NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Ставкирка в Хеддале

Ставкирка в Хеддале (норв. Heddal stavkirke) — самая большая из сохранившихся каркасных церквей. Год постройки в точности неизвестен, но в любом случае церковь была построена в начале XIII века. В церкви сохранилась руническая надпись, сообщающая, что в 1242 году церковь была освящена во имя девы Марии. При строительстве использовалась высококачественная древесина, так что сейчас здание церкви всё ещё содержат около трети древесины, использованной при строительстве в XIII веке. Снаружи церковь покрыта дёгтем, дёготь регулярно обновляется. Для обновления дёгтя на крыше задействуются промышленные альпинисты. Церковь многократно перестраивалась и реконструировалась. Последняя крупная реконструкция проводилась в 1952—1954 годах, когда церкви вернули облик, максимально близкий к первоначальному. Интерьер также многократно изменялся. Алтарь был выполнен в 1667 году неизвестным художником, настенные росписи — в 1668 году, частично открыты настенные росписи 1300 года. До 1537 года церковь была католической, в настоящее время лютеранская. Богослужения совершаются в летние месяцы раз в неделю, по воскресеньям, а для доступа посетителей церковь открыта с мая до сентября. До 1850 года на церкви висели колокола, затем они были перемещены на специально построенную колокольню. Самый старый из сохранившихся колоколов был изготовлен в Амстердаме в 1647 году. Источники Stavkyrke.org heddal-stavkirke.no
Heddals stavkyrka

Heddals stavkyrka (norska: Heddal stavkirke, eller historiskt Hitterdals stavkyrka, norska: Hitterdal stavkirke) är en stavkyrka i byn Heddal i Notoddens kommun i Telemark fylke i södra Norge. Kyrkobyggnaden Stavkyrkan är en av Norges bäst bevarade stavkyrkor. Den härstammar från 1200-talet, omtalas första gången 1315, och visar en treskeppig anläggning med sluten svalgång. Rester av äldre byggnadsmaterial har påvisats vid en dendrokronologisk undersökning, vilket tyder på att en äldre kyrka har funnits på platsen. Vid en ombyggnad 1849–1851 försvann kyrkorummets tidigare medeltida interiör. Vid senaste renoveringen som avslutades 1955 försökte man återskapa den medeltida interiören. Inventarier Altartavlan är daterad till år 1667. Källor Carlquist, Gunnar (red.) (1932). Svensk uppslagsbok. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB:s förlag, band 13 s. 61. Externa länkar Heddal stavkirke Heddal stavkirke i stavkirke.info Miljøstatus i Norge: Heddal stavkirke Heddal stavkirke Kirkesøk Wikimedia Commons har media som rör Heddals stavkyrka.﻿
Ставкірка (Геддал)

Ставкірка в Геддалі (норв. Heddal stavkirke) — найбільша зі збережених каркасних церков, так званих ставкірок. Рік побудови точно невідомий; за припущеннями вчених церква була побудована не пізніше початку XIII століття. У церкві зберігся рунічний напис, який повідомляє, що в 1242 році церква була освячена іменем Діви Марії. При будівництві використовували високоякісну деревину, тож зараз будівля церкви все ще містить близько третини деревини, використаної при будівництві в XIII столітті. Зовні церква покрита дьогтем, дьоготь регулярно оновлюється. Для поновлення дьогтю на даху запрошуються промислові альпіністи. Церква багаторазово перебудовувалася і реконструювалася. Остання велика реконструкція проводилася в 1952—1954 роках, коли церкві повернули вигляд, максимально близький до первинного. Інтер'єр також багаторазово змінювався. Вівтар був виконаний в 1667 році невідомим художником, настінні розписи — в 1668 році, частково відкриті настінні розписи 1300 року. До 1537 року церква була римсько-католицькою, нині вона лютеранська. Богослужіння відбуваються раз на тиждень, у неділю, але для доступу відвідувачів церква відкрита щодня. До 1850 року на церкві висіли дзвони, потім вони були переміщені на спеціально побудовану дзвіницю. Найстаріший зі збережених дзвонів був виготовлений в Амстердамі в 1647 році. Галерея Література Roar Hauglid: Norwegische Stabkirchen. Dreyer Verl., Oslo (Norwegen) 1977, ISBN 82-09-00938-9. (норвезьке видання: Norske stavkirker) Erich Burger: Norwegische Stabkirchen. Geschichte, Bauweise, Schmuck. Erstveröff., DuMont, Köln 1978, ISBN 3-7701-1080-3. Yasuo Sakuma, Ola Storsletten: Die Stabkirchen Norwegens. Meisterwerke nordischer Baukunst. Genehmigte Lizenzausg., Bechtermünz-Verl., Augsburg 1997, ISBN 3-86047-239-9. Посилання Офіційна сторінка Stavkyrke.org heddal-stavkirke.no
Skarnsundbrua

