NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Церква Нордрейса

Церква в Нуррейса (норв. Nordreisa kirke) — парафіяльна церква Церкви Норвегії в комуні Нуррейса у фюльке Трумс-ог-Фіннмарк, Норвегія. Вона розташована у селі Сторслетт. Є однією з двох церков у парафії Нуррейса, яка є частиною деканату Нур Трумс єпархії Нур Галогаланн. Біла дерев'яна церква була побудована в 1856 році за планами, складеними архітектором Крістіаном Генріхом Грошем. Церква вміщує близько 350 осіб. Історія Дозвіл на будівництво церкви було схвалено приблизно 1850 року. 9 серпня 1852 року архітектор Крістіан Генріх Грош надіслав архітектурні креслення для нової церкви керівникам парафії. 8 жовтня 1856 року єпископ Кнуд Гіслесен освятив будівлю. Церква побудована з деревини, що була привезена з регіону Рейсадален, розташованому за 40 км від Сторслетту. Лісоматеріали до будівельного майданчика сплавляли річкою Рейса. Всередині церкви видно ту деревину. Будівля побудована за допомогою техніки лафте (типу опорної конструкції), яка до середини 19 століття була домінуючою при зведенні дерев'яних будівель у Норвегії. Під час останньої зими Другої світової війни (1944—1945 рр.) церква використовувалася як резиденція німецьких солдатів, а службова будівля поруч як стайня. Церква була врятована під час спалення Фіннмарка та Північного Трумса німецькою армією, яка відступала в 1945 році. У цей період зникла значна частина церковного інвентаря. Через кілька років по закінченню війни в купі кінського гною знайшли хрестильну чашу 1856 року, яку невдовзі відреставрували і повернули до церкви. Тепер вона висить як прикраса на стіні у хрестильній ризниці. Інтер'єр У 1908 році церква отримала фісгармонію, яку встановили на хорі. 1968 року церква отримала свій перший трубчатий орган. У 2005 році був побудований новий орган на 19 голосів. Вівтарну ікону («образ») для церкви виконав у 1923 році Монс Брейвік (Mons Breidvik). З часу побудови церкви і до його появи на його місці був простий білий хрест. На одне зі свят взимку 1975 року від сильного холоду тріснув церковний дзвін. Зараз він стоїть на даху хрестильної ризниці всередині церкви. У 1976 році був придбаний і встановлений на дзвінниці новий, трохи менший дзвін. Медіа галерея Список літератури
Rotsund Chapel

Rotsund Chapel (Norwegian: Rotsund kapell) is a parish church of the Church of Norway in Nordreisa Municipality in Troms county, Norway. It is located in the village of Rotsund. It is one of the two churches for the Nordreisa parish which is part of the Nord-Troms prosti (deanery) in the Diocese of Nord-Hålogaland. The red, wooden church was built in a long church style in 1932. The building cost a total of 40,200 kr and it was designed by the Oslo architect Harald Sund. The church seats about 240 people. History A cemetery was built in Rotsund in 1860 so that people didn't have to travel so far to bury their dead. Almost immediately, there was a desire by the local population to build a church alongside the new cemetery. In 1887, the municipal council in Skjervøy Municipality decided to build a church in the village (Rotsund was originally part of Skjervøy and later switched to Nordreisa Municipality). They petitioned the authorities to do so, but it was not until 1920 when a royal resolution authorized the construction of a chapel in Rotsund. Fundraising began for the chapel through collections and gifts as well as a 7000 kr grant from the government. Construction began in February 1932, and took only five months. The total cost of the chapel was 40,200 kr. The new building was consecrated on 18 September 1932 by the Bishop Eivind Berggrav. During World War II, the chapel was requisitioned by German forces and used as a barracks. During that time the altarpiece was destroyed, but the rest of the building only had minor damages. After the war in 1946, a new altarpiece was installed. In 1999, the interior of the chapel was completely renovated. Media gallery See also List of churches in Nord-Hålogaland References
Tirpitz (bojna ladja)

