NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Lerkendal Stadion

Le Lerkendal Stadion (ou Lerkendal stadion en norvégien), construit en 1947, est le stade du Rosenborg BK Trondheim, un des clubs de football les plus titrés de Norvège. Il est situé à Trondheim, dans le quartier de Lerkendal. L'enceinte peut accueillir 21 850 spectateurs (capacité réduite à 21 620 pour les matchs internationaux), l’ensemble des places étant assises. Le record d'affluence est quant à lui de 28 569 spectateurs, pour la réception du Lillestrøm SK par Rosenborg lors de la dernière journée du championnat 1985. Ce match était décisif pour l'attribution du titre, Rosenborg étant à un point de Lillestrøm avant la rencontre (finalement remportée par l'équipe de Trondheim). Le stade a aussi accueilli la Supercoupe de l'UEFA 2016 remportée par le Real Madrid. Les dimensions du terrain sont 105 × 68 mètres. Histoire Le stade était prévu en 1933, mais ne fut terminé qu'après la Seconde Guerre Mondiale. Le Lerkendal n'était alors pourvu que de tribunes temporaires et de vestiaires. Les installations ont d'abord été améliorées en 1949, avant d'être reconstruites entre 1961 et 1963. L'éclairage fut installé en 1968, puis remis à neuf en 1996 pour se conformer aux normes internationales. L'ancienne tribune principale fut démolie en 1995-96. Elle fut remplacée par une tribune flambant neuve, comportant des loges VIP. Le Lerkendal devenait ainsi un des meilleurs stades de Norvège, devancé uniquement par l'Ullevaal Stadion, stade de l'équipe nationale situé à Oslo. Les derniers travaux ont eu lieu en 2000-02 et ont vu la reconstruction de trois des quatre tribunes. Ces aménagements ont coûté 250 millions de couronnes norvégiennes. De nouveaux agrandissements sont probables du fait de l'affluence croissante aux matches de Rosenborg. Événements Supercoupe de l'UEFA 2016 Liens externes Ressources relatives au sport : StadiumDB World Stadium Database Ressource relative à la musique : MusicBrainz Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du football Portail de la Norvège
Lerkendal Stadion

Il Lerkendal Stadion è un impianto sportivo di Trondheim in Norvegia. Sede degli incontri interni del Rosenborg, è stato inaugurato nel 1947 e può ospitare 21.850 persone. Nel 2016 ha ospitato la finale della Supercoppa UEFA, vinta dal Real Madrid. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Lerkendal Stadion Collegamenti esterni (EN, RU) Lerkendal Stadion, su EU-Football.info.
Lerkendalstadion

Het Lerkendalstadion is het stadion van de profvoetbalclub Rosenborg BK in Trondheim, Noorwegen. Het stadion is (opnieuw) in gebruik genomen op 10 augustus 1947. Het stadion werd gerenoveerd in 2002 en tussen 2013 en 2014. De huidige capaciteit bedraagt 21.166 plaatsen. Het toeschouwersrecord dateert uit 1985: 28.569 mensen. Het stadion heeft rechttoe-rechtaan tribunes, met open hoeken. Direct naast het stadion ligt station Lerkendal. Interlands Finales Externe link Website van het stadion
Lerkendal Stadion