Skarnsundbrua je zavěšený silniční most překonávající úžinu Skarnsundet mezi vesnicemi Kjerringvik a Vangshylla v norském kraji Trøndelag nedaleko města Steinkjer. Je součástí cesty Fylkesvei 755 a je jediným přemostěním fjordu Trondheimsfjord. Historie a parametry První dopravní spojení Kjerringviku a Vangshylly bylo uskutečněno trajektem, který existoval na místě dnešního mostu od roku 1958. Počátkem 70. let byl trajekt nevyhovující a proto bylo v roce 1972 navržena výstavba nového mostu. V roce 1983 byla založena společnost AS Skarnsundbrua, která měla zajistit financování výstavby. Norská vláda rozhodla o výstavbě mostu v roce 1986 a o dva roky později byla zahájeny stavební práce. Dokončen byla v roce 1991 a celkově stál 200 milionů. NOK. 19. prosince 1991 přeplaval úžinou poslední trajekt s norským králem Haraldem V. na palubě, který v ten den otevřel i nový most. Hlavní pole s délkou rozpětí 530 m se po dokončení stalo nejdelším svého druhu na světě, čímž o 40 m překonalo hlavní rozpětí japonského mostu Ikučibaši. Celková délka zavěšeného mostu je 1010 m, šířka mostovky je 13 m. Pylony byly po dokončení s výškou 152 m nejvyššími v zemi (v současnosti třetí – po mostech Hardangerbrua a Grenlandsbrua). Výškový rozdíl mezi hladinou úžiny a mostovkou je 45 m. V roce 1992 získal most ocenění Betongtavlen. 17. dubna 2008 byl prohlášen za norské kulturní dědictví. Ode dne následujícího po otevření do 24. května 2007 bylo na mostě vybíráno mýtné. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Skarnsundbrua na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Skarnsundbrua na Wikimedia Commons Skarnsund Bridge v databázi Bridge-Info.org
Skarnsundbroen

Skarnsundbroen er en skråstagsbro, som forbinder kommunerne Mosvik og Inderøy i Trøndelag fylke i Norge og går over Skarnsundet i Trondheimsfjorden som en del af riksvei 755. Skarnsundet forbinder Trondheimsfjorden med Beitstadfjorden, mens broen forbinder Innherred med Fosen. Skarnsundbroen var ved åbningen verdens længste skråstagsbro i beton. Skarnsundbroen blev i 2002 foreslået fredet i Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner. Riksantikvaren fredede broen den 17. april 2008. Historie Byggeriet startede vinteren 1989, og broen blev åbnet af kong Harald 5. den 19. december 1991 på rastepladsen ved vestfoden af broen på Mosviksiden, hvor «Kongestenen» med kongens signatur er. Det oprindelige anlægsarbejde indbefattede også bygning af 1,6 km ny vej. Færgeforbindelsen mellem Vangshylla på Inderøysiden og Kjerringvik på Mosviksiden blev nedlagt, da broen åbnede. Færgen havde afgang én gang i timen fra hver side og blev drevet af selskabet Innherredsferga, (som nu er en del av Fosen Trafikklag, og som fortsat driver færgen mellem Levanger og Ytterøy). Økonomi Totalt kostede broen 219 millioner kroner, hvoraf 30% skulle afdrages med bompenge. Bompengene blev opkrævet på Inderøysiden af selskabet AS Skarnsundbrua. Sidste dag for opkrævning af bompenge var 24. maj 2007, næsten tre år før oprindelig budgetteret. Konstruktion Da broen blev åbnet, blev den kåret til den skråstagsbro i verden, som havde det længste hovedspænd. Broen mistede denne betegnelse, efter at Tatara-broen i Japan blev færdigbygget i 1999. Broen har en udpreget slankhed i horisontalplanet og har en total brobredde på 13 m. Brooverbygningen er formet som et kassetværsnit. Tårnene er A-formede. De 208 kabler på tilsammen 33 km vejer 1.030 ton. Kablerne, som har en diameter på mellem 52 mm og 85 mm, kan om nødvendigt udskiftes enkeltvis. Kablerne er beskyttet med etkorrosionshindrende middel, galvanisering og maling. Broen er fundamenteret i fjeldet under havbunden under hvert tårn. Fundamenteringsdybden er maksimum ca. 16 m ved østre tårn og ca. 27 m ved vestre tårn. Broen er bygget til at tåle vindstød på op mod 48,5 m/s – hvilket svarer til en hundredårsstorm – og er kontrolregnet for jordskælv. Udmærkelser Skarnsundbrua har fået flere priser, blandt andet «Vakre Vegers Pris», «Vegdirektørens pris», «Betongtavlen -92» og «FIP Award» (international betonpris). Eksterne kilder og henvisninger Private billeder af broen Mosvik kommune – Flyfoto av Skarnsundet med broen
Skarnsundbrua

