NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Oslo University Hospital, Rikshospitalet

Oslo University Hospital, Rikshospitalet, is one of the four main campuses of Oslo University Hospital in Oslo, Norway. It was an independent hospital, Rigshospitalet, later spelled Rikshospitalet ("The National Hospital"), from 1826 to 2009, when it merged with other university hospitals in Oslo. It is a highly specialized university hospital with special assignments in research and the development of new methods of treatment. Rikshospitalet is a part of Southern and Eastern Norway Regional Health Authority, and is affiliated with the University of Oslo. About 60% of the patients admitted to Rikshospitalet are referred from other hospitals in Norway for more specialized investigations and treatment. In Norway, Rikshospitalet plays an important part with expert knowledge of the treatment of rare and complicated disorders. Rikshospitalet covers the whole country in various fields, including organ and bone marrow transplants, advanced neurosurgery, and treatment of children with congenital malformations. Rikshospitalet is also responsible for health care to the Norwegian royal family. Rikshospitalet had 585 beds as of 2005. It is renowned for its architecture. Rikshospitalet merged in 2005 with the Norwegian Radium Hospital to create Rikshospitalet–Radiumhospitalet. The English form of the name was The University Hospital Rikshospitalet-Radiumhospitalet. Later (in October 2007) the notation was changed to "Rikshospitalet HF" (Rikshospitalet University Hospital HF) and that name now covers what used to be 12 different governmental hospitals (Rikshospitalet, Radiumhospitalet, Geilomo, Strålesatelitt ved Sykehuset Innlandet, Hjertesenteret i Oslo, Epilepsisenteret SSE, Spesialsykehuset for rehabilitering i Stavern, Voksentoppen, Spesialsykehuset for rehabilitating i Kristiansand, Nordagutu opptreningssenter og kvinneklinikken Føderiket), each with their own specialties and now under the same "branding". The Hospital carries out 1.2 Million treatments annually. It also performs 50% of medical research in Norway. The hospital is the last stop on the Ullevål Hageby Line of the Oslo Tramway. Rikshospitalet Station is served by lines 17 and 18. Oslo Heliport, Rikshospitalet (ICAO: ENRH) consists of a 20.55-meter (67.4 ft) diameter helipad 20 meters (66 ft) from the emergency department. History It was previously located between Ullevålsveien and Pilestredet—roads in Oslo. 1 April 1944, a radio station of The Resistance, located in the loft of Women's Clinic, was raided on 1 April 1944. (Knut Haugland shot four, and escaped.) It moved to its current location in 1999. References
Hôpital national norvégien

L'Hôpital national (Rikshospitalet en norvégien) se trouve à Oslo, Norvège, où il fut fondé en 1826. C'est un hôpital universitaire hautement spécialisé particulièrement tourné vers la recherche et le développement de nouvelles méthodes thérapeutiques. Il fait partie de l'« Autorité sanitaire de la région de Norvège du sud » et est affilié à l'Université d'Oslo. Environ 60 % des patients hospitalisés sont adressés par d'autres hôpitaux de Norvège pour des examens complémentaires et des traitements spécialisés. En Norvège, le Rikshospitalet a un rôle important d'expertise dans les cas compliqués et les maladies rares. Il couvre les besoins de tout le pays dans des domaines comme la transplantation d'organes, la neurochirurgie de pointe, et le traitement des malfornmations congénitales chez les enfants. Les membres de la famille royale de Norvège sont soignés dans cet établissement. L'hôpital national compte 585 lits. Il est connu pour son architecture. L'hôpital national a fusionné en 2005 avec l'hôpital norvégien du radium (Radiumhospitalet) pour devenir l'« Hôpital Universitaire Rikshospitalet-Radiumhospitalet HF ». Le 1er janvier 2009, l'hôpital national a été regroupé avec les deux autres hôpitaux universitaires de la région d'Oslo - l'Ullevålhospitalet (fondé en 1887) et l'Akerhospitalet (fondé en 1895) - au sein d'une nouvelle structure, qui a permis de fonder l'hôpital de l'université d'Oslo (en norvégien Oslo universitetssykehus), qui est désormais le plus grand hôpital de Scandinavie. Il est affilié à la faculté de médecine de l'université d'Oslo. Liens externes (en) Site officiel du Rikshospitalet Portail de la médecine Portail d'Oslo
Rikshospitalet