Lerkendal Stadion, stadion norweskiego klubu piłkarskiego Rosenborg BK, został zbudowany w 1947 roku, w dzielnicy Trondheim o nazwie Lerkendal. Stadion mieści 21 166 osób (wszystkie miejsca siedzące). Rekord widowni wynosi 28 569 osób, kiedy to Rosenborg grał z Lillestrøm SK ostatniej kolejce mistrzostw Norwegii sezonu 1985. Historia Budowa stadionu była planowana już w roku 1933, jednak nie została zakończona przed wybuchem II wojny światowej. Początkowo Lerkendal miał tylko tymczasowe miejsca stojące i szatnie, które zostały ulepszone w 1949 roku i przebudowane w latach 1961–1963. W 1968 roku zostało zbudowane sztuczne oświetlenie, dostosowane do międzynarodowych standardów w 1996. Dawna główna trybuna została zburzona w latach 1995–1996, później zbudowano nową z dodatkowymi miejscami dla VIP-ów. Lekendal stał się w tym czasie jednym z najnowocześniejszych stadionów w Norwegii, obok słynnego Ullevaal Stadion w Oslo. Ostatnie unowocześnienia stadion przeszedł w latach 2000–2002, kiedy to zostały przebudowane trzy (z czterech) trybuny. Wartość tej inwestycji to ok. 250 mln NOK (40 mln USD). Linki zewnętrzne Wirtualny stadion Lerkendal
Estádio Lerkendal

O Lerkendal Stadion é um estádio para futebol sediado na cidade de Trontêmio, na Noruega. É o estádio sede do Rosenborg Ballklub, equipe da Tippeligaen. Foi fundado em 1947. Com sua capacidade atual de 21.166 espectadores, é o segundo maior estádio de futebol do país. Só é menor do que o Ullevaal Stadion. Porém, o local já recebeu um público de 28.569 pessoas, em 1985. As medidas oficiais do campo são de 105 x 68 metros. História O Lerkendal foi construído em 1947, ainda com arquibancadas provisórias. Na década de 1960, foi reformado, mas em trinta anos decorrentes nada foi feito melhorar o conforto e as opções disponíveis no local. Em 2000, iniciou-se um reforma financiada pelo dinheiro que havia entrado em caixa devido à participação na Liga dos Campeões da UEFA. Em 2002, a obra foi entregue com um visual totalmente diferente e moderno. Referências
Stadionul Lerkendal

Lerkendal Stadion (pronunție în norvegiană [ˈlærkənˈdɑːl ˈstɑːdɪjɔn]) este un stadion de fotbal din orașul Trondheim, Norvegia. A fost construit în anul 1947 și găzduiește meciurile „de acasă” ale clubului de fotbal Rosenborg BK. Capacitatea stadionului este de 21.850 de locuri (21.620 la meciurile internaționale). Dimensiunile terenului sunt de 105x60 metri. Legături externe Chronology of aerial images O vedere virtuală a stadionului Arhivat în 8 ianuarie 2010, la Wayback Machine.
Леркендал (стадион)

«Леркендал» (норв. Lerkendal) — футбольный стадион в Тронхейме, Норвегия. Второй по величине стадион Норвегии (после Уллевола). Домашняя арена клуба Русенборг. Рекорд посещаемости, 28 569 зрителей, был зафиксирован в октябре 1985 года, в матче последнего тура чемпионата Норвегии против «Лиллестрёма», в котором «Русенборг» стал чемпионом. Подвергался реконструкции в 1949, 1961—1963, 1968, 1996, 2000—2002 гг. Неоднократно принимал матчи сборной Норвегии. Суперкубок УЕФА 2016 прошел на этом стадионе. Примечания Ссылки Страница на официальном сайте «Русенборга» (норв.) Страница на stadiumguide.com (англ.) Страница на rbkweb.no (норв.)
Lerkendal Stadion

Lerkendal stadion är en fotbollsanläggning i Trondheim i Norge. Den är hemmaplan för Rosenborg BK. Lerkendal Stadion invigdes den 10 augusti 1947. I samband med Rosenborg BK:s storhetstid under andra halvan av 1990-talet och början av 2000-talets första decennium har många europeiska storklubbar åkt på stryk här, bland annat spanska Real Madrid CF, engelska Blackburn Rovers FC, portugisiska FC Porto och skotska Celtic FC. I och med den europeiska succén krävdes modernare anläggningar och 2003 stod den nya Lerkendal stadion klar med en publikkapacitet på 21 405personer, alla sittplatser. Publikrekordet slogs år 1985 och är officiellt på 28 569 personer, den egentliga publiksiffran lär ha varit större eftersom man var tvungen att öppna portarna på grund av det enorma trycket, det har spekulerats i att den verkliga siffran låg runt 32 000. Tack vare ett kraftigt ökande publiksnitt har man börjat planera en utökning till mellan 30 000 eller 40 000[källa behövs]. Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Lerkendal Stadion. Lerkendal Stadion
Леркендал

