NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kvernes stavkyrka

Kvernes stavkyrka i Averøy kommun i Møre og Romsdal fylke i Norge är en av de yngsta stavkyrkorna och byggdes runt år 1300. Man tror att det fanns en tidigare kyrka på platsen, kanske så tidigt som år 1000 eller senast vid mitten av 1100-talet, som sedan ersattes av den nuvarande stavkyrkan. Kyrkan är av Møretyp och kännetecknas av långa väggar, till skillnad från de äldre stavkyrkorna som hade en mer kvadratisk form. Kyrkan har ett relativt stort mittskepp (16 × 7,5 m) och ett kor (7 x 7,5 m) med diagonala stöttor på byggnadens utsida. Kyrkan har reparerats och byggts till i omgångar. År 1633 revs det dåvarande koret och ersattes av ett nytt som dekorerades med motiv från Bibeln, ett dopkor tillkom i väster och fönster sattes in. Ett tiotal år senare dekorerades väggarna med väggmålningar föreställande akantusrankor. En ny kyrka byggdes 1893 strax intill, och stavkyrkan räddades genom att Fortidsminneföreningen köpte kyrkan 1896. Altartavlan är från 1475. Källor
Església de fusta de Høyjord

L'església de fusta de Høyjord, al municipi d'Andebu a Noruega, és una stavkirke dels segles xii i xiii. És la stavkirke més meridional de Noruega i l'única de la província de Vestfold que es va conservar fins avui. Història Comunament, es considerava la data de construcció cap a l'any 1300, però ara s'accepta que va ser construïda en dues fases. El cor probablement va ser erigit en la segona meitat del segle xii, mentre que la nau és aproximadament de 1275. Aquesta diferència de dates pot indicar que algunes parts de l'església original van ser demolides i reconstruïdes. L'església va tenir també, com a moltes stavkirke, un corredor exterior fins a l'any 1689, any en què va desaparèixer. Va ser reparada i remodelada en més d'una ocasió al llarg de la seva història, el que explica la presència d'alguns elements extravagants. La darrera restauració vegada data del període 1948-1953, quan les obres van ser dirigides per l'arquitecte Otto L. Scheen. Durant aquesta restauració es va descobrir que el temple havia estat a l'origen una església de masteler central, i per això es va introduir de nou un pal central que serviria per suportar una nova torre central, feta l'any 1952. L'edifici És una de les escasses tres stavkirke de tipus A amb masteler central (midmastkirke). Les altres dues són les de Nore i d'Uvdal. Aquesta mena d'edificis té un pal o masteler al centre de la nau que serveix de suport per a una torre, que al seu torn és el campanar de l'església. La torre de la stavkirke de Høyjord se situa en el centre del cavallet del sostre de la nau, i es troba rematada amb una cuculla aguda. A diferència de les esglésies de Nore i d'Uvdal, l'església de Høyjord conserva la forma primitiva d'església-saló. Té una planta d'una nau amb un vestíbul a l'entrada occidental i per l'orient, un cor de menor amplada. Adjacent al mur oriental del cor se situa la sagristia, una introducció posterior a la Reforma Protestant. També posteriors a la reforma són el vestíbul i les finestres dels murs. A més del masteler central, l'església té dotze pals raconers (stav), que formen part de l'armadura de suport; cadascú té decoració única. Hi ha pintures a l'interior, i entre les millor conservades estan les del sostre del cor, obra de Finn Krafft. Enllaços externs L'església de Høyjord a Stavkirke.org Arxivat 2005-02-12 a Wayback Machine. — (en noruec)
Høyjord stavkirke

Høyjord stavkirke er en stavkirke i landsbyen Høyjord i Andebu i Sandefjord i Vestfold fylke, Norge. Det er den eneste bevarede stavkirke, der er tilbage i Vestfold. Det er den sydligst beliggende stavkirke i Norge. Det er en af blot tre bevarede midtmastkirke, hvor en central søjle holder meget af konstruktionen (de to andre er Nore stavkirke og Uvdal stavkirke). Den bliver normalt dateret til omkring 1300. men dele af kirken er fra 1100-tallet og 1275. Kirken har ét skib og et firkantet kor. Taget over koret er blevet rekonstrueret. Vindfløjen Høyjordfløjen fra omkring 1250 har siddet på toppen af kirken, men findes nu på Universitetets Oldsaksamling. Se også Stavkirker i Norge Høyjordfløjen Referencer Eksterne henvisninger Høyjord stavkirke på Riksantikvarens hjemmeside kulturminnesok.no
Stabkirche Høyjord

