NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Spitzbergák Nemzetközi Magbunker

A Spitzbergák Nemzetközi Magbunker (angolul: Svalbard Global Seed Vault, norvégul: Svalbard globale frøhvelv) egy magtároló a norvégiai Spitzbergákon. A norvég kormány hozta létre abból a célból, hogy megőrizze az ismert élelmiszernövények magvait egy esetleges globális katasztrófa esetén. Története 1984 óta a skandináv országok már működtetnek egy magbankot a szigetcsoporton, egy elhagyott szénbányában. Nagyobb szabású létesítmény felépítését azonban nem kockáztatták meg, mivel a szigetcsoporthoz a Szovjetunió is könnyen hozzáférhetett. Az új magbunker megnyitását követően az itt tárolt mintákat is áthelyezik majd. A magbank építése Az alapkőletétel 2006. június 19-én volt; a projekt jelentőségét jelzi, hogy az eseményen megjelent Norvégia, Svédország, Finnország, Dánia és Izland miniszterelnöke is. A bunker építését 2007 márciusában kezdték el, és 2008 végére fejezték be. A norvég kormány 5 millió euróval járult hozzá az építési költségekhez. A magbank megnyitása A hivatalos megnyitó 2008. február 26-án volt, a norvég miniszterelnök és José Manuel Durão Barroso, az Európai Bizottság elnökének jelenlétében. A létesítmény a Nyugati-föld (Spitsbergen) szigeten, 120 méter mélyen egy homokkőhegy gyomrában kap helyet. A sziget mentes a tektonikus mozgásoktól, és a permafroszt eleve biztosít bizonyos fokú hűtést, amit (helyben bányászott szén energiájával üzemeltetett) hűtőberendezésekkel fokoznak a kívánt szintre. A magokat tároló kamrákat egy méter vastag, megerősített betonfalak, légkamrák és nyomásálló ajtók védik. A lehetséges időjárási változásokat elemezve megállapították, hogy a magbank 200 év múlva még a legpesszimistább forgatókönyv szerint is a tenger szintje fölött lesz. Célja és működése A magbank a világ élelmiszernövényeinek magvait tárolja majd, hogy megőrizzék őket esetleges globális katasztrófák (például atomháború, földrengés vagy világméretű járványok) esetén. A világon mintegy 1300 további magbank működik, jelentős részük azonban különböző szempontból kockázatos országokban. Az új magbunker készleteit csak végső esetben használnák fel, amikor a többi már valamilyen okból megsemmisült. Az akár 3 millió mag befogadására is alkalmas létesítmény gyűjteményét a Global Crop Diversity Trust gondozza a jövőben. A magokat −18 °C hőmérsékleten tárolják, így akár évszázadokon keresztül megőrizhetőek. Az üzemeltetéshez nincs szükség állandó személyzetre. 2015. szeptember 21-én jelentették be a létesítményhez beérkezett első igénylést, amelyet a szíriai Száraz Területek Nemzetközi Mezőgazdasági Kutató Központja (ICARDA) adott be a polgárháború miatt működésképtelenné vált aleppói magbank állományának pótlására. Az általuk elhelyezett 320 doboznyi magból közel 130-at kértek ki, ami 116 000 mintát jelent. 2017 májusában, mivel a rendkívül magas téli hőmérséklet miatt a szokásosnál jóval több volt az olvadékvíz, betört a magraktár bejárati alagútjába. A hibát ugyan elhárították, de az eset bizonyítja, hogy a magtár csak állandó megfigyelés esetén tekinthető teljesen biztonságosnak. Jegyzetek További információk Hivatalos honlap (angol, norvég)
Globalny Bank Nasion