Леркенда́л (норв. Lerkendal) — футбольний стадіон у місті Тронгейм, друга за місткістю спортивна арена Норвегії — на ній можуть розміститися до 21766 глядачів. Названий на честь району Тронгейма, у якому й розташований. На Леркендалі проводить свої домашні матчі місцевий футбольний клуб «Русенборг», який грає в найвищому футбольному дивізіоні Норвегії — Тіппелізі. На Леркендалі провели матч за Суперкубок УЄФА 2016 між іспанськими клубами «Реал Мадрид» та «Севілья». Посилання Lerkendal Stadion — World of Stadiums [Архівовано 23 вересня 2016 у Wayback Machine.] (англ.)
Mariakirken (Oslo)

Mariakirken i Oslo (i middelalderen skrevet Mariu kirkiu, Marie kirke og Marikirke) var en kirke i middelalderens Norge, der var det kongelige kapel i Oslo. Kirken havde sit eget domkapitel med provsten som formand, var uafhængig af biskoppen af Oslo, og var en stor godsejer og vigtig politisk institution eftersom Mariakirkens provst fra 1314 også var Norges riges kansler og storseglbevarer (opbevarer af rigsseglet). Hele præsteskabet ved Mariakirken havde høj rang i det verdslige aristokrati fra 1300. Kirkens bygning blev revet ned i 1542 efter at have blevet stukket i brand af svenskerne under Den Svenske Befrielseskrig. Domkapitlet ophørte 1545 efter Reformationen, da det blev lagt sammen med domkapitlet ved Domkirken. Mariakirken er i dag en ruin i Middelalderparken i Oslo. Litteratur Gerhard Fischer, Mariakirken i Oslo, Oslo, Foreningen til fortidsminnesmerkers bevaring, 1926 Eksterne henvisninger Mariakirken (Oslo) på Riksantikvarens hjemmeside kulturminnesok.no
Marienkirche (Oslo)

Die Marienkirche in Oslo ist die Ruine eines gotischen Kirchengebäudes. Um das Jahr 1000 befand sich an dieser Stelle wahrscheinlich eine erste Missionskirche aus Holz. Später wurde sie durch eine romanische Kapelle aus Stein für den König und sein Gefolge ersetzt. Um 1300 ließ König Håkon V. stattdessen eine repräsentative gotische Kirche aus Backstein mit zwei Westtürmen errichten. Möglicherweise diente der Dom zu Roskilde als Vorbild. Die reich ausgestattete Kirche wurde 1523 bei einem schwedischen Angriff geplündert und in Brand gesetzt. Im 16. Jahrhundert war sie völlig verfallen. Um 1868 wurde die Ruine der Marienkirche wiederentdeckt. Es fanden archäologische Ausgrabungen unter der Leitung von Nicolay Nicolaysen statt. In der Mitte des Chores wurden ein Doppel- und ein Einzelgrab gefunden. Zwei Schädel konnten mit großer Wahrscheinlichkeit König Håkon V. und seiner Frau Euphemia zugeordnet werden. Im älteren Einzelgrab wurde ein annähernd vollständiges Skelett eines etwa 60-jährigen Mannes gefunden, bei dem es sich wahrscheinlich um den Fürsten Wizlaw II. von Rügen handelt. Die Ruine gehört heute zum Osloer „Middelalderparken“. Literatur Per Holck: Der rügische Fürst Witzlaw II. und sein Grab in Oslo. In: Gesellschaft für pommersche Geschichte und Altertumskunde (Hrsg): Baltische Studien. Neue Folge Bd. 87, N. G. Elwert, Marburg 2001, S. 36–45 (Digitalisat). Weblinks Einzelnachweise
Mariakyrkan i Oslo