Rikshospitalet (tidigare skrivet Rigshospitalet) är ett norskt universitetssjukhus i Oslo, etablerat 1826. Från 1 januari 2009 är det en del av Oslo universitetssjukhus, som omfattar flera sjukhus i Oslo, och betecknas officiellt Oslo universitetssykehus, Rikshospitalet. Källor Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från danskspråkiga Wikipedia, tidigare version. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Rikshospitalet.
Fort d'Akerøy

Le fort d'Akerøy (en norvégien Akerøy fort) est une fortification faisant partie des fortifications de Fredrikstad. Elle se situe sur l'îlot de Festingsholmen à proximité immédiate de l'île d'Akerøya, dans l'archipel de Hvaler, dans le sud de la Norvège. Le fort fut construit en 1664, alors que le Bohuslän venait d'être perdu au profit de la Suède en 1658, Hvaler se retrouvant alors à la frontière. Le fort pouvait être défendu par 150 personnes et 27 canons. Cependant, le fort n'eut jamais de quelconque importance et en 1807, lorsque la Norvège entra en guerre contre la Suède, il fut détruit par les Norvégiens eux-mêmes pour éviter que les Suédois ne l'utilisent. Il fut restauré à partir de 1972 et fait partie depuis 2009 du parc national d'Ytre Hvaler. Portail de la Norvège Portail des châteaux
Østbanestasjonen

Østbanestasjonen (Østbanestationen, i daglig tale Østbanen) var en banegård i Oslo. Stationen åbnede i 1854 som sydlig endestation for Norges første jernbane, Hovedbanen til Eidsvoll. Stationen blev udvidet flere gange, men i forbindelse med åbningen af Oslotunnelen i 1980 ombyggedes den til Oslo S, der fik en ny stationsbygning ved siden af den gamle, og også har erstattet Vestbanestasjonen. Stationsbygninger Den første stationsbygning blev opført efter tegninger af arkitekterne Heinrich Ernst Schirmer og Wilhelm von Hanno. Dele af bygningen fra 1854 i rødt tegl findes stadig som en del af centralstationen, men uden tårnet og den første perronhal. Efter åbningen af Østfoldbanen blev det nødvendigt at udvide stationen. Perronhallen blev større og fik mere luft, og mod havnen og Jernbanetorget opførtes der to nye fløje i pudset tegl tegnet af arkitekt og stadskonduktør Georg Andreas Bull, der et årti forinden havde tegnet Vestbanestasjonen. Bygningen fik en rigt dekoreret facade i nyrenæssance. Den udvidede Østbanestasjonen stod færdig i 1882. Det meste af bygningerne eksisterer stadig, men perronhallen er nu omdannet til butikscentret Østbanehallen, der er direkte forbundet med centralstationen, og som nu huser forskellige butikker, spisesteder og hotel. Noter Eksterne henvisninger Østbanestasjonen på Riksantikvarens hjemmeside kulturminnesok.no
Oslo Østbanestasjonen

