possibly founded in the 13th century. Possible burial mounds from the Viking Age dating back to around the year 1000 are located near the church. In 1648, the old church received an addition to the north, changing it from a long church design to half of a cruciform design with a transept on the north side of the nave. A few years after that, a new church porch was added as well. In 1703, a new sacristy was built on the east side of the building. In 1727, the building was deemed to be in dire need of replacement. It was torn down that year and replaced with a new church on the same site in 1728. The new church was built in a unique Y-shaped design in 1728. It has a church porch on the southwest end, a sacristy in the east, and a baptismal sacristy in the northwest. The church was designed by Erik Jakobsen Holten from Bøverdalen. As a Y-shaped church, there are three wings. The choir and sacristy are in the east wing and the two western wings were for seating. Of the two western wings, the northern one was originally seating for females (and the baptismal sacristy is attached to that wind) and the southern one was seating for men and the church porch was at the end of that wing. There is a central tower above the intersection of the three wings. The altarpiece is from 1685 and was transferred from the stave church, without the artist's name being known. Media gallery See also List of churches in Møre References
Dokkskjæret (île)

Dokkskjæret est une petite île de la commune de Bærum, dans le comté d'Akershus en Norvège. Description L'île de Dokkskjæret est située proche de l'isthme reliant Snarøya à la zone urbaine de Fornebu. Elle se trouve l'Oslofjord intérieur. Réserve naturelle L'îlot et sa zone maritime proche font partie d'un plan de conservation des oiseaux marins en tant que Zone de conservation du biotope de Dokkskjæret créée en 2009. Voir aussi Ressource relative à la géographie : Sentralt stadnamnregister Notes et références Liens internes Liste des îles de Norvège Portail de la Norvège Portail des îles
Réserve naturelle de Husbergøya

La réserve naturelle de Husbergøya est une réserve naturelle norvégienne qui est située dans la municipalité de Nesodden, dans le comté d'Akershus. Description La réserve naturelle de 6,47 km2 est située sur l'île de Husbergøya. L'île est boisée et l'infrastructure de l'unsine est démolie. Seule l'ancienne résidence du directeur, au sommet de l'île, a été transformée en un chalet utilisé comme résidence touristique. C'est une zone de nidification d'oiseaux de mer nichent dans le sud et le nord de l'île : goéland marin, goéland argenté, eider, oie cendrée, huîtrier pie, bernache du Canada et bernache nonnette.... Galerie Voir aussi Ressources relatives à la géographie : Common Database on Designated Areas Naturbase World Database on Protected Areas Références et notes Liens externes (no) Husbergøya naturreservat Miljødirektoratet - Site Naturbase Portail de la Norvège Portail de la conservation de la nature Portail du monde maritime
Illa Danesa

L'illa Danesa (en noruec: Danskøya) és una illa situada a l'arxipèlag de Svalbard, Noruega, a l'oceà Àrtic. Està molt prop de la costa nord-oest de Spitsbergen, l'illa més gran de l'arxipèlag, a prop del Magdalenefjorden. Just al nord es troba l'illa d'Àmsterdam. Igual que moltes de les illes de Svalbard, l'illa Danesa està deshabitada. La seva superfície és de 40,6 km². Història En 1631 els danesos van establir una estació permanent a l'illa, concretament a la badia de Robbe (Kobbefjorden), que va ser abandonada el 1658. Una altra estació va ser establerta pels holandesos al nord de l'illa, a la badia de Houcker (Virgohamna), durant la dècada del 1630. Les restes d'aquesta estació van ser vistes per Friderich Martens el 1671. L'illa és el lloc del que va partir l'expedició àrtica del 1897. El globus d'hidrogen de S.A. Andrée va caure sobre la banquisa tres dies després de sortir de l'illa Danesa i després de caminar prop de tres mesos, els exploradors finalment van morir a Kvitøya, també a Svalbard. Galeria Referències Bibliografia Lundström, Sven (1997). "Vår position är ej synnerligen god…" Andréexpeditionen i svart och vitt. Borås: Carlssons förlag. (Suec)
Danskøya

Danskøya er en ø på Svalbard. Den ligger lige nordvest for Spitsbergen, den største ø i øgruppen og lige ved Magdalenefjorden. Lige nord ligger Amsterdamøya. Som mange andre øer på Svalbard er Danskøya ikke beboet. Øen er 40,6 kvadratkilometer stor og ligger på 79°40′N 10°52′Ø. Fra denne ø startede S. A. Andrées arktiske ballonekspedition i 1897. Andrées hydrogenballon styrtede ned på pakisen tre dage efter afrejse fra Danskøya, og efter vandring i næsten tre måneder omkom de opdagelsesrejsende til slut på Kvitøya. Se også Øer i Arktis Citater Referencer Lundström, Sven (1997). "Vår position är ej synnerligen god…" Andréexpeditionen i svart och vitt. Borås: Carlssons förlag. (Svensk)
Danes Island

Danes Island (Norwegian: Danskøya) is an island in Norway's Svalbard archipelago in the Arctic Ocean with an area of 40.6 km2 (15.7 sq mi). It lies just off the northwest coast of Spitsbergen, the largest island in the archipelago, near to Magdalenefjorden. Just to the north lies Amsterdam Island. Most of Svalbard's islands, including Danes Island, are uninhabited; only Spitsbergen, Bjørnøya and Hopen have settlements. History In 1631 the Danish established a permanent station in Robbe Bay (Kobbefjorden), which was abandoned in 1658. Another station was established by the Dutch in Houcker Bay (Virgohamna), on the north side of Danes Island in the 1630s. It was called the "Cookery of Harlingen." The remains of this station were seen by Friderich Martens in 1671. The island is the location from which S. A. Andrée's Arctic balloon expedition of 1897 started. Andrée's hydrogen balloon crashed on the pack ice three days after its launch from Danes Island, and after wandering and drifting for nearly three months, the explorers finally perished on Kvitøya, also in Svalbard. Gallery See also List of islands in the Arctic Ocean Citations References Lundström, Sven (1997). "Vår position är ej synnerligen god…" Andréexpeditionen i svart och vitt. Borås: Carlssons förlag. (Swedish)
Danskøya

Danskøya (en español, isla del Danés) es una pequeña isla deshabitada​ del archipiélago noruego de las islas Svalbard, en el océano Ártico. Administrativamente, pertenece a Svalbard, un territorio dependiente de Noruega. Geografía La isla está frente a la costa noroccidental de Spitsbergen, la mayor de las islas del archipiélago, cerca del fiordo Magdalena.​ Justo al norte de ella está la pequeña isla de Amsterdamøya. La isla tiene solamente 40,6 km². Historia La isla es el lugar del que partió la expedición ártica de Andrée en 1897. El globo de hidrógeno de S. A. Andrée cayó sobre la banquisa tres días después de salir de Danskøya y tras caminar por cerca de tres meses, los exploradores finalmente perecieron en Kvitøya, también en Svalbard.​ Notas Referencias Lundström, Sven (1997). "Vår position är ej synnerligen god…" Andréexpeditionen i svart och vitt. Borås: Carlssons förlag. (en sueco)