NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Ørsta-Volda flygplats, Hovden

Ørsta-Volda flygplats, Hovden (bokmål: Ørsta-Volda lufthavn, Hovden, nynorska: Ørsta-Volda lufthamn, Hovden) är en regional flygplats belägen mellan Volda och Ørsta i Norge. Flygplatsen ägs och drivs av Avinor. På flygplatsen finns också en flygklubb. Faciliteter Det finns 50 avgiftsbelagda parkeringar vid terminalen. Inne i terminalen finns automater med snacks och dryck. Biluthyrning står fyra bolag för. Marktransport Det finns en lokalbuss som går mellan Volda och Ørsta som passerar flygplatsen. Taxiservice finns också. Destinationer Uppgifter från december 2009. Inrikes Källor Avinor Externa länkar Flygplatsens webbplats Wikimedia Commons har media som rör Ørsta-Volda flygplats, Hovden.
Ormsund bru

Die Ormsund bru ist eine Brücke im südöstlichen Stadtgebiet der norwegischen Hauptstadt Oslo. Sie verbindet die Insel Ormøya und den darauf befindlichen gleichnamigen Stadtteil von Oslo mit dem Festland. In den 1870er Jahren gab es bereits eine Holzbrücke. Die heutige Brücke ist jedoch im Kern noch eine Stahlbrücke aus dem Jahre 1922. Ursprünglich wurde sie nur mit einer Fahrbahn und ohne Bürgersteig gebaut, doch durch die Inbetriebnahme einer weiteren Brücke zur Nachbarinsel Malmøya und die zunehmende Besiedlung der Inseln, zu der auch ein Yachthafen gehört, war die Brücke dem Verkehrsaufkommen nicht mehr gewachsen. Sie wurde von Oktober 2005 bis Oktober 2006 von 4,5 m auf 8,7 m Breite erweitert und ihre Tragfähigkeit erhöht. Zur Verbesserung der Sicherheit wurde auch ein Bürgersteig angebaut. Einzelnachweise
Abborrtjärnen (Lekvattnets socken, Värmland, 667112-132060)

Abborrtjärnen är en sjö i Torsby kommun i Värmland och ingår i Göta älvs huvudavrinningsområde. Se även Lista över insjöar i Torsby kommun Källor SMHI: Sjöar, vattendrag och avrinningsområden Externa länkar Delavrinningsområden på SMHI Vattenwebb (S-HYPE) Ladda ner data från Svenskt Vattenarkiv
Abborrtjärnen (Östmarks socken, Värmland, söder om Abborrtjärnsbergs naturreservat)

Abborrtjärnen är en sjö i Torsby kommun i Värmland och ingår i Göta älvs huvudavrinningsområde. Sjön har en area på 0,0462 kvadratkilometer och ligger 382,1 meter över havet. Delavrinningsområde Abborrtjärnen ingår i det delavrinningsområde (670108-132280) som SMHI kallar för Utloppet av Röjden. Medelhöjden är 366 meter över havet och ytan är 109,64 kvadratkilometer. Räknas de 3 avrinningsområdena uppströms in blir den ackumulerade arean 276,16 kvadratkilometer. Röjdan som avvattnar avrinningsområdet har biflödesordning 3, vilket innebär att vattnet flödar genom totalt 3 vattendrag innan det når havet efter 397 kilometer. Avrinningsområdet består mestadels av skog (65 procent) och öppen mark (15 procent). Avrinningsområdet har 15,99 kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på 14,6 procent. Se även Lista över insjöar i Torsby kommun Källor SMHI: Sjöar, vattendrag och avrinningsområden Externa länkar Delavrinningsområden på SMHI Vattenwebb (S-HYPE) Ladda ner data från Svenskt Vattenarkiv Abborrtjärnen (Abborrtjärn) på VISS
Abborrtjärnet (Eda socken, Värmland)