Die Stabkirche Høyjord ist eine norwegische Stabkirche. Sie befindet sich in Høyjord in der Gemeinde Sandefjord in der Provinz Vestfold. Geschichte Die Stabkirche wurde 1374 erstmals urkundlich erwähnt, ist aber sehr wahrscheinlich um einiges älter. Die Kirche war gegen Ende des 17. Jahrhunderts stark verfallen und wurde deshalb fast vollständig restauriert. Dazu kam eine Außenverschalung. 1840 wurde im Innern der Kirche eine Wandverkleidung angebracht und 1900 wurde eine Sakristei dazugebaut. Nach dem Zweiten Weltkrieg rekonstruierte man das ursprüngliche Aussehen der Kirche. Das Dach inklusive Dachreiter wurde nach dem Vorbild der abgerissenen Stabkirche von Hallingdal rekonstruiert. Von den ursprünglichen reich geschnitzten Portalen im Westen und in der südwestlichen Ecke und im Süden des Chores ist nur noch eine beschnitzte Archivolte des Westportals übrig geblieben. Beschreibung Die Stabkirche Høyjord ist eine einfache Langkirche mit Mittelmast und quadratischen Chor ohne Apsis. Der Mittelmast dient zudem als Stütze für den Dachreiter. Sie ist dem sogenannten Numedaltyp zuzuordnen. Ursprünglich hatte die Kirche einen Laubengang, der später abgerissen wurde. Siehe auch Liste der Stabkirchen Weblinks Høyjord Stavkirke bei stavkirke.info (norwegisch) Literatur Yasuo Sakuma und Ola Storsletten: Die Stabkirchen Norwegens, Meisterwerke nordischer Baukunst, Bechtermünz Verlag, Augsburg 1997, ISBN 3-86047-239-9
Iglesia de madera de Høyjord

La iglesia de madera de Høyjord, en el municipio de Sandefjord, Noruega, es una stavkirke de los siglos XII y XIII. Es la stavkirke más sureña de Noruega y la única de la provincia de Vestfold que sobrevive en la actualidad. Historia Comúnmente, se solía considerar la fecha de su construcción hacia 1300, pero ahora se acepta que fue construida en dos fases. El coro probablemente fue erigido en la segunda mitad del siglo XII, mientras que la nave es de ca. 1275. Esta diferencia de fechas puede indicar que algunas partes de la iglesia original fueron demolidas y vueltas a construir. La iglesia tuvo también, como muchas stavkirke, un corredor exterior hasta 1689, año en que desapareció. Fue reparada y remodelada en más de una ocasión a lo largo de su historia, lo que es causa de la presencia de algunos elementos extravagantes. La última vez que la iglesia fue restaurada fue en el período 1948-1953, con las obras dirigidas por el arquitecto Otto L. Scheen. Fue durante esta restauración que se descubrió que el templo había sido en sus orígenes una iglesia de mástil central, y por ello se introdujo de nuevo un poste central que serviría para soportar a una nueva torre central, en 1952. El edificio Es una de las escasas tres stavkirke de tipo A con mástil central (midmastkirke). Las otras dos son las stavkirke de Nore y de Uvdal. Este tipo de edificios tiene un poste o mástil en el centro de la nave que sirve de apoyo para una torre, que a su vez es el campanario de la iglesia. La torre de la stavkirke de Høyjord se sitúa en centro del caballete del techo de la nave, y se halla rematada con un chapitel agudo. A diferencia de Nore y Uvdal, la iglesia de Høyjord conserva su forma primitiva de iglesia-salón. Su planta consiste de una nave con un vestíbulo en la entrada occidental y por el oriente, un coro de menor anchura. Adyacente al muro oriental del coro se sitúa la sacristía, una introducción posterior a la reforma protestante. También posteriores a la reforma son el vestíbulo y las ventanas de los muros. Además del mástil central, la iglesia tiene 12 postes esquineros (stav), que forman parte del armazón de soporte; cada uno de ellos tiene decoración única. Hay pinturas en el interior, y entre las mejor conservadas están las de la techumbre del coro, obra de Finn Krafft. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de madera de Høyjord.
Grenlandsbroen