Mariakyrkan i Oslo är en kyrkoruin i Oslo. Kyrkan blev antagligen först rest som en liten träkyrka runt 1000-talet. Runt 1100-talet byggdes det en enskeppad stenkyrka med kor och absid, och ett västtorn. En större ombyggnad på 1200-talet gav kyrkan ett nytt gotiskt kor, och efter den stora ombyggnaden på 1300-talet blev den uppbyggd i tegel, där skeppet utvidgades västeröver och med två stora torn mot väster och ett nytt och stort korsformat kor. Kyrkan var det kungliga kapellet. Kyrkan stacks i brand av svenskarna i samband med angreppet 1523. Efter reformationen förföll kyrkan så att den inte kunde repareras och revs därför 1542. Senare, då staden flyttades efter stadsbranden 1624, blev området överdäckat och brukades som jordbruksareal. Utgrävningar skedde 1867 under ledning av Nicolay Nicolaysen, 1935 under ledning av Gerhard Fischer och 1961-1963 under ledning av Håkon Christie. Kyrkan kan i dag ses som ruin i Middelalderparken.
Jarlsberg

Jarlsberg er et gods og et stamhus udenfor Tønsberg i Vestfold fylke i Norge. Det blev oprindelig oprettet i 1673 for Peder Schumacher Griffenfeld under navnet Griffenfeldt grevskab . Dette var Norges andet, og sidste, grevskab. Ifølge adelsloven af 1821 ophørte Jarlsberg med at være grevskab da den sidste norske greve Peder Anker Wedel Jarlsberg døde i 1893. Historie Godset, der blev kaldt Jarlsberg Hovedgård, blev anlagt som Griffenfeldgård (også skrevet Griffenfeldtgård og Griffenfeld gård) hvor den gamle kongsgård og lensherreresidens Sem hovedgård havde ligget, 3 km nordvest for Tønsberg by. Griffenfeld faldt i 1676. Christian 5. lod da sin halvbror, Ulrik Frederik Gyldenløve overtage godset. I september 1683 solgte Gyldenløve til den tyske adelsmand baron Gustav Wilhelm von Wedel, som blev ophøjet i den dansk-norske lensgrevestand 4. januar 1684. Von Wedel er stamfar for slægten Wedel-Jarlsberg. Kommende generationer tog navnet Wedel Jarlsberg. Selve hovedgården eller slottet blev rejst på ny i 1699 efter en brand. Fra 1812 udbyggede greve Johan Caspar Herman Wedel-Jarlsberg slottet i empirestil til det det er i dag. Bygningerne blev fredet i 1939. På godset blev der også anlagt et prægtigt, men enkelt have- og parkanlæg. Nær ved godset ligger den romanske stenkirke Sem kirke fra omkring 1100. På kirkens østside er der bygget et lille gravkapel for den wedelske familie. Nogle hundrede meter syd for hovedgården ligger Farmannshøjen som stammer fra jernalderen. I dag Jarlsberg er det eneste af Norges grevskaber hvor efterkommerne af de oprindelige adelige ejere fortsat ejer og driver ejendommen. Nuværende ejer, Carl Nicolaus Wedel Jarlsberg, er trettende generation. Gården drives med 310 ha dyrket mark. Slottet står næsten som i 1812, men med diverse forbedringer. I stueetagen i hovedbygningen findes søjlesalen som har været benyttet til koncerter. Riddersalen på første etage benyttes til private selskaber. Det går offentlige turruter over ejendommen langs søen og gennem skovområdet Gullkronene, hvor der også er en privat gravlund. Se også Grevskabet Jarlsberg Wedel-Jarlsberg Sem hovedgård Eksterne henvisninger Jarlsberg på Riksantikvarens hjemmeside kulturminnesok.no Zoombart kart og luftfoto over Jarlsberg gård Om Jarlsberg hovedgårds gårdshistorie i Sem og Slagen Bygdebok. Om Jarlsberg hovedgårds kulturhistorie i Sem og Slagen bygdebok Mer om Jarlsbergs historie
Jarlsberg Manor