Globalny Bank Nasion (norw. Svalbard globale frøhvelv) – bank nasion znajdujący się na norweskim archipelagu Svalbard, na wyspie Spitsbergen. Zbudowany w celu bezpiecznego przechowywania nasion roślin jadalnych z całego świata. Bank ulokowany jest w tunelu wydrążonym w wiecznej zmarzlinie. Budynek działa bez stałego personelu. Galeria Przypisy Bibliografia Svalbard Global Seed Vault. The Ministry of Agriculture and Food, Norway. [dostęp 2010-10-08]. (ang.).
Rezerva mondială de semințe din Svalbard

Rezerva globală de semințe din Svalbard (norvegiană Svalbard globale frøhvelv; engleză Svalbard Global Seed Vault) este un depozit de semințe aflat în Longyearbyen, Insula Svalbard, ce aparține de Norvegia, la aproximativ 1300 km distanță de Polul Nord. Scopul său este de a păstra cât mai multe semințe ale unor specii de plante în eventualitatea unei apocalipse. A fost inaugurat la 26 februarie 2008. Peste 1,5 milioane de mostre diferite de semințe de culturi agricole au fost deja introduse aici. Note Legături externe Buncărul care adăpostește viitorul omenirii a împlinit 4 ani Arhivat în 13 decembrie 2014, la Wayback Machine. De aici vine salvarea lumii
Svalbard globale frøhvelv

Svalbard globale frøhvelv (även känt under den engelska beteckningen Svalbard Global Seed Vault) är en norsk statligt ägd anläggning på Svalbard som används som genbank för växter. Anläggningen ligger i den östra delen av den nedlagda kolgruva Gruve 3 i Platåberget väster om Longyearbyen, 125 meter in i urberget och kyls av permafrost. Det består av tre lagerrum med låg luftfuktighet och en temperatur på minus 18 grader samt ett kontor som avskiljs med lufttäta slussar. Den har plats för 4,5 miljoner fröprover från nyttoväxter från hela världen. De tre lagerrummen ligger omkring 120 meter in i berget och är utsprängda på den plats, där Gruve 3 tidigare låg. De ligger omkring 130 meter över havet för att säkra mot höjningar av havsytan. Hallarna är konstruerade för att motstå jordskalv i närheten med nivå 10 på Richterskalan. I varje hall finns utrymme för omkring 1,5 miljoner fröprover. Varje prov består av omkring 500 fröer, som är inneslutna i en lufttät aluminiumpåse. Proven ligger i lådor med högst 400 prover i var och en, vilka förseglas av den sändande genbanken. Hallarna kyls ned från minus 3–6 grader till minus 18 grader. Denna anläggning, som finansieras av den norska staten, är på sätt och vis en fortsättning på det säkerhetslager som användes av Nordiska genbanken (nuvarande Nordgen) med huvudkontor i Alnarp. Nordgen har idag mandatet att sköta lagerdriften i frövalvet. Globala genbanken innehåller cirka 840 000 olika arter från hela världen. Initiativet till denna anläggning togs av norska staten för att på så sätt försöka förhindra försvinnandet av fler arter som när till exempel motsvarande anläggningar i Irak, Afghanistan, Burundi, Rwanda och Filippinerna på kort tid förstörts under väpnade konflikter eller naturkatastrofer. Anläggningen invigdes den 26 februari 2008 under närvaro av Norges statsminister Jens Stoltenberg och EU-kommissionens ordförande José Manuel Barroso. Bill & Melinda Gates Foundation har skänkt pengar till forskning med syftet att förbättra konserveringstekniker för de olika grödorna som avses förvaras i denna genbank. Anläggningen har även benämnts Domedagsvalvet eller Domedagsbunkern i media. År 2015 fanns i frövalvet 860 000 fröprover från 64 olika genbanker. Fotogalleri Se även Arctic World Archive Källor Vidare läsning Joelsson, Johan (2009). ”Djupfryst framtid (om Svalbard Global Seed Vault)”. DIK-forum (nr. 4): sid. 16-19. http://www.dik.se/filer/dikforum/2009/DIKforum0904/Svalbard.pdf. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Svalbard globale frøhvelv. Webbplats för Svalbard globale frøhvelv
Universität Südost-Norwegen