Abborrtjärnet är en sjö i Eda kommun i Värmland och ingår i Göta älvs huvudavrinningsområde. Sjön har en area på 0,0631 kvadratkilometer och ligger 185,9 meter över havet. Sjön avvattnas av vattendraget Dalsälven. Delavrinningsområde Abborrtjärnet ingår i det delavrinningsområde (663918-131077) som SMHI kallar för Inloppet i Fjällsjön. Medelhöjden är 153 meter över havet och ytan är 36,23 kvadratkilometer. Det finns inga avrinningsområden uppströms utan avrinningsområdet är högsta punkten. Dalsälven som avvattnar avrinningsområdet har biflödesordning 3, vilket innebär att vattnet flödar genom totalt 3 vattendrag innan det når havet efter 291 kilometer. Avrinningsområdet består mestadels av skog (79 procent). Avrinningsområdet har 1,4 kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på 3,9 procent. Se även Lista över insjöar i Eda kommun Källor SMHI: Sjöar, vattendrag och avrinningsområden Externa länkar Delavrinningsområden på SMHI Vattenwebb (S-HYPE) Ladda ner data från Svenskt Vattenarkiv Abborrtjärnet på VISS
Abborrtjärnet (Gunnarskogs socken, Värmland, 664917-131197)

Abborrtjärnet är en sjö i Arvika kommun i Värmland och ingår i Göta älvs huvudavrinningsområde. Se även Lista över insjöar i Arvika kommun Källor SMHI: Sjöar, vattendrag och avrinningsområden Externa länkar Delavrinningsområden på SMHI Vattenwebb (S-HYPE) Ladda ner data från Svenskt Vattenarkiv
Isfjorden (Svalbard)

L'Isfjorden (literalment en noruec: fiord de gel) és un fiord de Noruega, el segon més llarg de l'arxipèlag de Svalbard amb una llargada de 107 km, després del Wijdefjorden que fa 108 km. El fiord es troba a la costa oest de l'illa de Spitsbergen, i la seva amplada màxima és de 24 km. Una part d'aquest fiord està inclòs al Parc nacional de Nordre Isfjorden. Al llarg d'aquest fiord hi ha els assentaments humans principals de Svalbard: Barentsburg, Longyearbyen (situada a la branca de l'Adventfjorden) i Pyramiden. Sassenfjorden és una part de l'Isfjorden a Spitsbergen, Svalbard, entre Bünsow Land i Nordenskiöld Land. El braç interior del Sassenfjorden s'anomena Tempelfjorden. Història Un balener basc provinent de Sant Sebastià sota el comandament de Juan de Erauso i pilotat per l'anglès Nicholas Woodcock, va ser el primer a establir una estació balenera temporal al fiord l'any 1612. El 1613, vaixells baleners francesos, bascos i neerlandesos recorregueren el fiord fins al port segur (Trygghamna) a la part nord d'aquest fiord i també a la part sud. Tots ell van ser conduïts cap enfora o obligats a pagar una multa pels vaixells anglesos. El 1614 els neerlandesos acordaren donar compartir l'Isfjorden amb els anglesos. Els anglesos continuaren utilitzant l'Isfjorden com a base balenera fins, com a mínim, finals de la dècada del 1650. Referències Conway, William Martin. No Man's Land: A History of Spitsbergen from Its Discovery in 1596 to the Beginning of the Scientific Exploration of the Country. Cambridge, At the University Press, 1906. Enllaços externs Foraminifera from Isfjorden Arxivat 2011-10-07 a Wayback Machine. - catàleg il·lustrat
Isfjord