Die Østbanestasjon (deutsch Ostbahnhof) am Jernbanetorget in Oslo, Norwegen, ist der ursprüngliche Endbahnhof der Hovedbane nach Eidsvoll. Im täglichen Sprachgebrauch wird sie auch als Østbanen bezeichnet. Sie wurde 1854 fertiggestellt und 1882 erweitert. Bis zur Ablösung durch den neuen Hauptbahnhof Oslo Sentralstasjon diente sie als Bahnhof für die östlich von Oslo gelegenen Bahnlinien. Bahnhofsgebäude Das Bahnhofsgebäude wurde nach einem Entwurf der Architekten Heinrich Ernst Schirmer und Wilhelm von Hanno erbaut. Das Gebäude aus rotem Ziegelstein steht immer noch, eingebaut in den neuen Hauptbahnhof, aber ohne Turm und die ursprüngliche Bahnsteighalle. Nach der Eröffnung der Østfoldbane musste der Bahnhof erweitert werden. Die Bahnsteighalle wurde neu gebaut und Richtung Hafen und Jernbanetorget wurden zwei neue Flügel in verputztem Ziegelstein angebaut, geplant vom Architekten und Stadskonduktør Georg Andreas Bull, der zuvor auch die Vestbanestasjon entworfen hatte. Die Fassade bekam einen reichen Schmuck im Stil der Neorenaissance. Die erweiterte Østbanestasjon wurde 1882 vollendet. Der größte Teil ist immer noch erhalten, jedoch dient die Bahnsteighalle heute als Ladenpassage. Siehe auch Vestbanestasjonen Weblinks Østbanestasjonen bei Kulturminnesøk (norwegisch) Einzelnachweise
Station Oslo-Østbanen

Station Oslo-Østbanen is een voormalig station in de Noorse hoofdstad Oslo. Tot de opening van het centraal station in 1980 was Østbanestasjon het belangrijkste station van de stad, en daarmee ook van het land. Het station werd gebouwd in samenhang met de opening van de eerste spoorlijn in het land: Hovedbanen. Het werd ontworpen door de van oorsprong Duitse architecten Heinrich E. Schirmer en Wilhelm von Hanno. Østbanestasjon was het eindpunt van de lijnen naar Oslo vanuit het oosten. Naast Hovedbanen waren dat onder meer Kongsvingerbanen en Østfoldbanen. Het stationsgebouw van Østbanen staat direct naast het nieuwe station aan Jernbanetorget. Na de opening van Oslo-S verloor het stationsgebouw zijn functie. De oude stationshal is tegenwoordig in gebruik als winkelcentrum. Zie ook Station Oslo-Vestbanen
Østbanestasjonen

Østbanestasjonen (i dagligt tal kallad Østbanen) var en järnvägsstation i Oslo som var slutstation för Hovedbanen till Eidsvoll. Stationen, som uppfördes 1854, ligger vid Jernbanetorget. 1980 ersattes den av den nya Oslo Sentralstasjon. Stationen ritades av arkitekterna Heinrich Ernst Schirmer och Wilhelm von Hanno. Den ursprungliga stationsbyggnaden i rött tegel finns kvar, inbyggd i Sentralstasjonen, men utan tornet och den ursprungliga banhallen. Efter att Østfoldbanen hade öppnats byggdes stationen ut. Banhallen förnyades, och mot hamnen och Jernbanetorget uppfördes två nya byggnader i putsat tegel, ritade av arkitekten och lantmätaren Georg Andreas Bull. Denne hade tidigare ritat Vestbanestasjonen. Fasaderna dekorerades i nyrenässansstil. Den utbyggda Østbanestasjonen stod färdig 1882. Det mesta av stationsbyggnaden är bevarat, men banhallen används idag som butikscentrum. Se även Vestbanestasjonen Externa länkar Kunsthistorie.com - Østbanen
Østre Fredrikstad Kirche