Die Universität Südost-Norwegen (norwegisch Universitetet i Søraust-Noreg), kurz USN, ist eine staatliche norwegische Universität. Sie entstand 2018 nach dem Zusammenschluss mehrerer Vorgänger und ist die jüngste und viertgrößte Hochschule Norwegens. Geschichte Die Universität entstand durch den Zusammenschluss mehrerer Vorgänger-Hochschulen. Am 1. Januar 2016 entstand die Hochschule Südost-Norwegen durch die Vereinigung der Hochschule Telemark und der Hochschule in Buskerud und Vestfold. Letztere war 2014 aus der Hochschule Vestfold und der Hochschule Buskerud entstanden. Durch Königliches Dekret vom 4. Mai 2018 wurde die Hochschule als volle Universität unter dem Namen Universität Südost-Norwegen anerkannt. Sie ist die jüngste Universität Norwegens. Geleitet wird sie Stand März 2025 von der Rektorin Pia Cecilie Bing-Jonsson. Im Herbst 2023 hatte die USN 17 256 Studierende und 1913 Mitarbeiter. Sie ist damit die viertgrößte Universität Norwegens. Campus Die Universität erstreckt sich über die drei norwegischen Provinzen Buskerud, Telemark und Vestfold und verfügt über insgesamt neun Campus: Bø, Drammen, Ringerike (im Ort Hønefoss), Kongsberg, Notodden, Porsgrunn, Rauland, Vestfold (im Ort Borre in der Kommune Horten) und seit 2024 außerdem Gol. Der Campus Vestfold ist als einziger nicht nach der Kommune oder dem Ort des Standorts benannt, sondern nach dem Namen der früheren Hochschule und damit der Provinz. Nahe des Standorts in Borre liegt auch das Gräberfeld von Borre. Vestfold ist mit über 4000 Studierenden der größte Campus und Hauptsitz der Verwaltung. Fakultäten Die USN gliedert sich in vier Fakultäten: Fakultät für Geistes-, Sport- und Erziehungswissenschaften (norwegisch Fakultet for humaniora, idretts- og utdanningsvitskap) Fakultät für Gesundheits- und Sozialwissenschaften (norwegisch Fakultet for helse- og sosialvitskap) Fakultät für Technik, Naturwissenschaften und Maritime Wissenschaften (norwegisch Fakultet for teknologi, naturvitskap og maritime fag) Hochschule für Wirtschaft (norwegisch Handelshøgskolen) Internationale Zusammenarbeit Die USN ist seit 2022 Mitglied des Young European Research Universities Network (YERUN). Sie ist außerdem Teil der Hochschulallianz European Digital UniverCity (EDUC Alliance). Weblinks Offizielle Homepage der University of South-Eastern Norway (englisch) Einzelnachweise
Universidade do Sudeste da Noruega

A Universidade do Sudeste da Noruega (em norueguês: Universitetet i Sørøst-Norge ou Universitetet i Søraust-Noreg) é uma instituição pública de ensino superior, com instalações nas cidades de Bø, Porsgrunn, Notodden, Rauland, Drammen, Hønefoss, Kongsberg e Horten, na Noruega. Tem cerca de 18 000 estudantes e conta com 1 600 professores e funcionários. Referências Ligações externas Universidade do Sudeste da Noruega
Gamle Bybro