Die Skarnsundbrua (deutsch Skarnsundbrücke) ist eine Straßenbrücke über den Skarnsund in Norwegen, der den Beitstadfjord genannten inneren Teil des Trondheimfjords mit dessen äußerem Teil verbindet. Die Skarnsund-Brücke führt die Provinzstraße 755 mit einer lichten Höhe von 45 m über den Skarnsund und verbindet dadurch den Ort Straumen in der Kommune Inderøy, Provinz Trøndelag mit dem Ort Mosvik in der ehemaligen Kommune Mosvik, die inzwischen zu Inderøy gehört. Beschreibung Die Skarnsundbrücke ist eine Schrägseilbrücke mit zwei Fahrspuren und einem Geh- und Radweg auf der südlichen Seite. Sie war bei ihrer Eröffnung 1991 die Schrägseilbrücke mit der längsten Spannweite der Welt und hat immer noch die längste Spannweite aller Schrägseilbrücken mit einem Beton-Brückendeck. Ihre beiden A-förmigen Pylone aus Stahlbeton stehen wenige Meter vor dem Ufer und überragen den Wasserspiegel um 152 m. Die Stiele der Pylone sind in Höhe des Wasserspiegels und unmittelbar unter dem Brückendeck durch Querriegel miteinander verbunden und versteift. Das Brückendeck besteht aus einem 13 m breiten, durchlaufenden Hohlkastenträger aus Spannbeton, der ein Profil in Form eines sehr flachen, auf der Spitze stehenden Dreiecks hat. Unter der Deckplatte sind zwei schräge Platten angeordnet, die sich in der Mitte unter der Deckplatte treffen. Die Konstruktionshöhe des Brückendecks beträgt nur 2,15 m. Die Brücke hat eine Spannweite von 530 m zwischen den Pylonen. Die außerhalb der Pylone von den Schrägseilen überspannten Abschnitte des Brückendecks sind jeweils 190 m lang, davon sind allerdings nur die ersten 109 m lediglich an den Seilen aufgehängt. Danach folgen vier scheibenartige Pfeiler im Abstand von je 27 m, die das Brückendeck stützen und gleichzeitig verankern gegenüber dem von den Schrägseilen ausgeübten Zug, der z. B. durch Verkehrslasten verursacht wird, die sich über die Hauptspanne bewegen. Am westlichen Ende schließt sich eine 80 m lange Plattenbalkenbrücke auf drei Pfeilern an, die das Brückendeck in einem weiten Bogen mit der Straße am Hochufer verbindet. Am östlichen Ufer werden nur 20 m von der letzten Abspannung bis zur Straße überbrückt. Geschichte Die Brücke wurde von dem Ingenieurbüro Johs. Holt geplant, von 1989 bis 1991 von Aker gebaut und am 19. Dezember 1991 von König Harald V. eröffnet. Seit 2008 steht sie unter Denkmalschutz. Weblinks Skarnsund Bridge auf Bridge-info.org Skarnsundet bru auf der Website des Ingenieurbüros Johs. Holt as Arena Skarnsundbrua Prosjektskisse (PDF; 11,3 MB) Entwurf eines Kunstprojektes mit Planskizzen der Brücke Structurae: Skarnsund-Brücke
Pont Skarnsund