Tirpitz je bila ena izmed dveh nemških bojnih ladij tipa Bismarck. Njena sestrska ladja je bila znana nemška bojna ladja Bismarck, ki je bila potopljena 27. maja 1941. Ladja je ime dobila po nemškem admiralu Alfredu von Tirpitzu. Njena gradnja se je začela 2. novembra 1936, leta 1939 je bila ladja splovljena, 1941 pa pripravljena za uporabo. Sprva so jo nameravali uporabiti za napade na zavezniške atlantske konvoje, po potopitvi Bismarcka pa jo je Hitler ukazal premestiti v norveške vode, kjer bi napadala arktične konvoje. Zavezniki so se dobro zavedali njene moči zato so jo že od samega začetka poizkušali potopiti ali pa vsaj trajno onesposobiti. Ladja je tako vse do svoje potopitve, 12. novembra 1944, postala tarča različnih letalskih, podmorniških in sabotažnih akcij. Glej tudi Bismarck Bitka za Atlantik Kriegsmarine Arktični konvoji Zunanje povezave The Tirpitz Museum The Battleship Tirpitz History of the Tirpitz Arhivirano 2008-01-07 na Wayback Machine. Tirpitz Arhivirano 2009-04-09 na Wayback Machine. Tirpitz career timeline Maritimequest Tirpitz Photo Gallery RAF attacks on the Tirpitz Arhivirano 2007-10-06 na Wayback Machine. Above Us the Waves v IMDb (1955) Analysis (in Russian) of K-21 attack on Tirpitz. Universal Studios Newsreel - RAF Sinks Tirpitz, 1944/11/22 (1944) Photo of sailor on board Tirpitz building model of Tirpitz Arhivirano 2011-05-20 na Wayback Machine.
Larsbreen

Larsbreen è un ghiacciaio minore nell'isola di Spitsbergen, nell'arcipelago delle Svalbard. È situato tra le montagne Lars Hiertafjellet (alta 876 m, a est) e Trollsteinen (850 m, a ovest). È lungo circa 3,5 km e scorre verso nord immettendosi da est nella valle di Longyear, al termine della quale si trova l'insediamento di Longyearbyen. Nei depositi morenici del ghiacciaio si rinvengono fossili di alberi caducifoglie del Cretaceo. Il ghiacciaio prende il nome dall'editore e politico svedese Lars Johan Hierta, che sostenne finanziariamente l'esplorazione svedese dell'isola. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Larsbreen
Larsbreen

Larsbreen är en glaciär på Spetsbergen i Svalbard, söder om Longyearbyen. Den är en omkring 3,5 kilometer lång glaciär, som går från Trollsteinen (850 meter över havet) och Lars Hiertafjellet (876 meter över havet) i söder, och går åt nordväst och in i Longyeardalen, söder om Adventfjorden i Nordenskiölds land. Larsbreen syns från Longyearbyen. Den har motat framför sig stora moränmassor, vilka ligger vid ändan av berget Sarkofagen. Det har vaskats ut sten med fossiler av lövträd från kritatiden framför glaciären, och dessa kan återfinnas längs Longyearälven nedanför dalen. Glaciären är uppkallad efter den svenske förläggaren och politikern Lars Johan Hierta (1801–1872). Han var en viktig finansiär av forskning, och hans stiftelser gav stora belopp till den svenska utforskningen av Spetsbergen. Källor Glacier characteristics and sediment transfer system of Longyearbreen and Larsbreen, western Spitsbergen i Norsk Geografisk Tidsskrift 2010:4, sidorna 157-168 Bernd Etzelmüller, Rune Strand Ødegård, Geir Vatne, Rønnaug Sægrov Mysterud, Tore Tonning och Johan Ludvig Sollid: Glacier characteristics and sediment transfer system of Longyearbreen and Larsbreen, western Spitsbergen, hela artikeln Noter
Stiftsgården