Gamle Bybro eller Bybroa er en bro i Trondheim, Sør-Trøndelag fylke, Norge. I dag er Gamle Bybro et af Trondheims karakteristiske vartegn. Øst for broen ligger Brubakken med cykelelevatoren Trampe. Beskrivelse Gamle Bybro er 82 meter lang og består af tre sektioner. På midten var tidligere en klap, der blev holdt oppe af de to portaler, som stadig består. Det største spænd er 8,5 meter og sejlhøjden er 8,4 meter. Gamle Bybro krydser Nidelven fra sydenden af hovedgaden Kjøpmannsgata, der bliver forbundet med bydelen Bakklandet. Historie Gamle Bybro blev bygget af Johan Caspar de Cicignon i 1681 i forbindelse med genetableringen af Trondheim efter den store brand i 1681 og opførelsen af Kristiansten fæstning. Johan Caspar de Cicignon lavede planer for både genopførelsen af byen samt af forsvarsværket. Broens placering var af militær strategisk vigtighed. Kong Christian 5. forestod udgifterne til konstruktionen af broen, som stod færdig i 1685. Gamle Bybro blev bygget i nærheden af den originale Elgeseter bro. Efter åbningen fik den ældre bro lov at forfalde for til sidst at kollapse. Siden færdiggørelsen af broen har den undergået flere ændringer. Oprindeligt var Gamle Bybro bygget i træ og støttet af tre bropiller i sten. På midten af broen var en jernport placeret. Porten forblev bevogtet indtil 1816. I hver ende af broen blev der bygget en toldbod og et vagthus. Adgangsbygningen i vestenden af broen eksisterer stadig, mens bygningen på østsiden blev revet ned i 1824. I 1861 blev Gamle Bybro genopbygget af ingeniøren Carl Adolf Dahl (1828-1907). I midten af 1900-tallet blev konstruktionen i selve broen erstattet med beton. I 2002 blev den ene af portalerne beskadiget af en lastbil, ligesom dele af rækværket blev ødelagt. Både portal og rækværk blev repareret. Det er blevet foreslået at beskytte Gamle Bybro i National værneplan for veje, broer og vejrelaterede kulturminder. I populærkultur Gamle Bybro kaldes også Lykkens portal efter teksten til den populære vals "Nidelven stille og vakker du er" af den norske komponist Oskar Hoddø (1916-1943). Ifølge traditionen skrev Hoddø valsen om Nidelven en nat i april 1940 mens han stod på Gamle Bybro. Oskar Hoddø var medlem af modstandsbevægelsen mod Tysklands besættelse af Norge. Han blev henrettet i Trondheim d. 17. november 1943. Se også Referencer Øksendal, Asbjørn (1969) Lurøy-affæren - Operasjon Oleander: Gestapo i Trondheim og Leksvik-affæren 1942-44 ISBN 978-82-7005-023-9 Eksterne henvisninger Nidelven stille og vakker du er af Oskar Hoddø Arkiveret 17. juli 2011 hos Wayback Machine
Alte Stadtbrücke (Trondheim)