Jarlsberg Manor (Norwegian: Jarlsberg Hovedgård) is a manor located about 3 kilometres (1.9 mi) northwest of the centre of the town of Tønsberg in Tønsberg Municipality, Vestfold county, Norway. It has traditionally been the residence of members of the Wedel-Jarlsberg family and the Count and Countess of Jarlsberg who led the County of Jarlsberg. History In September 1683, Ulrik Fredrik Gyldenløve, the illegitimate son of the King, sold the manor to Danish officer Gustav Wilhelm Wedel Jarlsberg (1641–1717), who was made Commanding General in Norway in 1681. Field Marshal von Wedel received the name Wedel af Jarlsberg in 1684, at which time he was created a feudal count by letters patent. After a fire in 1699, the manor house was rebuilt. In 1812, Feudal Count Johan Caspar Herman Wedel-Jarlsberg again rebuilt the manor, in the Empire style. Around the manor house, large but simple garden and park areas were arranged. The manor house is mainly from 1812, but with various improvements. The first floor of the main building is the column hall that has been used for concerts. Knight's hall, on the second floor, is used for private companies. There are other public trails over the property along the shoreline and through woodland, which is also a private cemetery. Jarlsberg Estate is today one of Norway's largest farms, with about 750 acres (3.0 km2) cultivated land. Archaeology In June 2024, archaeologists announced the discovery of the remains a Viking ship with numerous rivets and two horse crampons using a penetrating radar. References
Jarlsbergs gods

Jarlsberg är ett gods utanför staden Tønsberg i Vestfold fylke, Norge. Jarlsberg är herrgård i stamhuset, före 1893 grevskapet, Jarlsberg. Slottet är från omkring 1770. Grevskapet uppträttades och skänktes greve Peder Griffenfeld. När denne senare arresterades överdrogs grevskapet till kungens halvbror, Ulrik Frederik Gyldenløve, som även var greve av Laurvig. Grev Gyldenløve behövde år 1683, på grund av sin höga skuldsättning, sälja av Jarlsberg till friherre Gustav Wilhelm von Wedel. Sedan dess tillhör godset grevliga ätten Wedel-Jarlsberg. Vid ättens eventuella utslocknande tillfaller godset Oslo universitet. Källor Carlquist, Gunnar, red (1933). Svensk uppslagsbok. Bd 14. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB. sid. 368
Kongsøya

Kongsøya (nom noruec que en català significa illa del rei) és una illa deshabitada situada al grup d'illes del Rei Carles, a l'arxipèlag àrtic de Svalbard, Noruega. Ocupa una superfície de 191 km². El seu punt més alt és a 320 m d'altitud. Geografia Kongsøya és l'illa més gran de la Terra del Rei Carles, i té una longitud d'uns 40 quilòmetres. Es troba a l'oest de l'illa d'Abel, així com a l'est de l'illa sueca. L'estret d'Erik Eriksenstretet separa Kongsøya de Nordaustlandet. Les parts occidental i oriental del Kongsøya són terres altes, mentre que la part central es compon de terra inferior. La muntanya més alta és Retziusfjellet, situada al costat occidental de l'illa, amb una altitud de 320 m. Johnsenberget, a la part oriental de l'illa, arriba a l'altura de 235 metres. L'interior de la part oriental conté la plana de Rundisflya, que és una zona de gel. L'illa conté diversos petits llacs. Five smaller lakes, Koppelvatna, are located east of Johnsenberget. Natura Les illes del Rei Carles són considerades l'àrea d'hibernació més important per als ossos polars a Svalbard. Una densitat de 14 antres per quilòmetre quadrat s'ha observat a Kongsøya. Kongsøya està inclosa a la Reserva natural del nord-est de Svalbard, que va ser establerta el 1973. El 1985 es van introduir fortes regulacions de tràfic d'éssers humans a l'illa. El propòsit és evitar la pertorbació de l'os polar. En general, es prohibeix visitar qualsevol de les illes del Rei Carles. Això també inclou l'àrea de la mar dins d'una distància de 500 metres de la riba, i el trànsit aeri inferior a 500 metres. Les excepcions a aquesta prohibició són les activitats de supervisió de les autoritats, una exploració científica o altres fins especials, si això no viola l'objectiu de la normativa. Història L'illa fou possiblement albirada pel balener Thomas Edge el 1617, però no va ser descoberta fins al 1853 per Erik Eriksen. Els caçadors van matar uns 100 ossos polars durant l'hivern de 1908-1909. Es van construir cabanyes a diversos punts de l'illa. El 1971, l'os polar va ser completament protegit de la caça. El 1985 el conjunt de les illes del Rei Carles, incloent Kongsøya, van ser totalment protegides. Referències
Kongsøya