Stiftsgården è la residenza ufficiale della famiglia reale norvegese a Trondheim, maggiore città della contea del Trøndelag. Essa è situata in Munkegata, una delle vie più importanti della città. L'edificio è composto da 140 stanze, e con i suoi 4000 m² calpestabili è probabilmente il più grande edificio in legno del nord Europa. Durante la stagione estiva è possibile visitarne alcune porzioni, anche con visite guidate. Storia Il palazzo fu commissionato da Cecilie Christine Schøller, una donna che ebbe un importante ruolo nello sviluppo economico-culturale che interessò la città di Trondheim alla fine del XVIII secolo e venne costruita tra il 1774 e il 1778. In varie occasioni la residenza è stata utilizzata in occasione dell'incoronazione del sovrano che, tradizionalmente, avveniva nella Cattedrale di Trondheim. Note Bibliografia (EN) Stiftsgården, su royalcourt.no. URL consultato il 1º marzo 2022. (NO) Stiftsgården - Nordenfjeldske Kunstindustrimuseum, su nkim.no. URL consultato il 1º marzo 2022. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Stiftsgården
Stiftsgården

Stiftsgården – (Dom Założyciela), królewska rezydencja położona w Trondheim w Norwegii. Wybudowany w latach 1774–1778 dla Cecilie Christine Schøller pałac jest największą drewnianą budowlą w Skandynawii. Zbudowany jest w stylu barokowym, z elementami rokoko i klasycyzmu. W 1997 przeprowadzono odnowę sąsiadującego z pałacem ogrodu Stiftsgårdenparken. Posiada 140 pokoi o łącznej powierzchni 4000 m². Przypisy
Stiftsgården

63° 25′ 54″ N, 10° 23′ 42″ L Stiftsgården é a residência real em Trondheim, Noruega . Está situado no centro da via mais importante da cidade, Munkegaten. Com 140 quartos que constituem 4000 m² (43000 ft²), é um dos maiores edifícios de madeira do Norte da Europa e tem sido usado pela realeza e seus convidados desde 1800. O nome que significa "casa da diocese", deve-se ao fato de que o palácio serviu como sede do representante real e do tribunal local na Diocese de Trondheim durante o século XIX. É um edifício barroco, com alguns elementos rococó e neoclássicos. A sua construção remonta a 1774. Referências Outras fontes Andersen, Eystein M.(2006) Stiftsgården - Det kongelige palé i Trondheim (Andrimne Forlag, Oslo)ISBN 82-92546-10-3 . Rognerød, Dag-Ivar (1997) På historisk grunn - Uma história cultural reise til eiendommer stalige (Orfeus Forlag, Oslo)ISBN 82-467-0011-1 . Ligações externas Stiftsgården (Site da Casa Real da Noruega) Media relacionados com Stiftsgården no Wikimedia Commons
Momarken Travbane

Momarken Travbane är en travbana som ligger i staden Mysen i Østfold fylke i sydöstra Norge. Banan öppnades 1920. På Momarken Travbane anordnas tävlingar i huvudsak på tisdagar, även om undantag förekommer. Om banan Banovalen mäter 1 000 meter, och upploppet 240 meter, lika långt upplopp som på Leangen Travbane. Upploppen är Norges längsta. Ett flertal profiler är verksamma på banan, till exempel Cato Antonsen, Gøran Antonsen, Jens Kristian Brenne och Per Oleg Midtfjeld. Kända lopp Østfoldpokalen - för eliten bland kallblodiga hästar Steinlagers Æresløp - för eliten bland varmblodiga hästar Norskt Trav Oaks - för 3-åriga varmblod / kallblod Oaks Revansje - för 4-åriga varmblod / kallblod Referenser Externa länkar Momarken Travbanes webbplats (bokmål)
Universitetssenteret på Svalbard

Universitetssenteret på Svalbard (UNIS) er et norsk statsejet aktieselskab, der udbyder universitetsuddannelser i arktiske studier. Centret er beliggende på sydbredden af Adventfjorden i Longyearbyen på øgruppen Svalbard. UNIS er en del af University of the Arctic, og er verdens nordligste videregående uddannelsesinstitution. Historie UNIS blev grundlagt i 1993 som en stiftelse af de fire traditionelle universiteter i Norge (Oslo, Bergen, Trondheim og Tromsø), og havde det første år 23 elever og syv medarbejdere. I 2002 blev UNIS omdannet til et aktieselskab ejet af Kunnskapsdepartementet. Eksterne henvisninger Universitetssenteret på Svalbards officielle hjemmeside (engelsk)
University Centre in Svalbard

