NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Оперен театър, Осло

Оперният театър в Осло (на норвежки: Operahuset) е седалището на Норвежката национална опера и балет. Сградата му се намира в квартал Бьорвика в централната част на Осло на брега на Ослофьор в непосредствена близост до Централната гара на Осло. Управлява се от правителствената агенция Statsbygg („Обществено строителство“), която управлява имуществото на норвежкото правителство. Сградата съдържа 1100 помещения с обща площ 38 500 m2. Голямата зала съдържа 1364 места, а двете други зали за изпълнения настаняват съответно 200 и 400 души. Основната сцена е широка 16 m и дълбока 40 m. Разчупеният екстериор на сградата е покрит с италиански мрамор и бял гранит и покривните плочи започват още от нивото на водата на залива, образувайки постепенно издигаща се пешеходна зона, любимо място за разходка на жителите на Осло. Оперният театър е най-голямата сграда с културно предназначение, строена в Норвегия след строежа на катедралата „Нидарос“ в Тронхайм, приключил около 1300 година. Тя е и една от градските забележителности. История Решението за строежа на Операта в Осло е взето през 1999 година след продължителен национален дебат. В проведения конкурс за архитектурен проект, постъпват 350 предложения, от които журито избира проекта на норвежката фирма Snøhetta. Строителните дейности започват през 2003 година и са приключени през 2007 година, предсрочно и с около 300 милиона норвежки крони (около 52 милиона щатски долара) по-малко от договорената стойност от 4,4 милиарда крони (около 760 милиона долара). Официалното откриване на Операта се състои на 12 април 2008 година, и е посетено от Н. В. крал Харалд V, кралица Маргрете II Датска и президентката на Финландия Таря Халонен, както и други високопоставени гости. По време на първата година от функционирането си, 1,3 милиона посетители са преминали през вратите на Операта. Проектът на сградата печели наградата за сграда на културата на Световния архитектурен фестивал в Барселона през октомври 2008 г. и Наградата за съвременна архитектура, връчвана от Европейския съюз (Награда „Mies van der Rohe“). Сграда на Операта Покривът на сградата достига земята под наклон, създавайки по този начин широка пешеходна зона, по която може да се достигне до тавана на най-високата част на сградата, откъдето се разкриват панорамни гледки към град Осло и фиорда. Наклонът и настилката са подходящи и за скейтбординг, който е позволен в определени части и е нежелателен в близост до концертните зали. Лобито на оперния театър е заобиколено от 15-метрови прозорци, изработени от специално стъкло с минимални свързващи елементи, което позволява по-добра видимост към водата. Покривът се поддържа от тънки, начупени колони, които също са проектирани така, че да не пречат на гледката. Интериорните пространства са облицовани с дъб. Голямата зала има форма на подкова и се осветява от внушителен овален полилей с 5800 ръчно изработени кристали. На седалките има монитори с електронна система за либрета, която позволява на аудиторията да следят оперните либрета, не само на оригиналния им език, но и на норвежки или английски.
Operahuset i Oslo