Kongsøya (Dansk: Kongsøen) en ubeboet ø som er en del af arkipelaget Svalbard. Den er placeret i Barentshavet, og er den største ø på øgruppen Kong Karls Land. Kongsøya dækker et samlet areal på 191 km2, hvoraf de 9 km2 er dækket af en gletsjer. Øen blev opdaget i 1617 af den engelske opdagelsesrejsende og hvalfanger Thomas Edge. I 1973 blev Kongsøya en del af Nordaust-Svalbard naturreservat. 1. juli 1985 blev alt færdsel på og en radius på 500 meter omkring øen forbudt. Eksterne henvisninger The Place Names of Svalbard and Jan Mayen Norwegian Polar Institute
Kongsøya

Kongsøya (dt. „Königsinsel“) ist die größte der drei Hauptinseln des König-Karl-Landes im östlichen Bereich von Spitzbergen. Ihre Größe beträgt 191 km², ihre Höhe bis zu 320 m über dem Meer. Der höchste Berg ist der Retziusfjellet im Westen der Insel. Nur wenig niedriger (304 m) ist der Hårfagrehaugen am Kap Koburg. Kongsøya steht unter norwegischer Verwaltung. Geschichte Während einer Expedition 1890, geleitet von dem deutschen Zoologen Willy Kükenthal, benannte dieser die Insel nach der thüringischen Stadt Jena. Kükenthal hatte in Jena studiert und hier 1884 promoviert. 1897 wurde die Insel von einer englischen Expedition unter Leitung von Arnold Pike besucht und ein Jahr später, 1898, von der deutschen Helgolandexpedition unter Leitung der Zoologen Fritz Römer und Fritz Schaudinn, die von Theodor Lerner organisiert worden war. 1899 wurde die Boje, die Salomon August Andrée und seine beiden Begleiter bei ihrer (gescheiterten) Ballon-Expedition 1897 über dem Nordpol abwerfen wollten, an der Nordküste der Insel gefunden. 1925 benannten die Norweger die Insel in Kongsøya um. Weitere Namen und Schreibweisen für die Insel sind Bjorneoen, Bjørneøen, Gilesoen, Gilesøen, Gillisland, Jena Insel, King Charles Island, Kong Karl-Land, Kongsoya, Kongsøya, Kung Karls O und Kung Karls Ö. Seit 1973 ist die gesamte Inselgruppe Teil des Nordost-Svalbard-Naturreservats. Einzelnachweise
Kongsøya

Kongsøya, nombre que en español significa "isla del Rey", es una isla deshabitada del archipiélago ártico de las Svalbard, Noruega. Es la mayor isla de las islas del Rey Carlos (Kong Karls Land). Su superficie es de 191 km² y su punto más elevado se encuentra a 320 m de altitud. En la actualidad es una reserva natural.
Kongsøya

Kongsøya est une île de l'archipel du Svalbard dans la mer de Barents. Elle a une superficie de 191 km2 et est inhabitée. Articles connexes Johan Andreas Altmann Nils Johnsen Liens externes Ressource relative à la géographie : Norsk Polarinstitutt Portail de la Norvège Portail des îles Portail de l’Arctique
Kongsøya