Grenlandsbroen er Norges højeste skråstagsbro med en tårnhøjde på 166 meter. Broen, som blev åbnet i 1996 af Kong Harald 5., er en del af E18. Den krydser Frierfjorden mellem kommunerne Porsgrunn og Bamble i Telemarken fylke. Broen er bygget med en overbygning, der består af sektioner af stål, med dække af beton, støbt på stedet. Broen har kun et tårn og et hovedspænd på 305 meter. Broens totallængde er 608 meter, og gennemsejlingshøjden er 50 meter. Skråstagene er opdelt i 21 kabelpar, med længde fra 84 til 287 meter. Totalt har broen 7 spænd. I 1996 blev broen tildelt årets betontavle. Sammen med Breviksbroen blev Grenlandsbroen i 2002 foreslået fredet i Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner. Den norske rigsantikvar fredede de to broer 17. april 2008. Referencer Eksterne henvisninger Grenlandsbroen på Riksantikvarens hjemmeside kulturminnesok.no
Grenlandsbrua

Die Grenlandsbrua ist eine Straßenbrücke im Süden der norwegischen Provinz Telemark, die auf halbem Wege zwischen Oslo und Kristiansand den Frierfjord zwischen den Kommunen Porsgrunn und Bamble überspannt. Beschreibung Die 1996 von König Harald V. eröffnete Brücke ist ein Teil der Europastraße 18, die in diesem Bereich zur Entlastung der älteren, 1 km weiter östlich liegenden Breviksbrua vollkommen neu als zweispurige, kreuzungsfreie, autobahnähnliche Strecke angelegt wurde. Die insgesamt 608 m lange und den Fjord mit einer lichten Höhe von 50 m überquerende Grenlandsbrua schließt im Norden unmittelbar an den 2,2 km langen Kjerholt Tunnel an; an ihrem südlichen Ende beginnt nach wenigen Metern der 760 m lange Bamble Tunnel. Sie hat zwei Fahrspuren mit schmalen Seitenstreifen, aber keinen Gehweg und ist deshalb nur 12 m breit. Die einhüftige Schrägseilbrücke hat einen 166 m hohen, H-förmigen Pylon aus Stahlbeton am Nordufer, dessen Schrägseile auf der einen Seite das Brückendeck über der Hauptöffnung mit einer Spannweite von 305 m tragen. Die nur 67 m lange Seitenöffnung auf seiner anderen Seite wird von je zwei Seilen auf beiden Seiten des Brückendecks getragen. Sie endet unmittelbar am Tunnelportal. Die restlichen Schrägseile sind im schrägen Berghang oberhalb des Tunneleingangs hinter markanten Betonstrukturen im Fels verankert. Das Brückendeck ist eine Verbundkonstruktion aus einem stählernen, trapezförmigen Hohlkasten mit einem Deckel aus einer Betonplatte mit Randbalken, wobei in dem abgespannten Teil ein spezieller Leichtbeton (LC 55) verwendet wurde. An die Hauptöffnung schließen sich 4 jeweils 48 m lange Felder und ein Endfeld mit 44 m an, die von Betonpfeilern gestützt werden. Die Grenlandsbrua wurde von dem Ingenieurbüro Aas-Jakobson in Zusammenarbeit mit den Architekten Lund & Slaatto und Lunde & Løvseth geplant und mit dem Betongtavlen preisgekrönt. Der Pylon war – nach einer Reihe von Sendemasten und -türmen – Norwegens höchstes Bauwerk, wurde jedoch inzwischen von den Pylonen der Hardangerbrua abgelöst. Weblinks Grenland Bridge (PDF; 446 kB) Referenzblatt des Ingenieurbüros Aas-Jakobsen Siehe auch Liste von Brücken in Norwegen
Grenland Bridge