Der Isfjord (norwegisch Isfjorden), was wörtlich übersetzt Eis-Fjord bedeutet, ist ein Fjord auf der Westseite der Insel Spitzbergen. Er ist mit 107 km Länge der zweitlängste Fjord Svalbards (nach dem Wijdefjord). An seiner Südseite liegen die zwei größten Ortschaften der Inselgruppe, Barentsburg und Longyearbyen. An seiner Mündung befindet sich Isfjord Radio, ein Leuchtfeuer und eine Seefunkstation sowie das Boutique Hotel, das nur per Boot erreichbar ist. Umgebendes Land Der Fjord wird von folgenden Landmassen (vorwiegend Halbinseln) umgeben: Oscar-II-Land James-I-Land Dickson-Land Bünsow-Land Sabine-Land Nordenskiöld-Land Seitenarme Der Fjord hat mehrere Seitenarme. Im Uhrzeigersinn: Trygghamna Ymerbukta Borebukta Øienbukta Nordfjord Yoldiabukta Ekmanfjord Brevika Mudderbukta Dicksonfjord Billefjord, mit der Ortschaft Pyramiden Skansbukta Petuniabukta Adolfbukta Sassenfjord Tempelfjord Adventfjord, mit der Ortschaft Longyearbyen Colesbukta Grønfjord (auch Green Harbour genannt), mit der Ortschaft Barentsburg Gletscher In die Buchten des Fjordes münden einige Gletscher. In die Borea-Bucht, die im westlichen Teil des Fjordes gelegen ist, mündet der Borea-Gletscher, der 22 Kilometer lang und 4 Kilometer breit ist und auf der westlichen Seite des Helsinglandrückens liegt. Auch der 14 Kilometer lange Nansen-Gletscher, der nach dem Norwegischen Polarforscher Fridtjof Nansen benannt wurde, mündet in die Borea-Bucht. In die Ymerbucht mündet der 15 Kilometer lange Esmarkbreen. Name Der Name bedeutet „Eis-Fjord“, weil er, als Jonas Poole ihm den Namen gab, zugefroren war. Dies kommt auch heute noch vor, allerdings nicht jedes Jahr. Die englischen Walfänger nannten den gesamten Fjord im 17. Jahrhundert Green Harbour, wie aus einer Übereinkunft zwischen englischen und dänischen Kapitänen aus dem Jahr 1614 hervorgeht. Quellen Landkarte Isfjorden. In: The Place Names of Svalbard (Erstausgabe 1942). Norsk Polarinstitutt, Oslo 2001, ISBN 82-90307-82-9 (englisch, norwegisch). Weblinks
Isfjorden (Svalbard)

Isfjorden is the second longest fjord in the Norwegian archipelago of Svalbard. It lies on the west side of Spitsbergen, an island in the Arctic Ocean about midway between Norway and the North Pole, and the largest in the archipelago. The mountain of Alkhornet stands on the northern side of the entrance to the fjord, as does the coastal plain of Daudmannsøyra. A portion of Isfjorden is included in the national parks of Norway as Nordre Isfjorden Land National Park. Around the fjord lie many of the largest settlements in Svalbard: Barentsburg, Longyearbyen (on the Adventfjorden) and Pyramiden. History A Basque whaling ship from San Sebastian, under the command of Juan de Erauso and piloted by the Englishman Nicholas Woodcock, was the first to establish a temporary whaling station here in 1612. In 1613 French, Basque, and Dutch whaling ships resorted to Safehaven (Trygghamna) on the north side of Isford or in Green Harbour on the south side of the fjord. All were either driven off by armed English ships or were forced to pay a fine of some sort. In 1614 the Dutch agreed to give Isfjorden to the English. The English continued to use Isfjorden as a whaling base until at least the late 1650s. Svenskehuset Tragedy The Svenskehuset Tragedy occurred in 1872–73 at Cape Thordsen in Isfjorden. Seventeen men died in Svenskehuset, now the oldest house on Spitsbergen. Today it is preserved as a cultural heritage site. References Conway, William Martin (1906). No Man's Land: A History of Spitsbergen from Its Discovery in 1596 to the Beginning of the Scientific Exploration of the Country. Cambridge, At the University Press. External links Foraminifera from Isfjorden - illustrated catalogue
Isfjorden