Le pont Skarnsund (norvégien : Skarnsundet bru ou Skarnsundbrua) est un pont à haubans en béton de 1 010 mètres de long qui traverse le détroit Skarnsundet, dans la municipalité d'Inderøy, dans le comté de Trøndelag, en Norvège. Quand il est achevé en 1991, il remplace la ligne de ferry entre Vangshylla (en) et Kjerringvik (en) et il donne aux communautés dans les municipalités de Mosvik et Leksvik un accès plus facile aux zones centrales d'Innherred. Le pont est le seul croisement routier du Trondheimsfjord et se trouve le long de la route de comté norvégienne 755 (en). Liens externes Ressource relative à la géographie : Sentralt stadnamnregister Ressource relative à l'architecture : Kulturminne Portail des ponts Portail de la Norvège
Skarnsund Bridge

Il Skarnsund Bridge è un ponte strallato situato in Norvegia. Realizzato in cemento e lungo 1 010 metri, attraversa lo stretto di Skarnsundet nel comune di Inderøy nella contea di Trøndelag. Inaugurato il 19 dicembre 1991 da re Harald V ha sostituito il traghetto Vangshylla-Kjerringvik e collega i comuni di Mosvik e Leksvik alle aree centrali di Innherred. Il ponte è l'unico incrocio stradale del Trondheimsfjorde e si trova lungo la Norwegian County Road 755. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Skarnsund Bridge Collegamenti esterni Il ponte su structurae, su structurae.net.
Ponte Skarnsund

A ponte Skarnsund (em norueguês: Skarnsundet bru) liga os municípios de Mosvik e Inderøy em Nord-Trøndelag na Noruega como parte da rodovia 755. O barco a vapor Skarnsund conecta Trondheim Fjord com Beitstad Fjord enquanto a ponte liga as regiões de Innherred com Fosen. História A ponte foi inaugurada pelo rei Haroldo V em 19 de dezembro de 1991.
Jierddajávrre

Jierddajávrre är en mindre sjö med en area på 44,51 hektar (0,4451 km2) sjö som ligger 569 m ö.h. längst in i Gjerdalen (Jierddavuobme) i Hamarøy kommun i Norge. Avrinningsområdet uppströms Jierddajávrre är 5,75 km2 stort och tillflöde sker främst från den närliggande sjön Juoksajávrre. Sjön avvattnas av Jierddajåhkå som är ett biflöde till Hierggejåhkå (Reinokselva). Vattnet hamnar slutligen i Atlanten via Kobbelva. En markerad led går från inre Gjerdalen (från anläggningsvägen) förbi Jierddajávrre och Linnajávrre till Njoammeljávrre i Sverige. Även leden till toppen av Gasskatjåhkkå går förbi sjön. Galleri Se även Lulesamiska naturobjekt på kartorna Källor ”Norsk karta över Jierddajávrre”. https://www.norgeskart.no/#!?project=norgeskart&layers=1002&zoom=12&lat=7506861.61&lon=552442.58&panel=searchOptionsPanel. Noter
Brøtsø

Brøtsø er den tredjestørste ø i Tjøme kommune i Vestfold og Telemark fylke i Norge . Brøtsø ligger mellem øerne Tjøme og Hvasser, og er næsten 2 kvadratkilometer stor. Brøtsø ligger som en fortsættelse mod nord af den vestligste del af Hvasser, kun adskilt af et smalt sund. På Brøtsø ligger Holme gård, flere parcelhuse og mange fritidsboliger. Nogle af landets bedst betalte fritidsejendomme ligger på Brøtsø ved Røssesundet. Vejforbindelsen fra Tjøme centrum til Sandøsund går over Brøtsø, og Røssesundbroen er en del af denne vejforbindelse.
Brøtsø

Brøtsø est une île habitée de la commune de Færder, dans le comté de Vestfold en Norvège. Description L'île de 2 km2 se situe entre les îles de Tjøme et Hvasser. Brøtsø est une continuation au nord de la partie la plus à l'ouest de Hvasser, seulement séparée par un détroit. Sur Brøtsø se trouve la ferme Holme, plusieurs maisons individuelles et de nombreuses maisons de vacances. La liaison routière du centre de Tjøme à Sandøsund passe par Brøtsø, et le pont de Røssesund fait partie de cette liaison routière. Galerie Voir aussi Ressource relative à la géographie : Sentralt stadnamnregister Notes et références Liens internes Liste des îles de Norvège Portail de la Norvège Portail des îles
Бислет