Die Alte Stadtbrücke (norwegisch: Gamle bybro) über die Nidelv ist eines der Wahrzeichen der norwegischen Stadt Trondheim. Geschichte Das ursprüngliche Bauwerk wurde nach dem großen Stadtbrand 1681 errichtet; Konstrukteur war der im luxemburgischen Oberwampach geborene Johann Caspar von Cicignon (etwa 1625–1696), der als General in dänischen Diensten den gesamten Wiederaufbau der Stadt einschließlich ihrer militärischen Befestigungen leitete. Bei der Brücke handelte es sich um eine über drei Pfeiler gelegte Holzkonstruktion, die allerdings im Laufe der Zeit zahlreiche Veränderungen erfuhr. Die Brücke diente auch als Stadttor, und ursprünglich waren an beiden Brückenenden Zollhäuser untergebracht, allerdings wurde eines davon 1824 abgerissen. Das andere beherbergt heute einen Kindergarten. 1861 wurde die Brücke durch Carl Adolf Dahl (1828–1907) vollständig erneuert. Dabei bekam sie nahe dem westlichen Flussufer einen schmalen Durchlass mit zwei Klappen, um höheren Schiffen die Durchfahrt zu ermöglichen. Die Hebevorrichtung wurde in Form zweier im Stil der Romantik ausgeformter Portale gebaut, die heute noch vorhanden sind. Zugunsten des Verkehrs wurde die Brücke 1967 verbreitert und der Hebemechanismus außer Betrieb gesetzt. Seit 2016 ist die Brücke für den motorisierten Verkehr gesperrt. Poetische Rezeption Die Alte Stadtbrücke fand eine lyrische Rezeption in dem sehr populär gewordenen Lied Nidelven stille og vakker du er (deutsch: Nidelv, du bist so still und schön). Den Text schrieb Oscar Hoddø im Jahr 1940 als Hommage an seine Heimat, aber zugleich auch in Trauer um die verlorene Liebe einer Frau. Der Legende nach gelang es ihm durch sein Lied, die Liebe der Frau zurückzugewinnen. In dem Lied wird die romantisch ausgestaltete Hebeinrichtung verklärend als Portal des Glücks (lykkens portal) gepriesen und trägt seitdem diesen Beinamen. Hoddø wurde später als Widerstandskämpfer gegen die Deutschen hingerichtet. Sein Lied aber erlangte nach dem Krieg internationale Bekanntheit und existiert heute in zahlreichen Interpretationen. Nicht zuletzt aufgrund der anrührenden Geschichte gilt die Brücke bis heute als Treffpunkt der Liebenden. Weblinks Yngve Jarslett, Lars Mæhlum: Gamle bybro. In: Store norske leksikon. 22. Januar 2023, abgerufen am 19. März 2026 (norwegisch (Bokmål)). The Old Town Bridge. In: Visitnorway. Abgerufen am 19. März 2026 (englisch). Einzelnachweise
Old Town Bridge

Old Town Bridge (Norwegian: Gamle Bybro or Bybroa) is located in Trondheim, Trøndelag County, Norway. History Gamle Bybro crosses the Nidelva River from the south end of the main street Kjøpmannsgata connecting to the Trondheim neighborhood of Bakklandet. Gamle Bybro was constructed by Johan Caspar von Cicignon in 1681 in conjunction with the reconstruction of Trondheim after the great fire of 1681. Johan Caspar von Cicignon laid out plans for the reconstruction of Trondheim as well as its fortification. Kristiansten Fortress was built at this time after his plans. The bridge location was of military-strategic significance. King Christian V of Denmark assumed the cost of construction. It was completed in 1685. The bridge was built in the vicinity of the original Elgeseter Bridge. When it was opened the older bridge was allowed to decay and collapse. Since then Gamle Bybro has undergone many changes. Originally Gamle Bybro was constructed of wood, but the wood was supported on three stone piers. In the middle of the bridge, an iron gate was placed. This remained a guarded city gate until 1816. At each end of the bridge there was a toll and guardhouse. The access house on the west end still stands, but that on the east side was taken down in 1824. Gamle Bybro was reconstructed in 1861 by the engineer Carl Adolf Dahl (1828-1907). Today Gamle Bybro is one of Trondheim's characteristic landmarks. Gamle Bybro is also known as Lykkens portal (Gate of Happiness), after the lyrics of the popular waltz Nidelven stille og vakker du er ( "Nidelven quiet and beautiful you are") by Norwegian singer and poet Kristian Oskar Hoddø (1916-1943). According to tradition, Hoddø wrote the poem about the Nidelva River one night in late April 1940 while he was standing at Gamle Bybro. Oskar Hoddø was a member of the resistance movement against the Occupation of Norway by Nazi Germany. He was executed in Trondheim on 17 November 1943 along with eight other Norwegian resistance fighters. References Other sources Øksendal, Asbjørn (1969) Lurøy-affæren - Operasjon Oleander : Gestapo i Trondheim og Leksvik-affæren 1942-44 ISBN 978-82-7005-023-9 External links Nidelven stille og vakker du er by Oskar Hoddø
Gamle Bybro