Die Østre Fredrikstad Kirche (norwegisch Østre Fredrikstad kirke) befindet sich in Fredrikstad, Provinz Østfold/Norwegen. Die Kirche befindet sich zentral in der Altstadt (Gamlebyen) von Fredrikstad. Mit dem Steinbau wurde nach dem großen Brand von 1764, bei dem nahezu alle Häuser der Stadt zerstört wurden, begonnen. Am 22. September 1779 wurde die Kirche, welche das Zentrum der östlichen Kirchengemeinde Fredrikstad mit etwa 7000 Mitgliedern bildet, geweiht. Baumeister war Christian Ludvig Clementz (1724–1800). Die Østre Fredrikstad Kirche ist das siebte Kirchengebäude, das sich an dieser Stelle befindet. Der erste Bau datiert auf das Jahr 1567. Er brannte ebenso wie die fünf folgenden Bauten nieder. Der 1779 fertiggestellte Steinbau hat 650 Sitzplätze. Sie hat eine Länge von 40,5 und eine Breite von 30,5 m. Der Turm hat mit Spitze eine Höhe von 41 m. Die Altartafel mit der Darstellung des letzten Abendmahls stammt von J. S. Brøgger (1747–1793) aus dem Jahr 1779. Literatur A. Nygård-Nissen: Kirken i Fredrikstad. Gamlebyen og festningen. Oslo 1934 Weblinks www.fredrikstad.kirken.no (norwegisch) Østre Fredrikstad kirke (norwegisch)
Raudholmane

Raudholmane est une île norvégienne du comté de Hordaland appartenant administrativement à Os. Description Rocheuse et couverte de quelques arbres en son centre, à fleur d'eau, elle s'étend sur environ 225 m de longueur pour une largeur approximative de 75 m. Notes et références Voir aussi Articles connexes Liste des îles de Hordaland Liens externes Vue satellite Ressources relatives à la géographie : Common Database on Designated Areas Naturbase Sentralt stadnamnregister World Database on Protected Areas Portail de la Norvège Portail des îles
Frognerseteren

Frognerseteren is a neighborhood of Oslo, Norway, located within Nordmarka. It is a popular starting point for recreational hiking and skiing in Oslo. Frognerseteren Station is the terminal station of the Holmenkollen Line of the Oslo Metro. Frognerseteren Restaurant (59°58′39″N 10°40′39″E) and conference facilities is one of the best examples of architectural style Dragestil in Oslo. Frognerseteren means the seter ("mountain dairy farm", roughly comparable to shieling) of Frogner (Manor). Frognerseteren with parts of the Nordmarka forest (Frognerseterskogen) was part of Frogner Manor until 1848, when the owner Jacob Benjamin Wegner sold the rest of the estate but kept Frognerseteren. Wegner's heirs sold Frognerseteren to Thomas Johannessen Heftye in 1864, and Heftye's heirs sold Frognerseteren to Christiania municipality in 1889. The restaurant menu is based on traditional Norwegian cuisine. References External links Frognerseteren Restaurant (in English)
Frognerseteren

Frognerseteren est un quartier d'Oslo, en Norvège, situé dans la région forestière de Nordmarka. C'est un point de départ populaire pour la randonnée pédestre et le ski dans la capitale norvégienne. La gare de Frognerseteren est la station terminus de la ligne Holmenkollen du métro d'Oslo (ligne 1). Notes et références Liens externes Ressource relative à l'architecture : Kulturminne Portail d'Oslo Portail des sports d’hiver
Frognerseteren