Grenland Bridge (Norwegian: Grenlandsbrua) is Norway's highest cable-stayed bridge with a tower height of 168 metres (551 ft). The bridge, which opened in 1996, is part of the European Route E18 highway and it crosses the Frierfjord, a fjord in Telemark county. The bridge connects the town of Brevik in Porsgrunn Municipality to the town of Stathelle in Bamble Municipality. When built, it replaced Brevik Bridge (Breviksbrua) as the primary route across the fjord. The 608-metre-long (1,995 ft) bridge uses cable stayed construction to provide clearance for vessels up to 50 metres (164 ft) in height. The stay cables are arranged in 21 cable pairs with lengths from 84 to 287 metres (276 to 942 ft). The bridge's span is 305 metres (1,001 ft). It has two lanes, one per direction. In 2021 the construction of a similar bridge started just west of the existing bridge. It will be opened in 2025, and then there will be four-lane motorway traffic with one direction per bridge. References External links Grenland Bridge on en.Broer.no
Puente Grenland

El puente de Grenland (en noruego Grenlandsbrua) es el puente atirantado de más altura de Noruega con 166 metros. El puente, inaugurado en 1996, sirve de paso de la eurovía E18. Cruza el Frierfjord, un fiordo que separa los municipios de Porsgrunn y Bamble en la provincia de Telemark. Cuando se construyó reemplazó al puente Brevik como ruta primaria a través del fiordo. El puente, de una longitud de 608 metros, utiliza una construcción atirantada para proveer un gálibo para el tráfico marítimo de 50 metros sobre el nivel del mar. Los tirantes están agrupados en 21 parejas de cable con longitudes entre 84 y 287 metros. El vano principal es de 305 m.​ Véase también Los puentes más altos del mundo Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Puente Grenland. Grenland Bridge on en.Broer.no
Most Grenlandzki

Most Grenlandzki (nor. Grenlandsbrua) - najwyższy most wantowy w Norwegii o wysokości pylonu 166 metrów. Most budowano od 1994, a otwarto w 1996. Przechodzi nad Frierfjordem. Most, którego długość wynosi 608 metrów, jest konstrukcji wantowej, żeby zapewnić przepływ statkom o wysokości do 50 metrów. Rozpiętość olinowania wynosi 305 metrów. Przypisy
Grenlandsbron

Grenlandsbron (norska: Grenlandsbrua) är en snedkabelbro i Telemark fylke i södra Norge, där Europaväg 18 korsar Frierfjorden mellan Bamble kommun och Porsgrunns kommun. Den är 608 meter lång och öppnades för trafik 1996. Brons utformning blev vald efter en arkitekttävling. Den utgörs av en snedkabelbro med sju spann och endast en pylon. När bron öppnades 1996 var pylonen det högsta byggnadsverket på norska fastlandet med en höjd av 166 meter. Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Grenlandsbron.﻿
Svene kyrka

Svene kyrka (norska: Svene kirke) är en kyrkobyggnad i Flesbergs kommun i Buskerud fylke i sydöstra Norge. Kyrkan ligger i tätorten Svene. Kyrkobyggnaden Under medeltiden fanns en kyrka i Svene och socknen omtalas år 1328 och år 1358. I en visitationsrapport från år 1595 av biskop Jens Nilssøn är kyrkan omnämnd som annex till Flesberg. I kyrkoräkenskaperna beskrivs den vara en förfallen stavkyrka. Nuvarande träkyrka uppfördes 1738 på mark som tillhörde Svenesunds gård. Kyrkan är byggd i korsform med kor i östra korsarmen och sakristia mellan östra- och norra korsarmen. Ingångar finns i södra och västra korsarmarna. Alla korsarmar täcks av sadeltak. I korsmitten finns en takryttare med tornspira. Ytterväggarna är klädda med vitmålad stående panel. Inventarier En orgel tillverkad av Haavel Christophersen Gaarder installerades år 1797. Vid slutet av 1800-talet genomgick den omfattande reparationer och förändringar. År 1976 restaurerades orgeln av Ernst Junker. De båda kyrkklockorna är från år 1781 samt år 1870. Den åttakantiga dopfunten har en fot daterad till år 1788 och en åttakantig himmel daterad till år 1748. Predikstolen i barockstil är daterad till år 1696. Altartavlan är målad år 1696 av Niels Bragernes och har motivet nattvarden. Referenser Svene kirke i norske-kirker.net Svene kirke i norgeskirker.no Externa länkar Flesberg kirkelige fellesråd Wikimedia Commons har media som rör Svene kyrka.﻿
Lørenskog Ishall