Das University Centre in Svalbard (UNIS) ist ein Universitätszentrum, das quasi eine Außenstelle der Universitäten in Oslo, Bergen, Tromsø und der Technisch-Naturwissenschaftlichen Universität Norwegens ist. Hauptaufgaben sind die universitäre Forschung und Ausbildung in Arktischen Wissenschafts- und Technologiefeldern sowie die Etablierung Spitzbergens als Forschungsort für arktische Studien. Das UNIS befindet sich in Longyearbyen. Der Lehrbetrieb begann 1993 in den Fachbereichen Arktische Geologie und Arktische Geophysik. Im Jahr 1994 kam das Fachgebiet Arktische Biologie und 1996 die Arktische Technologie hinzu. Die Studenten kommen primär aus Norwegen, Deutschland, Russland und den übrigen EU-Staaten. Gelehrt wird ausschließlich auf Englisch. Im Gebäude des UNIS befindet sich auch das Svalbard Museum zur Geschichte und Fauna Spitzbergens. Diese bildet das Zentrum des Svalbard Science Centre (SSC), einem internationalen Forschungszusammenschluss verschiedener Forschungsinstitute, die auf Spitzbergen aktiv sind. Das UNIS betreibt zahlreiche Außenstationen, wie die Aurora-Station in Adventdalen. UNIS arbeitet mit zahlreichen privaten Institutionen zusammen und beherbergt und betreibt Forschungsequipment anderer Forschungsinstitutionen, wie eine Bodenstation der TUBSAT-Satellitenflotte. Um die Feldforschung und Feldstudien des akademischen Lehrpersonals und der Studenten in der hohen Arktis unter expeditionsgleichen Bedingungen zu ermöglichen, unterhält das UNIS einen eigenen Fahrzeugpark mit Bv206, Wasserfahrzeugen und einer universitätseigenen Waffenkammer. Für den richtigen Umgang mit der Ausrüstung und Wildnisfähigkeiten führt das UNIS am Anfang des akademischen Jahres einen eigenen Lehrgang für Wildnisfähigkeiten durch. Der bestandene AS-101 Arctic Survival and Safety Course ist Voraussetzung für die weitere Teilnahme an Feldexkursionen. Zudem stellt das UNIS auf ihrer Webseite umfangreiche HSE Informationen bereit. Während einige Studenten im 2014 eröffneten nahe gelegenen Studentenwohnheim leben, sind eine Vielzahl der Studenten in ehemaligen Grubenarbeiterbaracken im Ortsteil Nybyen untergebracht und benutzen ein Mountainbike für die Fahrt zum Universitätsgebäude. Weblinks UNIS Homepage UNIS Sicherheitsfaltblatt für Aufenthalte im Gelände Christoph Seidler: Heiß aufs Eis. In: Spiegel Online, 5. Oktober 2006 Einzelnachweise
Centro Universitario de Svalbard

El Centro Universitario de Svalbard (en inglés: The University Centre in Svalbard, en ruso: Свальбардский международный университет, en noruego: Universitetssenteret på Svalbard). Generalidades La universidad está localizada en la ciudad de Longyearbyen, en el archipiélago de Svalbard (Noruega). Las principales líneas de estudio se enfocan a las investigaciones árticas, sedimentología, glaciología, geología ártica, geofísica y geomorfología. Su campus principal es el Parque de Ciencias de Svalbard, oficialmente inaugurado por el Rey y la Reina de Noruega el 26 de abril de 2006.​ El mismo incluye un anexo para la investigación ártica. Por su parte, el 2 de septiembre de 2009, el Secretario General de la ONU, Ban Ki-Moon, visitó la UNIS; conjuntamente con el ministro noruego del Medio Ambiente, Erik Solheim, Ban Ki-Moon realizó un debate sobre el impacto del hielo derretido del Ártico en el ambiente.​ Véase también Noruega Svalbard Referencias Enlaces externos Sitio oficial de la Universidad
Université du Svalbard