Frognerseteren – zabytkowe, drewniane schronisko turystyczne z restauracją na szczycie Holmenkollen w Oslo, zlokalizowane na wysokości 435 m n.p.m. Historia W 1865 konsul i bankier, Thomas Heftye kupił ziemię wokół dzisiejszego schroniska. W tym czasie miejsce to nazywano Seter (letnie pastwisko na dużej wysokości) pod farmą Frognera, stąd nazwa. Thomas Heftye był jednym z założycieli Den Norske Turistforening (Norweskiego Stowarzyszenia Turystycznego) i pełnił funkcję jego prezesem aż do śmierci w 1888. Budynek, który nosi nazwę Domem Heftye, stojący bezpośrednio przed Frognerseteren, został wzniesiony przez niego w 1867. Podróżnikom oraz turystom zapewniono tu bezpłatny wstęp serwowano nieskomplikowane dania. Gmina Kristiania zakupiła ten teren od wdowy po Heftye w 1889 i natychmiast rozpoczęła budowę części obiektu, dziś nazywanego Frognerseteren. Najstarszą część budynku ukończono w 1891 i tego czasu sięgają również tradycje kulinarne tutejszej restauracji. Projektantem drewnianego obiektu był architekt Holm Munthe. Frognerseteren zawsze miał szczególne znaczenie dla mieszkańców Oslo, a także dla turystów. Pomieszczenia Poszczególne pomieszczenia w schronisku to: Skjenkestua z drewnianymi sufitami i widokiem na Oslo (40 osób), Peisestua z malowanymi sufitami, kominkami i zamkniętym balkonem (60 osób), Kvisten - pokój z widokiem na osiem osób, Styrerommet z bogatym wystrojem wnętrza, w którym znajdują się zabytkowe meble i kominek, Storstua - najokazalsza sala bankietowa, która może pomieścić ponad stu gości przed podwójnym kominkiem. Dojazd Dojazd w pobliże schroniska zapewnia Linia Holmenkollen, należąca do systemu metra w Oslo. Stacja Frognerseteren jest ostatnim przystankiem tej linii. Galeria Przypisy Linki zewnętrzne Frognerseteren na Lokalhistoriewiki.no – dostęp 15.2.2020
Frognerseteren

Frognerseteren är en kulturgård i skogsområdet Nordmarka i utkanten av Oslo, på Tryvannhøyden, även kallad Tryvasshøgda och Tryvasshøyden. I dag ett populärt rastställe, skapat som sommarställe av finansmannen Thomas Johannessen Heftye efter att denne 1865 köpt marken. Denne var i slutet av 1800-talet en ledande person inom träindustri och bankrörelse i Oslo. Det finns flera platser kring Oslo med 'seter' i namnet. Förutom Frognerseteren finns till exempel Lambertseter. En 'seter' (svenska: säter) var ofta högt belägna, betesområden som tillhörde närliggande lantbruksfastigheter. Holmenkollbanan har sin ändstation vid Frognerseteren.
Northrop F-5 Freedom Fighter

Northrop F-5 Freedom Fighter er et amerikanskbygget kampfly med to General Electric J85 jetmotorer. Flyet blev fremstillet af Northrop Corporation. Den ubevæbnede, tosædede Northrop T-38 Talon er et supersonisk træningsfly og mange af NATO's piloter er blevet uddannet i disse. Senere udgaver af flyet kaldes F-5E Tiger og har en radar – den sidste udgave var F-20 Tigershark med én enkelt General Electric F404-motor (F-18 Hornet har to af disse motorer). F-20 var udviklet til eksport til mindre pålidelige allierede under Jimmy Carters præsidentperiode. Da Ronald Reagan blev præsident fik disse lande mulighed for at købe mere avancerede kampfly og grundlaget for F-20 forsvandt. Eksterne henvisninger Global Aircraft – F-5 Freedom Fighter FAS – F-5 Freedom Fighter Arkiveret 18. august 2006 hos Wayback Machine Se også Kampfly Militærfly Noter
Northrop F-5