Lørenskog Ishall er en skøjtebane ved Lørenskog, som blev åbnet den 12. marts 1988 som den 18. skøjtebane i Norge. Hallen er hjemsted for Lørenskog IK og internationale kampe spilles her. og har en publikumskapacitet på 2450 pladser. I 2007 blev der installeret en ny ishockeybane i hallen. Tilskuerrekorden er 2720, den 13. april 2012 mod Stavanger Oilers. Eksterne henvisninger
Lørenskog Ishall

Die Lørenskog Ishall ist ein Eishockeystadion in Lørenskog, Norwegen. Geschichte Die Lørenskog Ishall wurde 1984 eröffnet und ist seither Heimspielstätte der professionellen Eishockeymannschaft Lørenskog IK aus der GET-ligaen. Weblinks Lørenskog Ishall auf hockeyarenas.net (deutsch)
Lørenskog Ishall

Lørenskog Ishall – kryte lodowisko położone w Lørenskog, na którym swoje mecze rozgrywa drużyna hokejowa GET-ligaen – Lørenskog IK. Obiekt powstał w 1988 roku i może pomieścić 1 350 widzów. Linki zewnętrzne Idrettshaller – Lørenskog Kommune. lorenskog-kultur.no. (norw.). Lørenskog Ishall. hockeyarenas.net. (ang.).
Rud kirke, Norge

Rud kirke ligger i Modum sokn i Modums kommun i Buskerud fylke i Norge. Kyrkan ligger invid Riksvei 35 omkring fem kilometer norr om Vikersund. Omgivande kyrkogård sträcker sig mestadels ut åt norr. Norr om kyrkan finns ett bårhus som delvis ligger under marken. Kyrkobyggnaden Träkyrkan består av ett rektangulärt långhus med ett nästan kvadratiskt kor i öster. Norr om koret finns en sakristia. Kyrktornet är en takryttare som vilar ovanför långhusets västra kortsida. Kyrkan uppfördes 1917 efter ritningar av arkitekt Hans Horn och invigdes 27 september samma år. 1969 eldhärjades kyrkan då merparten av dess inventarier gick åt. Efter branden utvidgades kyrkan österut med en dopsakristia. Inventarier Altartavlan är en kopia av kyrkans första altartavla som förstördes i branden 1969. Den åttakantiga dopfunten klarade branden 1969 och målades om i andra färger. Två kyrkklockor är gjutna 1917 och 1923 av O. Olsen & Søn. Referenser Norges kirker Norske kirkebygg Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Rud kapell.
Gräberfeld Mølen

Das Gräberfeld Mølen liegt westlich von Nevlunghavn in der norwegischen Provinz Vestfold auf einer meernahen Moräne vom Ende der letzten Eiszeit. Am Strand liegen 16 große Rösen mit bis zu 35,0 m Durchmesser und über 200 kleine Steinhaufen und -reihen, sowie eine ungewöhnliche Schiffssetzung (norwegisch Skipssetning). Die kleinen Steinhaufen stammen aus der Eisen- und Wikingerzeit (500 v. Chr.-1050 n. Chr.), während die Rösen eventuell aus der Bronzezeit (1800–500 v. Chr.) stammen. Fast alle Steinhaufen haben Vertiefungen von Plünderungen oder von der so genannten „haugbrot“, der rituellen Entfernung der Toten, deren Motiv unklar ist. Der Ort hat seinen Namen von dem altnordischen Wort „mol“, also Steinhügel. Mølens Bestattungsareal ist untypisch für die Eisenzeit und Wikingerzeit, da die Grabhügel sind nicht in der Nähe von landwirtschaftlichem Gebiet liegen. Die Schiffssetzung von Mølen (norwegisch Skipssetning på Mølen) ist einzigartig in Skandinavien. Zwischen 250 und 300 n. Chr. war am Strand ein Boot verbrannt worden. Dann wurden Steine in die Asche gelegt und der Umriss und die Spanten des Bootes mit Steinen markiert. Die niedrige, bootsförmige Steinsetzung wurde in den 1970er Jahren ausgegraben. Eisennägel und Asche wurden gefunden. In der Nähe Gräberfeld von Istrehågan Gräberfeld von Elgesem Weblinks Beschreibung (engl.) Beschreibung (engl.) und Bilder
Tumulus de Mølen