El Isfjorden o fiordo de Is es el mayor de los fiordos de la isla noruega de Spitsbergen, en el archipiélago de las Svalbard. El interior del fiordo está a su vez subdividido en otros fiordos más pequeños y sus aguas pertenecen al mar de Groenlandia. Por su fácil acceso, por el curso de este fiordo se comenzó a explorar el archipiélago y dio inicio a la colonización. En efecto, 6 de las 8 localidades de Spitsbergen se localizan en las riberas de este fiordo y sus ramificaciones: Longyearbyen, Barentsburg, Advent City, Pyramiden, Grumantbyen y Colesbukta así como Isfjord radio. Toda la ribera este del Isfjorden, entre Barentsburg y Longyearbyen fue abandonada. La explotación minera de la hulla, motivó en gran medida la exploración del fiordo. Geografía El Isfjorden se subdivide en 8 fiordos interiores —Adventfjorden, Sassenfjorden, Tempelfjorden, Billefjorden, Nordfjorden, Dicksonfjorden, Ekmanfjorden y Gronfjorden— y 9 bahías —Gipsvika, Petuniabukta, Adolfbukta, Brevika, Yoldiabukta, Borebukta, Ymerbukta, Trygghamna y Colesbukta.
Isfjorden

Isfjorden (le Fjord de Glace) est l'un des principaux fjords du Svalbard. Il incise profondément la côte ouest de la plus grande île de l'archipel, l'île du Spitzberg, et est subdivisé en plusieurs fjords de tailles plus modestes. Description Les riches gisements de charbon présents le long de ses rives ont été à l'origine d'exploitations minières, une partie d'entre elles encore en activité de nos jours : Longyearbyen et Barentsburg. Isfjorden est subdivisé en 8 fjords : Adventfjorden, Sassenfjorden, Tempelfjorden, Billefjorden, Nordfjorden, Dicksonfjorden, Ekmanfjorden, et Grønfjorden, ainsi qu'en 9 baies : Gipsvika, Pétuniabukta, Adolfbukta, Brevika, Yoldiabukta, Borebukta, Ymerbukta, Trygghamna, et Colesbukta. Notes et références Articles connexes Fjord Svalbard Longyearbyen Liens externes Ressources relatives à la géographie : Norsk Polarinstitutt Sentralt stadnamnregister Portail de la Norvège Portail de l’Arctique
Isfjorden

L'Isfjorden (che in lingua norvegese significa: Fiordo del ghiaccio) è un fiordo dell'isola di Spitsbergen, in cui si trova la maggior parte degli insediamenti dell'arcipelago delle Svalbard, che fanno parte della Norvegia. Descrizione Con i suoi 107 km di lunghezza, l'Isfjorden è per lunghezza il secondo fiordo delle isole Svalbard, dopo il Wijdefjorden, che è più lungo di appena un chilometro. Buona parte del fiordo è inclusa nel parco nazionale norvegese di Nordre Isfjorden Land National Park. Sull'estremità meridionale del fiordo troviamo la stazione radiofonica di Isfjord radio. La seconda città è Barentsburg, villaggio russo la cui economia durante l'inverno si regge sull'estrazione di minerali, mentre in estate è basata principalmente sul turismo. Più in là sul suo decorso è situata la capitale delle isole, nonché l'insediamento più popoloso delle isole Svalbard: Longyearbyen. Nella parte settentrionale, troviamo il villaggio minerario russo di Pyramiden, che è stato abbandonato pochi anni fa. Le località di Svea e di Ny-Ålesund non si trovano sul fiordo, ma sono direttamente sul Mar Glaciale Artico. Voci correlate Fiordi della Norvegia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Isfjorden
Isfjord (Spitsbergen)

De Isfjord is met 107 km lengte de op een na langste fjord van de Spitsbergen-archipel. De fjord ligt aan de westkust van het eiland Spitsbergen. Een deel van de Isfjord is sinds 2003 een nationaal park, het Nationaal park Nordre Isfjorden. In de Isfjord komen acht andere fjorden uit: Adventfjord (waaraan de hoofdstad Longyearbyen ligt), Sassenfjorden, Tempelfjorden, Billefjorden, Nordfjorden, Dicksonfjorden, Ekmanfjorden, en de Grønfjorden, evenals negen baaien: Gipsvika, Petuniabukta, Adolfbukta, Brevika, Yoldiabukta, Borebukta, Ymerbukta, Trygghamna, en Colesbukta. Aan de oevers van deze fjord en zijn uitlopers liggen de twee grootste nederzettingen in Spitsbergen (Barentszburg en Longyearbyen), het radiostation Isfjord radio, evenals de verlaten nederzettingen en spooksteden Pyramiden, Grumantbyen, Colesbukta en Advent City. Naar het noordwesten vanaf de monding ligt de zeestraat Forlandsundet en ongeveer 40 kilometer zuidelijker ligt het fjord Bellsund.
Isfjorden (Svalbard)