Operahuset i Oslo er Norges nationale operascene, der anvendes af Den Norske Opera & Ballett. Operahuset er placeret i bydelen Bjørvika i Oslo centrum. Det er opført af det offentligt ejede Statsbygg og tegnet af arkitektfirmaet Snøhetta, der vandt en international arkitektkonkurrence. Bygningen er 38.500 m² stor og har kostet 3,9 mia. norske kroner at opføre. Hovedscenen er 16 meter bred og kan gøres op til 40 meter dyb. Ideen om et operahus i Oslo blev første gang lanceret i 1917, hvor skibsrederen Christian Hannevig tilbød at finansiere projektet. Det blev ikke til noget, da han gik personligt konkurs. Nye forsøg på at bygge en opera blev gjort både i 1920'erne og i 1946. Den Norske Opera flyttede scene fra Nationaltheatret til Folketeatret i 1959. I 1989 påbegyndte Den Norske Opera et udredningsarbejde om mulighederne for at opføre et operahus i Oslo. Efterfølgende fulgte en lang og omstridt offentlig debat om, hvorvidt det var fornuftigt at bygge operahuset. Der blev stillet spørgsmålstegn ved prisen, behovet og bygningens arkitektoniske fremtoning – en debat, der i øvrigt er fortsat efter byggeriets blev påbegyndt og sågar efter, at operahuset er åbnet. I løbet af de 40 første år ville udgifterne til den nye bygning blive i hvert fald 17 milliarder kroner højere, end hvis operaen var fortsat som før i Folketeateret ved Youngstorvet. Stortinget besluttede i 1999, at operaen skulle placeres i Bjørvika og ikke på den nedlagte Vestbanen, som ellers tidligere havde været på tale. Åbningsforestillingen blev holdt den 12. april 2008 og blev sendt direkte på den statslige tv-kanal NRK1. Blandt gæsterne til åbningen var det norske kongepar, kong Harald og dronning Sonja, Tysklands forbundskansler Angela Merkel og Norges statsminister Jens Stoltenberg. Galleri Noter Eksterne henvisninger Operahuset i Oslo på Riksantikvarens hjemmeside kulturminnesok.no Operahusets hjemmeside Arkiveret 15. april 2008 hos Wayback Machine (norsk) Arkitektfirmaet Snøhettas hjemmeside om Operahuset Arkiveret 28. september 2007 hos Wayback Machine Temaartikkel på visitnorway.com/dk om Operahuset Arkiveret 15. maj 2010 hos Wayback Machine
Opera u Oslu

Opera u Oslu (norveški: Operahuset) dom je Norveške nacionalne opere i baleta i Nacionalnog kazališta Norveške. Zgrada se nalazi u četvrti Bjervika u središtu Osla, na vrhu Oslofjorda. Operom upravlja Statsbygg, vladina agencija koja upravlja imovinom norveške vlade. Zgrada sadrži 1100 prostorija ukupne površine 49.000 m2. Glavno gledalište može primiti 1364, a druge dvije pozornice za nastupe mogu primiti 200, odnosno 400 gledatelja. Glavna pozornica je široka 16 m i duboka 40 m. Vanjske površine zgrade obložene su mramorom iz Carrare u Italiji i bijelim granitom tako da se čini kao da zgrada izranja iz vode. To je najveća kulturna građevina izgrađena u Norveškoj otkako je katedrala Nidaros dovršena oko 1300. godine. Građevina Krov zgrade se spušta do razine tla, čineći veliko područje koje pješacima omogućuje šetnju i uživanje u panoramskom pogledu na Oslo. Iako je većina zgrade obložena bijelim granitom i La Facciatom, bijelim talijanskim Carrara mramorom, pozornica je presvučena bijelim aluminijem, koji su dizajnirali Løvaas & Wagle, što podsjeća na stare uzorke tkanja. Predvorje je okruženo prozorima visine 15 m, s minimalnim okvirom i posebnim staklom koje omogućuje maksimalan pogled na vodu. Krov podupiru tanki kutni stupovi također dizajnirani da ne zaklanjaju pogled. Unutarnje površine obložene su hrastovinom koja unosi toplinu u prostor za razliku od hladnoće bijelog eksterijera. Glavna dvorana je u obliku potkove i osvijetljena ovalnim lusterom koji sadrži 5,800 ručno izrađenih kristala. Sjedala uključuju ekrane za elektronički sustav libreta, što publici omogućuje praćenje izvornog libreta na norveškom i engleskom jeziku uz izvornik. Umjetnost Naručeno je nekoliko umjetničkih projekata za interijer i eksterijer Opere. Najzapaženija je „She Lies”, skulptura Monice Bonvicini izrađena od nehrđajućeg čelika i staklenih ploča. Trajno je postavljena na betonsku platformu u fjordu u blizini Opere i pluta na vodi, krećući se prema plimi i vjetru, neprestano mijenjajući svoj izgled pred promatračima. Djelo je otkrila kraljica Sonja 11. svibnja 2010. godine. Perforiranu zidnu ploču koja pokriva krovne grede u predvorju dizajnirao je Olafur Eliason. Ima šesterokutni otvor i osvijetljen je odozdo i straga kako bi postigao iluziju topljenja leda. Glavni zastor pozornice djelo je Pae Whitea, koji ga je dizajnirao tako da izgleda poput zgužvane aluminijske folije. White je skenirao zgužvani komad folije u računalo koje je podatke prevelo na tkalački stan koji je tkao zavjesu od vune, pamuka i poliestera kako bi nastao trodimenzionalni efekt. Zastor je proizvela njemačka tvrtka za kazališnu opremu Gerriets. Gotova zavjesa je široka 23 m, visoka 11 m i teška 500 kg. Galerija Izvori
Operahuis (Oslo)