Les Tumulus de Mølen sont situés à Nevlunghavn dans la municipalité de Larvik, dans le comté de Vestfold og Telemark, en Norvège. Description Le champ funéraire de Mølen est située sur le côté est de l'entrée du Langesundsfjord (en), proche de Nevlunghavn. C'est une partie du Raet, la vaste chaîne de la dernière période glaciaire qui s'étend de la Finlande à la Suède et le long de la côte norvégienne jusqu'à la péninsule de Kola. Le site comprend 250 tombes plus grandes et plus petites construites en galets du Raet. Sur ce cimetière, il y a 16 cairns de taille considérable, dont quatre peuvent être considérées comme des tumulus de grande taille, d'un diamètre compris entre 25 et 35 mètres. Le plus grand mesure cinq mètres de haut. Les tumulus funéraires les plus hauts de Mølen peuvent avoir jusqu'à 3 500 ans, c'est-à-dire de l'âge du bronze, mais la plupart des tumulus datent de la fin de l'âge du fer et de l'âge des Vikings. Un tumulus funéraire se détache clairement des autres. Il se compose de pierres qui forment une forme de navire de 20 mètres de long. Ce n'est que dans cette tombe que des objets funéraires ont été trouvés. Il y avait là quelque 70 rivets de bateaux entourés de cendre qui sont datés de l'époque juste après la naissance du Christ . L'archéologue Anton Wilhelm Brøgger l'a décrit comme suit en 1938 : Ce puissant sol de la période glaciaire, rempli de masses infinies de pierres rugueuses et rondes, forme une plage vers la mer et se termine par un isthme, c'est comme un petit continent qui se termine, - c'est là que se termine le Vestfold. Large et puissante, elle pousse des falaises à l'ouest de Nevlunghavn en une immense plage où se dresse la mer ouverte. Et le bord le plus élevé est couronné par les grosses tours anciennes qui se dressent majestueusement et fermement de profil contre le ciel. Accessibilité Le moyen le plus simple de se rendre à Mølen est de marcher le long du sentier côtier, depuis Nevlunghavn ou Helgeroa. Le sentier côtier fait partie du sentier de la mer du Nord, long de plus de 5 000 km, qui comprend des sentiers de randonnée côtiers en Norvège, en Suède, au Danemark, en Allemagne, aux Pays-Bas, en Angleterre et en Écosse. Galerie Voir aussi Notes et références Source de la traduction (no) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en norvégien intitulé « Mølen gravrøyser » (voir la liste des auteurs). Portail de l’archéologie Portail de la Norvège Portail de la mort
Hof Church (Vestfold)

Hof Church (Norwegian: Hof kirke) is a parish church of the Church of Norway in Holmestrand Municipality in Vestfold county, Norway. It is located in the village of Hof. It is one of the churches for the "Hof, Vassås og Eidsfoss" parish which is part of the Nord-Jarlsberg prosti (deanery) in the Diocese of Tunsberg. The white, stone church was built in a long church design around the year 110 using plans drawn up by an unknown architect. The church seats about 210 people. History The earliest existing historical records of the church date back to the year 1367, but the church was not built that year. The church was likely built in the second half of the 12th century. The building originally included a nave and chancel, which are both made of stone (with timber-framed gables). In 1662, a stone sacristy was built on the east end of the chancel. At some point, a church porch was added to the west end of the nave. Like other churches in the area, this one was owned by the Count of Jarlsberg from 1673 until it was sold to the parish in 1765 for 900 rigsdaler. In 1814, this church served as an election church (Norwegian: valgkirke). Together with more than 300 other parish churches across Norway, it was a polling station for elections to the 1814 Norwegian Constituent Assembly which wrote the Constitution of Norway. This was Norway's first national elections. Each church parish was a constituency that elected people called "electors" who later met together in each county to elect the representatives for the assembly that was to meet in Eidsvoll later that year. In 1815, the old church porch was replaced with a new one. In 1958, the church porch was torn down and a new wooden one was built in its place. Media gallery See also List of churches in Tunsberg References