Isfjorden – drugi pod względem długości fiord znajdujący się w zachodniej części wyspy Spitsbergen, w archipelagu Svalbard leżącego na Oceanie Arktycznym. Fiord ma długość równą 107 km i wchodzi w skład Parku Narodowego Północnego Isfjordu. W fiordzie Isfjorden występuje bardzo wiele różnych gatunków ptaków, ale kilka gatunków występuje w dużych ilościach i koncentruje się w dużych koloniach lęgowych reprezentują je m.in. mewy trójpalczaste, mewy blade, nurniki, nurzyki polarne, a także wiele innych. Obecność tych ptaków wspiera wzrost roślinności w obszarach wokół klifów na których gromadzą się ptaki, z korzyścią dla zwierząt lądowych, takich jak: pardwy, lisy i gęsi. Obszary leżące na południe i na wschód od fiordu są domem dla największej populacji reniferów w Svalbard. Na tych terenach znajduje się około 4500 tych zwierząt, a gęstość reniferów jest wyższa niż w jakimkolwiek innym miejscu w Svalbard. W fiordzie tym żyje także duża populacja lisów polarnych. Ze względów bezpieczeństwa Gubernator Svalbardu ostrzega przyjezdnych i miejscową społeczność by nie zbliżała się do dziwnie zachowujących się lisów, a także nie zaleca pić wody z potoków lub zbierać grzybów w okolicy ze względu na ryzyko zakażenia bąblowcem wielojamowym pasożytującym w ciele lisów. Przypisy
Ис-фьорд

Ис-фьорд (норв. Isfjord) — второй по длине фьорд на норвежском архипелаге Шпицберген. Он находится на западном берегу острова Западный Шпицберген, который является крупнейшим в архипелаге и расположен в Северном Ледовитом океане между Норвегией и Северным Полюсом. Часть Ис-фьорда входит в состав Национального парка Нордре Исфьорден. Вокруг фьорда расположено много крупнейших поселений Шпицбергена: Баренцбург, Лонгйир и Пирамида. История После прибытия баскского в 1612 году китобойного судна из Сан-Себастьяна под командованием Хуана де Эраусо (исп. Juan de Erauso), управляемого англичанином Николасом Вудкоком здесь была основана первая временная китобойная станция. В 1613 году французские, баскские и голландские китобойные суда прибыли в Сафехавен на северном берегу Ис-фьорда и Зелёную Гавань на южном берегу фьорда. Все они были остановлены английскими военными судами и были вынуждены платить им штраф. В 1614 году голландцы согласились передать Ис-фьорд Англии. Англия продолжала использовать Ис-фьорд как китобойную базу до конца 1650-х годов. Ссылки Conway, W. M. 1906. No Man’s Land: A History of Spitsbergen from Its Discovery in 1596 to the Beginning of the Scientific Exploration of the Country. Cambridge: At the University Press. (Ничейная земля: История Западного Шпицбергена от его открытия в 1596 году до начала научного исследования страны) (англ.) Foraminifera from Isfjorden (англ.). Архивировано из оригинала 7 октября 2011 года. — иллюстрированный каталог
Isfjorden, Svalbard