L'université du Svalbard (en norvégien : Universitetssenteret på Svalbard ou UNIS, acronyme venant de l'anglais : University Centre in Svalbard), est une université norvégienne implantée en 1993 à Longyearbyen, principale ville de l'archipel du Svalbard. Description À l'origine, elle était destinée à ne délivrer qu'un enseignement en géologie et en géophysique arctique, mais en 1994, la biologie arctique fut ajoutée au programme des formations, ainsi que les technologies arctiques en 1996. L'UNIS dispense des enseignements de haut niveau, doctorats ou maîtrises et uniquement en anglais. En 2016, l'université comptait environ 759 étudiants, qui restent pour une période généralement comprise entre 6 mois et 2 ans. Elle est ouverte aux étudiants ressortissants de pays signataires du traité du Svalbard. Les sessions d'enseignement durent 6 mois, et débutent, soit au printemps, en mars/avril, soit à l'automne, en août. Le réchauffement climatique et le nouvel intérêt pour le Grand Nord font que l'université connait un succès croissant à l'étranger, accueillant ainsi des étudiants d'une vingtaine de pays dont de nombreux étudiants allemands, quelques français et de plus en plus d'étudiants d'Asie. Bien que privée, l'université dispense un enseignement gratuit, et propose des services aux étudiants assez intéressants et peu onéreux comme l'hébergement à bas prix dans l'auberge de jeunesse locale, ainsi que diverses réductions et d'autres avantages. Depuis 2007 l'UNIS a, comme envisagé, plus que doublé le nombre d'étudiants et la superficie de ses locaux. Son budget, de 13,5 millions d'euros, est financé par le gouvernement norvégien et par des contrats de recherche avec des institutions publiques et également des sociétés privées dont les compagnies pétrolières française Total, américaine ConocoPhillips ou norvégienne Equinor. L'UNIS dépend directement des universités de Tromsø, Bergen, Oslo et Trondheim. Elle est la plus septentrionale des universités au monde, à 78° de latitude nord (14° plus au nord que l'université d'Alaska à Anchorage) et est plongée 4 mois de l'année dans la nuit polaire (la rudesse de la vie entraîne le départ avant terme de quelques étudiants chaque année). Relations internationales L'université est membre de l'université de l'Arctique. UArctic est un réseau international d’universités, d’instituts de recherche et d’organisations ayant pour but de promouvoir, coordonner et soutenir la recherche ainsi que l’éducation en régions arctiques. Galerie Notes et références Liens externes (en) Site officiel Ressource relative à la recherche : Horizon 2020 Portail des universités Portail de la Norvège
Università delle Svalbard

L'Università delle Svalbard (in norvegese Universitetssenteret på Svalbard AS, UNIS) è un'università norvegese specializzata in studi artici. Il centro è noto come UNIS e forma parte dell'Università dell'Artico. La sua localizzazione a Longyearbyen, a una latitudine di 78° N, ne fa l'istituzione di istruzione superiore più a nord del mondo. I corsi offerti rientrano in quattro principali discipline scientifiche: biologia, geologia, geofisica e tecnologia artiche. Organizzazione L'università è stata costituita nel 1993 a Longyearbyen, una città di circa 2 700 abitanti sulla costa occidentale dell'isola di Spitsbergen. L'idea principale dietro la fondazione dell'UNIS era che la localizzazione geografica unica dell'isola permette lo studio delle scienze artiche in sito, appena al di fuori delle mura dell'università. L'università venne costituita con uno spirito internazionale: la sua lingua ufficiale è l'inglese, e circa la metà dei suoi 350 studenti non provengono dalla Norvegia (nel 2006 gli studenti stranieri venivano da 25 nazioni). L'insegnamento è gratuito ed è effettuato da 20 professori a tempo pieno, 21 assistant professor e 120 lettori ospiti, che sono invitati da istituti norvegesi e stranieri nell'ambito di vari progetti di ricerca congiunti. I finanziamenti per l'UNIS sono forniti dal governo norvegese, consigli di ricerca e industria privata. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sull'Università delle Svalbard Collegamenti esterni (EN) Sito ufficiale, su unis.no. Università delle Svalbard, su archINFORM.
University Centre in Svalbard

O University Centre in Svalbard (em norueguês: Universitetssenteret på Svalbard; em português: Centro Universitário de Svalbard) é uma instituição estatal de pesquisa e ensino fundada em 1993, localizada na cidade de Longyearbyen, no arquipélago de Svalbard (Noruega). Os principais focos dessa instituição são os cursos (tanto de graduação quanto de pós-graduação) voltados para práticas envolvendo a vida no ártico, tais como a agricultura, o turismo, a geologia, e a pesquisa em geral. Em 2006 foi inaugurado um anexo totalmente voltado para a pesquisa. Referências Ligações externas Sítio oficial da Universidade
Свальбардский международный университет