Northrop F-5A/B Freedom Fighter in F-5E/F Tiger II sta dvomotorni reaktivni lovski letali proizvajalca Northrop. Podjetje je načrtovalo F-5 na podlagi razpisa ameriške vojske, s katero so želeli dobiti majhno letalo vrhunskih sposobnosti, ki bo hkrati uporabno v več nalogah, stroški uporabe pa bodo majhni. Zgodovina je hotela, da to letalo nikoli ni prišlo v redno uporabo v ameriških zračnih silah. Na razpisu je zmagalo letalo F-16. Ker je bila tovarna Northrop na robu bankrota, so morali najti novega kupca. Izboljšali so ga, mu dali dva nova, močnejša motorja in ga ponudili državam zveze NATO in južnoameriškim državam. Letalo je čez noč postalo hit v teh državah. Kasneje ga je ZDA ponudila tudi svojim arabskim zaveznicam. Dobilo je ime F-20 Tigershark. Nekaj teh letal leti tudi v letalski šoli Top Gun v mestu Miramar. Letala so prebarvali v barve sovjetskih zračnih sil, pilote pa izšolali v sovjetskih letalskih in bojnih taktikah, tako da se kosajo z najbolšimi piloti, kar jih premorejo ameriške letalske sile. Uporaba F-5E se v državah, ki so se odločile za njegov nakup, nadaljuje še danes. Kasneje je bilo večkrat posodobljeno. Specifikacije (F-5E Tiger II) Splošne karakteristike Posadka: 1 Dolžina: 47 ft 4¾ in (14,45 m) Razpon kril: 26 ft 8 in (8,13 m) Višina: 13 ft 4½ in (4,08 m) Površina kril: 186 ft² (17,28 m²) Aeroprofil: NACA 65A004.8 v korenu, NACA 64A004.8 na koncih Teža praznega letala: 9558 lb (4349 kg) Naložena teža: 15745 lb (7157 kg) Maks. vzletna teža: 24722 lb (11214 kg) * Vitkost krila: 3,86 Notranje gorivo: 677 am. galon (2563 L) Zunanje gorivo: 275 am. galon (1040 L) na rezervoar (največ trije rezervoarji) Zmogljivost Maks. hitrost: 917 vozlov (Mach 1,6, 1060 mph, 1700 km/h) ; na višini Doseg: 760 nmi (870 milj, 1405 km) Največji doseg: 2010 nmi (2310 mi, 3700 km) Višina leta: 51800 ft (15800 m) Hitrost vzpenjanja: 34400 ft/min (175 m/s) Razmerje vzgon/upor: 10.0Oborožitev Strelno orožje: 2× 20 mm (0.787 in) M39A2 revolverska topova v nosu, 280 nabojev na top Nosilci za orožje: Skupno 7 s kapaciteto 7.000 lb (3.200 kg) in zalogo orožja s kombinacijo: Rakete: ***2× LAU-61/LAU-68 izstreljevalca raket ; ali 2× LAU-5003 izstreljevalca raket (vsak z 19× CRV7 70 mm raketmai); ali 2× LAU-10 izstreljevalca raket (vsak z 4× Zuni 127 mm raketami); ali 2× Matra izstreljevalca raket (vsak z 18× SNEB 68 mm raketami) Izstrelki: ***4× AIM-9 Sidewinder ali 4× AIM-120 AMRAAM rakete zrak-zrak 2× AGM-65 Maverick rakete zrak-zemlja AA-8 Aphid, AA-10 Alamo, AA-11 Archer rakete na iranski verziji Bombe: Konvencionalne in vodene bombe Drugo: ***do 3× 150/275 am. galon Sargent Fletcher odvrgljivi rezervoarji 2× GPU-5/A 30mm topova na tajskih verzijah Letalska elektronika Emerson Electric AN/APQ-153 radar na prvih F-5E Emerson Electric AN/APQ-159 radar na zadnjih serijskih F-5E AN/AVQ-27 Laser Target Designator Set (LTDS), samo za F-5B in F-5F only. Viri Hall, George (1988). Top Gun lovci in druga vojaška letala ZDA. Naša obramba. COBISS 7043840.
Bergens Sjøfartsmuseum

Bergens Sjøfartsmuseum er et søfartsmuseum i Bergen i Norge. Det blev etableret i 1921. I 1962 flyttede museet ind i sin egen bygning, der var tegnet af arkitekt Per Grieg. Det har en monumental romantisk stil med kraftige stenvægge. Udstillingslokalerne er bygget omkring en indre atriumgård med glasvægge. Udstillingene dækker hele søfartshistorien fra oldtiden frem til moderne tid. Her findes flere unikke genstande og en stor samling modeller af kendte skibe. Museet bliver også brugt som selskabslokale. Per Kristian Sebak overtog stillingen som direktør ved Bergens Sjøfartsmuseum efter Tore L. Nilsen fra og med 1. januar 2015. Litteratur Welle-Strand, Erling (1916-2013) (1974). Museums in Norway. Royal Ministry of Foreign Affairs. ISBN 8271770039. Eksterne henvisninger Officiel hjemmeside Bergen byleksikon på nett, om Bergens Sjøfartsmuseum
Schifffahrtsmuseum Bergen