Isfjorden är en fjord på västsidan av Spetsbergen i Svalbard. På sydsidan av fjorden ligger halvön Nordenskiöld Land, och på nordsidan Oscar II Land och Dickson Land. Isfjorden mynnar ut i Norra Ishavet med avgränsningar till Kap Linné och Isfjord radio på sydkusten och Daudmannsudden på nordkusten. Fjorden är 107 kilometer lång och är den näst längsta fjorden på Svalbard efter Wijdefjorden på 108 kilometer. På det bredaste är fjorden 24 kilometer bred. Från Isfjorden går det flera sidofjordar: Grønfjorden med Barentsburg, Adventfjorden med Longyearbyen, Sassenfjorden, som innerst heter Tempelfjorden, Billefjorden med Pyramiden och Nordfjorden, som delar sig i Dicksonfjorden och Ekmanfjorden. Mynningen av fjorden präglas av avrundade berg och grundfjäll. På sydsidan, innanför Grønfjorden, finns platåformade berg på upp emot 1.000 meters höjd. Dessa berg härstammar från devon- och tertiärtiden, och de tertitära lagren innehåller kol. Runt fjorden ligger flera av de nuvarande och tidigare bosatta områdena på Svalbard: Barentsburg, Longyearbyen och de nedlagda Brucebyen, Ankershamn, Grumantbyen, Hiorthhamn och Pyramiden. Ytterst i fjorden, på sydsidan, ligger den tidigare radiostationen Isfjord radio. Vid Isfjorden ligger också det enda kvarvarande norskägda kolkraftverket, Longyear Energiverk. På grund av lokala klimatförhållanden har nordsidan av fjorden flera ispartier som slutar med fronten i havet, medan sydsidan endast har is innerst i Grønfjorden, där alla slutar på land. Det finns tre fågelreservat i Isfjorden; på Kap Linné, Boheman och Gåsøyane. Landskap Isfjorden skär relativt djupt in i landet och omringas av höga fjäll, speciellt längs den södra kusten och längst in i öst. Fjorddjupet är upp emot 250 meter, medan fjällen i söder når upp till 1 050 meter över havet, och i öst 1 106 meter över havet. Längs nordkusten är fjällen något lägre, och det finns en del låglandsområden längs kusten. Landområdena (landskapen) runt fjorden är, i medurs med klockan från nordväst till sydväst: Oscar II Land James I Land Dickson Land Bünsow Land Sabine Land Nordenskiöld Land Erosion och glaciala processer i kvartär (sista två miljoner år) bidrog till att forma ut U-dalar och erodera det som blev Sassenfjorden, Petuniabukta, Grønfjorden och Adventfjorden. Plattare och jämnt formade fjällsidor i Isfjordens östliga områden har sin bakgrund i att mjukare skiffer har blivit eroderade starkare än hårdare sandsten, där sistnämnda står kvar som formationen när skifferstenen är borta. Se även Kap Thordsen Svenskhuset AB Isfjorden Källor Noter Litteratur Kristin Prestvold (2003). Isfjorden, en reise gjennom Svalbards natur- og kulturhistorie. Longyearbyen.
Backemotjärnen

Backemotjärnen är en sjö i Torsby kommun i Värmland och ingår i Göta älvs huvudavrinningsområde. Se även Lista över insjöar i Torsby kommun Källor SMHI: Sjöar, vattendrag och avrinningsområden Externa länkar Delavrinningsområden på SMHI Vattenwebb (S-HYPE) Ladda ner data från Svenskt Vattenarkiv
Backsjön (Östmarks socken, Värmland, 669598-132295)

Backsjön är en sjö i Torsby kommun i Värmland och ingår i Göta älvs huvudavrinningsområde. Sjön är 16,3 meter djup, har en yta på 0,162 kvadratkilometer och är belägen 364,1 meter över havet. Vid provfiske har abborre, elritsa och öring fångats i sjön. Delavrinningsområde Backsjön ingår i det delavrinningsområde (669622-132259) som SMHI kallar för Utloppet av Backsjön. Medelhöjden är 389 meter över havet och ytan är 0,6 kvadratkilometer. Räknas de 4 avrinningsområdena uppströms in blir den ackumulerade arean 3,35 kvadratkilometer. Vattendraget som avvattnar avrinningsområdet har biflödesordning 6, vilket innebär att vattnet flödar genom totalt 6 vattendrag innan det når havet efter 394 kilometer. Avrinningsområdet består mestadels av skog (72 procent). Avrinningsområdet har 0,16 kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på 26,5 procent. Se även Lista över insjöar i Torsby kommun Källor SMHI: Sjöar, vattendrag och avrinningsområden Externa länkar Delavrinningsområden på SMHI Vattenwebb (S-HYPE) Ladda ner data från Svenskt Vattenarkiv Backsjön på VISS
Estadi Sarpsborg