59.925023, 10.733339 Бислет (на норвежки: Bislett) е стадион в Осло, Норвегия. История През 1898 г. община Осло закупува 60 000 m² площ на място, което бива считано от градския архитект Тур Галус за неподходящо за построяване на жилищни сгради, за построяването на стадиона. Цената е 500 000 норвежки крони. През 1908 г. са открити спортна площ, съблекални за жени и мъже, и ресторант. От 1917 до 1922 г. общината построява голям сектор със седящи места, съоръжения за трениране на бокс и борба, душове и кафене. Архитектът е Уле Свере, а цената – 1,1 млн. норвежки крони. За световното първенство по бързо пързаляне с кънки през 1925 г. е построен допълнителен сектор със седящи места. От 1935 до 1939 г. броят на местата е 32 000. През 1938 г. дървените конструкции биват изцяло съборени и стадионът е изграден отново от бетон в периода до 1940 г. Архитектът за новото изграждане е Фроде Ринан. На Бислет се провеждат церемониите по откриването и закриването на VI зимни олимпийски игри през 1952 г. Стадионът е разрушен отново на 2 юни 2004 г., за да може да бъде модернизиран. Реконструкцията трае само 10 месеца, архитекти са „CF Møller“. Капацитетът на стадиона след изграждането му на ново е 15 100 места. Лентите за бягане са увеличени от шест на осем. След реконструкцията стадионът отговаря на международните стандарти за провеждане на състезания по лека атлетика и на националните стандарти за провеждане на футболни мачове от Норвежката висша лига. Външни препратки Официален уебсайт Официален уебсайт на Диамантената лига в Осло Източници
Estadi Bislett

L'Estadi Bislett o Estadi Olímpic d'Oslo (noruec: Bislett stadion) és un estadi olímpic inaugurat l'any 1922 i situat a la ciutat d'Oslo, Noruega. En ell s'hi desenvolupen competicions de futbol i atletisme, havent allotjat així mateix competicions de patinatge de velocitat sobre gel. Al llarg de la seva història ha estat seu de 15 rècords mundials de patinatge de velocitat i de més de 50 rècords del món d'Atletisme. El vell estadi fou enderrocat l'any 2004 per donar pas a l'actual Bislett stadion. Història L'Estadi Bislett està situat en uns terrenys on a finals del segle xix hi havia una fàbrica de maons, terrenys que van ser comprats per la ciutat d'Oslo el 1898 per destinar-los a activitats esportives. El 1908 fou adaptat a les primeres activitats com a camp esportiu, iniciant-se el 1917 la construcció de les primeres graderies gràcies al suport de l'esportista i comerciant Martinus Lørdahl. Les obres de l'estadi amb grades finalitzaren el 1922, moment en què s'ignaugurà per a les grans competicions esportives del moment. Una de les places exteriors de l'estadi s'anomena Plaça de Martinus Lørdahl, en honor seu. A la dècada del 1940 l'estadi es convertí en la referències noruega per a la pràctica de l'atletisme i el patinatge de velocitat sobre gel, observant-se la gran diversitat de proves a poder-se realitzar gràcies a les millores realitzades per l'arquitecte Frode Rinnan. Un cop escollida la ciutat d'Oslo com a seu dels Jocs Olímpics d'Hivern de 1952 el mateix Rinnan realitzà unes millores a l'estadi, ampliant la seva capacitat fins als 20.000 espectadors. En aquests jocs, l'estadi va acollir algunes de les proves de patinatge artístic i de patinatge de velocitat. Bislett ha acollit els Jocs de Bislett des del 1965, un esdeveniment anual d'atletisme de la Lliga d'Or de la IAAF (des del 2010: la Lliga Diamant). La seu va acollir el Campionat d'Atletisme de Noruega 18 vegades, el 1926–29, 1931–36, 1938–39, 1947, 1949, 1951–52, 1955 i 2006. Demolició de l'estadi El 1988 s'iniciaren les converses per dur a terme la demolició de l'estadi. En aquell moment es decidí separar d'aquest estadi la realització de les proves de patinatge de velocitat sobre gel, un esport que arreu del món es practicava sota cobert i que a Noruega encara es mantenia a l'aire obert. Així mateix, la decisió de potenciar la realització de les competicions de futbol i atletisme en aquest estadi el feien incompatible amb el patinatge sobre gel. L'estadi fou enderrocat el 2004 i s'ignaugurà novament el 29 de juliol de 2005 per a la realització dels Jocs Bislett. Seguint els criteris de l'Associació Internacional de Federacions d'Atletisme (IAAF) es construí una pista de vuit carrils amb un radi de gir de 37,5 metres (anteriorment només hi havia sis carrils, havent d'instal·lar uns carrils provisionals durant la realització de les proves atletiques de primer nivell internacional); i la Federació Internacional de Futbol Associació (FIFA), creant un camp de futbol de 105x68 metres. Referències
Bislett Stadion