Das Schifffahrtsmuseum Bergen (norw.: „Bergens Sjøfartsmuseum“) wurde 1962 errichtet und zuvor vom norwegischen Architekten Per Grieg entworfen. Es wurde in einem monumentalen Stil mit soliden Steinmauern gebaut. Die Ausstellungsräume sind um ein Atrium herum angelegt. Glaswände lassen von dort aus viel Licht in die Ausstellungsräume. Die Ausstellung zeigt die gesamte Geschichte der Seefahrt von ältester Zeit bis heute. Zur Ausstellung gehören viele einmalige Gegenstände und eine große Sammlung von Modellen bekannter Schiffe und Boote. Das Museum entstand auf Initiative von Haakon Shetelig, der einen großen Teil der noch heute ausgestellten Gegenstände zusammengetragen hatte. Er setzte sich schon 1918 dafür ein, diese ausstellen zu können. 1921 wurde das Schifffahrtsmuseum offiziell gegründet, aber erst 1927 als Teil des Museums Bergen eröffnet. Am 30. April 1962 wurde es in den neuen, eigens dafür gebauten Räumlichkeiten neu eingeweiht. Das Museum wird auch als Versammlungsstätte benutzt. Das Schifffahrtsmuseum Bergen zählt jährlich knapp 28.000 Besucher aus Norwegen und dem Ausland. Rund 40 Prozent der Besucher sind Schulklassen. Im November 2013 überschritt das Museum die Millionengrenze seit der Eröffnung des Museumsgebäudes im Jahr 1962. Am 1. Juli 2011 übernahm Tore L. Nilsen die Stelle des Museumsdirektors von Atle Thowson. 2015 folgte auf ihn Per Kristian Sebak. Am 7. Juni 2013 eröffnete eine große Ausstellung mit dem Namen „En reise mellom to verdener“ (Eine Reise zwischen zwei Welten) in Anlehnung an den 100. Jahrestag der Aufnahme der norwegischen Amerikalinie. Die Ausstellung zeigt den Hintergrund, wie es zur Einrichtung der Linie kam und wie der Betrieb funktionierte. 2023/24 wurde eine Ausstellung über queere Seeleute gezeigt. 2025 begann eine Ausstellung über Wikingerschiffe. Weblinks Bergens Sjøfartsmuseum (Website) Bergen Schifffahrtmuseum im Bergen byleksikon (norwegisch) Bergens Sjøfartsmuseum auf snl.no im Store norske leksikon (norwegisch) Einzelnachweise
Vadfoss Station

Vadfoss Station (Vadfoss stoppested) var en jernbanestation på Kragerøbanen, der lå i Kragerø kommune i Norge. Stationen åbnede som holdeplads sammen med banen 2. december 1927. Oprindeligt hed den Vafoss, men den skiftede navn til Vadfoss i februar 1933. Den blev nedgraderet til trinbræt 1. juni 1970. Stationen blev nedlagt sammen med banen 1. januar 1989. Stationsbygningen blev opført efter tegninger af Gudmund Hoel og Bjarne Friis Baastad ved NSB Arkitektkontor. Litteratur Bjerke, Thor og Holom, Finn (2004). Banedata 2004. Hamar / Oslo: Norsk Jernbaneklubb / Norsk Jernbanemuseum. s. 263. ISBN 82-90286-28-7.: CS1-vedligeholdelse: Flere navne: authors list (link) Aasmund Dahl, red. (1984). NSBs bygningsregistrering: Kristiansand distrikt: Sørlandsbanen. s. 205-210. Eksterne henvisninger Vadfoss Station i Norsk Jernbaneklubbs stationsdatabase Norsk Jernbaneklubbs stationsdatabase: Kragerøbanen