L'Estadi Sarpsborg (noruec: Sarpsborg Stadion) és un estadi de futbol a Sarpsborg, Noruega. És l'estadi local del club de futbol Sarpsborg 08, equip que juga a l'Eliteserien. L'anterior estadi multiusos va acollir els Campionats d'Atletisme de Noruega entre l'any 1954 i 1960. L'estadi també va acollir l'equip noruec sub-21 de futbol, on Noruega va perdre 1–3 en contra Suècia el 3 d'octubre de 1972. L'estadi ha estat modernitzat repetidament en aquests darrers anys; una modernització que va començar l'any 2000, quan una graderia principal nova va ser construïda. L'any 2009, es va canviar el sistema d'il·luminació i la gespa natural va ser reemplaçada per un terreny de gespa artificial. Es van construir noves graderies als costats nord i sud de l'estadi entre el 2010 i 2016. L'èxit del Sarpsborg 08 a la Lliga Europa de la UEFA 2018–19 va portar a més millores i ampliacions. El rècord d'espectadors data del 14 d'octubre de 1945, quan Fredrikstad i Lyn es van trobar en la primera de les dues repeticions de la final de la Copa Noruega de futbol del 1945. 18.000 espectadors va visitar el partit que va acabar amb un empat a 1–1. Aquesta va ser la penúltima final de la Copa de Noruega que va ser jugada fora d'Oslo. Referències Enllaços externs Fotografies StadiumDB Sarpsborg Stadion - Nordic Estadis
Sarpsborg-Stadion

Das Sarpsborg-Stadion ist ein Fußballstadion in der norwegischen Stadt Sarpsborg in der Fylke Østfold. Es ist die Spielstätte des Fußball-Erstligisten Sarpsborg 08 FF und war die Spielstätte der Fußballvereine Sarpsborg FK und FK Sparta Sarpsborg. Das Stadion im Besitz der Kommune Sarpsborg verfügt über 8022 Zuschauerplätze. Die Sportstätte besteht aus der überdachten Haupttribüne, der unüberdachten Stehtribüne auf der Gegengeraden sowie zwei, direkt hinter den Toren aufgestellten, Stahlrohrtribünen mit Sitzplätzen unter freiem Himmel. Der Stehrang in der Stadionsüdkurve ist nicht mehr in Gebrauch. Langfristig soll das Stadion erweitert werden. Der Gästeblock befindet sich in der Osttribüne. Das Sarpsborg-Stadion wurde 1930 eröffnet. Im Jahr 2000 erhielt das Stadion eine neue Haupttribüne mit 1178 Sitzplätzen sowie neue Umkleidekabinen. Eine umfangreiche Renovierung folgte im Jahr 2006. Seit April 2009 besitzt die Sportstätte eine Spielfläche aus Kunstrasen und im Oktober des Jahres wurde eine Flutlichtanlage eingerichtet. Im Rahmen der Umbaumaßnahmen wurde die Leichtathletikanlage entfernt. In der Saison 1970/71 spielte der Sarpsborg FK im Messepokal und traf in der ersten Runde auf die englische Mannschaft von Leeds United. Im Hinspiel im Sarpsborg-Stadion unterlag der FK Leeds United mit 0:1. Nach einem 0:5 im Rückspiel schied Sarpsborg FK gegen den späteren Titelträger aus. Weblinks sarpsborg08.no: Stadion auf der Homepage des Sarpsborg 08 Fotballforening (norwegisch) Sarpsborg Stadion – Nordic Stadiums Einzelnachweise