Le Gamle Bybro (Vieux Pont de la Ville en norvégien) est un pont de la ville de Trondheim (Norvège), franchissant la Nidelva et joignant le centre-ville au quartier de Bakklandet. Description Le pont a été construit en 1681-1685 par Johan Caspar von Cicignon, chargé par le roi Christian V de Danemark de reconstruire la ville ravagée par un incendie en 1681. À l'origine, le Gamle Bybro était en bois et supporté par trois piliers de pierres. Une porte de fer était érigée en son milieu et le pont était gardé à ses deux extrémités jusqu'en 1816. Reconstruit en 1861 par Carl Adolf Dahl, il mesure 82 m de longueur. Il est piétonnisé. Références Liens externes Structurae Portail de la Norvège Portail des ponts
Gamle Bybro

Gamle Bybro (też: Bybroa, z nor. most staromiejski) – most w Trondheim nad rzeką Nidelvą. Łączy południowy koniec ulicy Kjøpmannsgata z zabytkową dzielnicą Bakklandet. Most został zaprojektowany w 1681 roku przez Johana Caspara von Cicignona w ramach rekonstrukcji centrum Trondheim po pożarze w tym samym roku. Budowę ukończono w 1685 roku. Gamle Bybro wybudowano w bezpośrednim sąsiedztwie dawnego mostu Elgeseter, który w wyniku utraty znaczenia, skazany został na niszczenie i rozpad. Gamle Bybro był mostem o drewnianej konstrukcji, wspartej na trzech kamiennych przyporach. Na jego środku znajdowała się żelazna brama. Służyła ona jako brama miejska Trondheim do 1816. Po obu stronach mostu znajdowały się rogatki, gdzie pobierano myto oraz strażnice (zachodnia istnieje do dziś). Most przeszedł gruntowną renowację w 1861 roku pod przewodnictwem inżyniera Carla Adolfa Dahla. Uzyskał wówczas obecny kształt, charakterystyczny dla miasta. Gamle Bybro znany jest również pod nazwą Lykkens portal (Brama szczęścia) za sprawą słów popularnego walca Nidelven stille og vakker du er norweskiego kompozytora Oskara Hoddø. Bibliografia Store norske leksikon: Gamle Bybro Gamle Bybro. tih.no. [zarchiwizowane z tego adresu (2012-03-21)].
Ringebu stavkirke

Ringebu stavkirke er en stavkirke, der ligger i Ringebu kommune i Oppland, ca. 60 km nord for Lillehammer. Den er opført omkring år 1220, og er blevet ombygget og udvidet i 1600-tallet. Den er en af de største blandt de 28 tilbageværende stavkirker i Norge. Kirken er Ringebu kommunes tusenårssted sammen med området omkring Ringebu Prestegård og Gildesvolden. Se også Stavkirker i Norge Referencer Eksterne henvisninger Ringebu stavkirke på Riksantikvarens hjemmeside kulturminnesok.no Hjemmeside for Ringebu stavkirke
Stavkirke de Ringebu

La stavkirke de Ringebu (église médiévale de Ringebu) est située à 50 km au nord de Lillehammer dans la vallée du Gudbrandsdalen en Norvège. Description et historique La stavkirke de Ringebu comporte trois nefs et fut construite à la fin du XIIe siècle. Vers 1630, elle fut reconstruite avec un plan cruciforme. Les images de saint Laurent sont médiévales, l'autel date de 1686, le chœur et la chaire sont de 1702. La flèche de cette stavkirke est peinte en rouge ainsi que la présence d'un beffroi, comme dans bon nombre de stavkirker. Galerie photographique Notes et références Voir aussi Articles connexes Stavkirke Liens externes Ressource relative à la géographie : Sentralt stadnamnregister Ressource relative à la religion : Kirkebyggdatabasen Ressource relative à l'architecture : Kulturminne Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Norvège Portail de l’archéologie
Ringebu stavkirke