Свальбардский международный университет (Университетский центр Свальбарда, аббревиатура UNIS, норв. Universitetssenteret på Svalbard) — высшее учебное заведение Норвегии. Это самое северное учебное заведение в мире: оно находится в Лонгйире, на архипелаге Шпицберген, 78° северной широты. Университет (университетский центр) является плодом кооперации университетов Осло, Бергена, Тромсё и NTNU. Свальбардский университет основан в 1993 году, в нём ведётся преподавание по арктической биологии, арктической геологии, геофизике и технологии. Географическое положение университета позволяет использовать окружающую природу в качестве уникальной лаборатории. В UNIS в 2021году обучалось приблизительно 482 студента, около 40% из них составляют норвежцы, а 60% — иностранные студенты. В нём преподают 20 профессоров, 21 ассистент и 120 приглашённых лекторов. Ввиду экстремальных условий проведения занятий «на открытом воздухе», все студенты должны предоставлять справку о собственном здоровье перед учебным годом. Для всех обязателен краткий курс обучения обращению с ружьём: на Шпицбергене водится множество диких белых медведей. Университетский центр включает в себя пять департаментов включая факультет арктической биологии, технологии, геофизики, геологии и центр арктической безопасности. UNIS участвует в международном проекте «Университет Арктики», посвящённом исследованию циркумполярного региона. Примечания Ссылки Официальный сайт университета
Universitetscentret på Svalbard

Universitetscentret på Svalbard (UNIS) är en norsk forsknings- och utbildningssinstitution på Svalbard. Det är världens nordligaste utbildningssinstitution, och ligger på 78° nord i Longyearbyen. UNIS undervisar och driver forskning inom arktisk biologi, geologi, geofysik och teknologi. UNIS är organiserat som ett statligt ägt aktiebolag som driver forskning och undervisning på universitetsnivå. Hälften av studenterna och personalen är utländska, och arbetsspråk på UNIS är engelska. Studenter som studerar biologi, geologi, geofysik eller teknologi kan söka sig för en termin till UNIS under det tredje och sista året av kandidatexamen. UNIS har dessutom ett antal kurser som är riktade till master- och doktorsexamensstudenter. Översikt över kursutbudet finns på UNIS hemsidor. 2012 hade UNIS 467 studenter från 23 länder som tog en eller flera kurser i Longyearbyen. Av dessa var 53 % internationella studenter. 2012 hade UNIS 24 heltidsprofessorer/försteamanuenser samt 28 deltidsprofessorer (Professor II). Dessutom erhåller UNIS årligen expertkompetens inom arktiska studier från hela världen och 2012 hade institutionen 153 gästföreläsare. Historik UNIS grundades som en stiftelse 1993 av de fyra traditionella universiteten i Norge (Oslo, Bergen, Trondheim och Tromsø) och hade det första året 23 studenter och 7 anställda. 1995 fick UNIS en egen byggnad. 2002 blev UNIS omgjort till ett aktiebolag som är helägt av Kunnskapsdepartementet. Från augusti 2012 är dessa universitet representerade i UNIS styrelse: UiO, UiB, NTNU, UiT och UMB. Svalbard Forskningspark År 2005 blev UNIS-byggnaden utbyggd och ligger nu som en del av Svalbard Forskningspark, som blev officiellt öppnad av kung Harald och drottning Sonja den 26 april 2006. 2011 ingick UNIS formella samarbetsavtal med alla de åtta norska universiteten. I Svalbard Forskningspark är följande institutionen samlokaliserade: Universitetscentret på Svalbard Norsk Polarinstitutt – fältkontor European Incoherent SCATter scientific association (EISCAT) Svalbard museum Kunsthall Svalbard Svalbard Science Forum Övrigt Universitetscentret på Svalbard har det 15 meter långa forskningsfartyget Viking Explorer. Externa länkar Universitetssenterets på Svalbard webbplats