Kongsøya è un'isola facente parte dell'arcipelago delle isole Svalbard, in Norvegia. L'isola è la più estesa tra quelle dell'arcipelago Kong Karls Land, e misura 191 km². L'altra isola grande dell'arcipelago è Svenskøya. È disabitata. Come le altre isole dell'arcipelago di Kong Karsl Land del 1973 fa parte della Riserva naturale delle Svalbard nord-orientali. Note Voci correlate Riserva naturale delle Svalbard nord-orientali
Kongsøya

Kongsøya is een onbewoond eiland in de Barentszzee. Het maakt deel uit van Spitsbergen en van Kong Karls Land. Kongsøya heeft een oppervlakte van 191 km² en een omtrek van 132 kilometer. Het hoogste punt van het eiland is Retziusfjellet met een hoogte van 312 meter. Kongsøya vormt een onderdeel van het Natuurreservaat Noordoost-Spitsbergen. Op het eiland ligt de gletsjer Rundisen.
Конгсёйа

Конгсёйа (норв. Kongsøya) — один из необитаемых островов архипелага Шпицберген, принадлежащего Норвегии. География Расположен примерно в 260 км северо-восточнее Лонгйира и приблизительно в 80 км южнее Северо-Восточной Земли. Является самым крупным из группы островов, относящихся к Земле короля Карла. Площадь составляет 191 км². Максимальная высота над уровнем моря составляет ок. 320 м. Растительный мир острова беден. История Значение Остров Конгсёйа, наряду с островом Врангеля (Россия) и мысом Черчилля (Канада), является для белого медведя ключевым местом обитания мирового масштаба. Ныне является природным заповедником. Примечания
Kongsøya

Kongsøya är huvudön i ögruppen Kong Karls land i nordöstra Svalbard. Ögruppen Kong Karls land har den största populationen av isbjörn i Svalbard. Geografi Kongsøya ligger cirka 260 km nordöst om Longyearbyen och cirka 80 km sydöst om Nordaustlandet i Barents hav i Norra ishavet. Den obebodda ön har en area på cirka 191 km² och utgör den mellersta och största ön i ögruppen : Den högsta höjden är på cirka 320 m ö.h.: Söder om ön ligger viken Breibukta med småöarna Helgolandøya och Tirpitzøya. Ön består av sedimentära bergarter från Mesozoikum och basaltsten och har endast mycket lite växtlighet : Förvaltningsmässigt ingår Kongsøya i naturreservatet Nordaust-Svalbard naturreservat : Historia Ögruppen upptäcktes möjligen redan 1617 av engelske valfångaren Thomas Edge som då döpte området till Wiches Land . Ögruppen föll därefter i glömska. År 1853 återupptäckte norske sälfångaren Erik Eriksen ögruppen utan att närma sig den. Den 27 juli 1859 upptäckte Eriksen Kongsøya formellt. Kongsøya besöktes därefter av flera expeditioner däribland en engelsk under ledning av Arnold Pike 1897 och den tyska "Helgolandexpeditionen" under ledning av Römers och Schauginns 1898. Vintern 1908–1909 övervintrade en jaktexpedition under ledning av norrmannen Anton Eilertsen för första gången på ön. År 1930 besöktes ön av den norska "Franz Josef Land Expedition" under ledning av G. Horn. År 1973 inrättades Nordaust-Svalbard naturreservat. Den 1 juli 1985 infördes landstigningsförbud på hela ögruppen. Förbudet gäller alla öar och skär och inkluderar även havsområdet 500 meter från land . Källor Conway, W. M (1906). No Man’s Land: A History of Spitsbergen from Its Discovery in 1596 to the Beginning of the Scientific Exploration of the Country. Cambridge: At the University Press Externa länkar Om Kong Karls Land Bild över Kongsøya