Kościół klepkowy w Ringebu (Ringebu stavkirke) – kościół klepkowy (słupowy), znajdujący się w norweskim mieście Ringebu, w regionie Oppland. Kościół został wspomniany po raz pierwszy w 1270 roku. Znalezione w trakcie prac archeologicznych w latach 1980 - 1981 monety pochodzą również z XIII wieku, najstarsze z 1217 roku. Kościół został prawdopodobnie wybudowany na miejscu starszego, którego pozostałości zostały odkryte. Świątynia została przebudowana w 1630 roku na planie krzyża. Wtedy też dobudowano charakterystyczną czerwoną wieżę. Z oryginalnej konstrukcji zachowano jedynie nawę oraz wolnostojące słupy. W 1717 roku wykonano polichromię we wnętrzu świątyni. Pokrywa ona jedynie dolne części ścian, gdyż sklepienie znajdowało się wtedy niżej niż obecnie. W późniejszych latach malowidła zamalowano na biało. Prace restauracyjne przeprowadzone w 1921 roku przywróciły kościołowi bardziej zbliżony do pierwotnego kształt bryły. Usunięto też białą farbę pokrywającą polichromię. Od czasu reformacji świątynia należy do Kościoła Norweskiego.
Ставкирка в Рингебу

Ста́вкирка в Ри́нгебу (норв. Ringebu stavkyrkje) — деревянная церковь, расположенная в коммуне Рингебю, Гудбрандсдален, Норвегия. История Построена в первой четверти XIII века, и датируется по монетам, найденным в ходе археологических раскопок. Церковь впервые упоминается в 1270 году. Была перестроена в форму креста около 1630 года мастером-строителем Вернером Ольсеном, а в 1631 был пристроен красный шпиль, который выделяет эту церковь в ряде остальных. Оригинальным является только неф. Реставрация 1921 года во многом вернула церкви первоначальный облик. Церковь была расписана в 1717 году, но только нижняя часть росписи доступна, так как потолок на тот момент был ниже. Когда-то церковь была выкрашена в белый цвет, но во время реставрационных работ в 1921 году интерьер церкви был восстановлен в своём первоначальном цвете. Проводилось несколько археологических раскопок, в ходе которых исследовали землю под церковью. Последние раскопки состоялись в 1980—1981 годах. В ходе этих раскопок было найдено около 900 старинных монет эпохи Средневековья, в основном датируемых периодом 1217—1263 годов. Также были найдены отверстия от столбов старой церкви. Ссылки Ставкирка в Рингебу на сайте Stavkirke.org Архивная копия от 14 марта 2005 на Wayback Machine — на норвежском Ставкирка в Рингебу (сайт имеет страницы на английском, норвежском и немецком языках)
Ringebu stavkyrka

Ringebu stavkyrka (norska: Ringebu stavkirke) är en stavkyrka i Ringebu kommun i Innlandet fylke i Norge. Kyrkan används än idag som församlingskyrka. Kyrkobyggnaden Träkyrkan uppfördes troligen omkring år 1220. Utifrån några myntfynd har man daterat kyrkan till omkring åren 1200-1225, men den kan vara äldre. Efter år 1631 genomfördes stora ombyggnadsarbeten då gamla koret och absiden revs. Nytt kor och ny sakristia byggdes och korsarmar tillkom. Ovanför korsmitten byggdes ett torn. Ett restaureringsarbete genomfördes åren 1920-1921 då takstolarna frilades efter att ha varit täckta. Väggdekorationer från 1700-talet restaurerades. Inventarier Ett mindre krucifix är från 1300-talets första hälft. I koret finns en altartavla som är utförd 1686 av Johannes Skraastad. Predikstolen är snidad 1703 av Lars Borg. Dopfunten av täljsten är från 1100-talet och fanns i en tidigare stolpkyrka på platsen. Orgeln från 1982 är tillverkad av Åkerman & Lund Orgelbyggeri. Referenser Ringebu stavkirke i Stavkirke.info Ringebu stavkirke i Norske kirkebygg Ringebu stavkyrkje i Kirkesøk Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Ringebu stavkyrka.﻿