Bislett Stadion je víceúčelový stadion sloužící zejména pro fotbal a atletiku v Oslu v Norsku. Pojme 42 062 diváků. Odehrávají se zde soutěže mnoha druhů sportů, kromě toho stadion slouží jako kulturní zařízení s možností pořádání koncertů. Otevřen byl v roce 1922 a během Zimních olympijských her v roce 1952 byl hlavním místem. Hrají zde týmy Skeid Fotball a FK Lyn. Byl několikrát rekonstruován, zásadní renovace proběhla v roce 2004, kdy byla původní stavba zbořena a na jejím místě byl ve stejné architektonické podobě postaven nový stadion. Původní stadion Na místě stadionu byla cihelna z 19. století, kterou koupilo město Oslo, aby poskytla sportovní a dětské hřiště severovýchodním okrskům. Stavba stadionu byla zahájena v roce 1917, architektem byl Ole Sverre. Stadion byl dokončen roku 1922, jeho hlavní stavební materiál bylo dřevo. Po funkcionalistické přestavbě v roce 1940 architektem Frodem Rinnanem byla jeho kapacita kolem 20 000 míst a sloužil pro atletiku a rychlobruslení. Frode Rinnan byl také zodpovědný za modernizaci pro Zimní olympijské hry 1952, při kterých byl využit nejen pro zahajovací a závěrečný ceremoniál, ale soutěžilo se zde také v krasobruslení a rychlobruslení. Nový stadion V roce 1994 byla zřízena pracovní skupina se zástupci různých sportovních organizací, ministerstva kultury a parku a sportu v Oslu. Skupina měla prozkoumat možná opatření pro Bislett Stadion. Šetření vedlo v roce 1995 k oslovení města Oslo, které vyzvalo k architektonické soutěži na rekonstrukci stadionu. Nejdůležitějším úkolem komise bylo přizpůsobit nový stadion městu a jeho okolí. Soutěž vyhrála dánská firma C. F. Møller Architects. Po deseti letech a dlouhém politickém boji ohledně demolice nebo přestavby stávajícího stadionu byl nakonec dán jasný signál pro demolici. Přestavba byla zahájena 2. června 2004 a trvala 10 měsíců. Bislett Stadion byl otevřen v červenci 2005 pro mezinárodní hry Bislett Games. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Bislett Stadion na Wikimedia Commons (norsky) Oficiální stránky
Bislett stadion

Bislett stadion er en idrætsarena i Oslo. Arenaen er mest kendt som arrangør af atletikstævnet Bislett Games som er en af Golden League-stævnerne. Arenaen bruges bl.a. til atletik, hurtigløb på skøjter, bandy og fodbold. Over 50 verdensrekorder i atletik er blevet slået på Bislett samt 14 i hurtigløb på skøjter. Den første arena blev bygget i 1917 og i 2004 blev hele den gamle arena revet ned for at en ny skulle bygges. Nye Bislett Stadion stod færdig til Golden League 2005. Der er plads til 15.400 tilskuere til idræt. Den 14. februar 1952 startede Vinter-OL 1952 på Bislett stadion. Det var Prinsesse Ragnhild af Norge, der erklærede legene for åbnede. Stadionen bruges også til koncerter med 17.000 sidepladser (9.000 på tribunen og 8.000 på banen). Nye Bislett Stadion er tegnet af arkitektvirksomheden C.F. Møller. Priser 2006 National Building Quality Award, honourable mention, Norway 2005 Building of the Year, 2005. Referencer Eksterne henvisninger Hjemmeside A+ RSS Information in English Til Oslo kommune