Het Operahuis (Noors: Operahuset i Oslo) is een opera in en van Oslo. Dit gebouw werd in 2008 voltooid en is sindsdien de thuishaven van het Noors Nationaal Opera en Ballet (Den Norske Opera & Ballett). Het gebouw is gelegen aan de Oslofjord in de wijk Bjørvika, vlak bij MUNCH en de Deichmanbibliotheek. Het is afgewerkt met Italiaans carraramarmer en wit graniet en lijkt als een ijsberg uit het water op te duiken. Binnen is vooral eikenhout gebruikt. Het is de grootste cultuurtempel die in Noorwegen werd gebouwd sinds de Nidaros-domkerk, die rond 1300 werd voltooid. De operazaal biedt plaats aan 1.364 personen. Het podium is 16 m breed en 40 m diep. Verlichting wordt geboden door een ovale kandelaar, die 5.800 handgemaakte kristallen bevat. De twee kleinere zalen zijn geschikt voor 400 en 200 toeschouwers. Het operagebouw heeft 1.100 kamers en een totale oppervlakte van 38.500 m². De dakconstructie kan als een groot hellend vlak worden benut, vanwaar bezoekers een panoramisch zicht op Oslo geboden wordt. Bepaalde gedeeltes van dit dak zijn ook aangepast voor gebruik door skateboarders. Geschiedenis Na uitvoerige discussies werd in 1999 in het Storting besloten een bouwproject te starten. Een architectuurwedstrijd met 350 participanten werd gewonnen door de Noorse firma Snøhetta, die als visitekaartje ook reeds de Bibliotheca Alexandrina in het Egyptische Alexandrië kon voorleggen. Het project werd van 2003 tot 2007 door architect Tarald Lundevall uitgevoerd en kostte in totaal 4,4 miljard Noorse kronen, 300 miljoen kronen minder dan het geplande budget. Het operagebouw werd op 12 april 2008 ingewijd door Harald V van Noorwegen in aanwezigheid van onder meer Margrethe II van Denemarken en de Finse president Tarja Halonen. In 2008 werd het bouwproject bekroond als cultuurgebouw op het World Architecture Festival in Barcelona. In 2009 was het de winnaar van de European Union Prize for Contemporary Architecture (Mies van der Rohe Award).
Opera w Oslo

Gmach opery w Oslo (norw. Operahuset) – opera znajdująca się w dzielnicy Bjørvika, w centrum Oslo, przy Oslofjorden. Budynek ma powierzchnię 38 500 m² na których znajduje się 1350 miejsc na parterze i dodatkowe 400 miejsc na pierwszej kondygnacji. Ceremonia otwarcia odbyła się 12 kwietnia 2008. Całkowity koszt budowy planowany był na 4,4 miliardy NOK. W kwietniu 2009 roku budynek Opery autorstwa pracowni Snøhetta dostał nagrodę Miesa van der Rohe – nagrodę przyznawaną przez Unię Europejską dla współczesnej architektury. Przypisy Linki zewnętrzne Opera w Oslo - jak wielka góra lodowa. bryla.pl [dostęp 2022-01-08]
Ópera de Oslo

A Ópera de Oslo (em norueguês Den Norske Opera & Ballett; Operahuset) é o centro de artes cênicas mais importante da Noruega e está situada em frente ao fiorde de Oslo. Inaugurada em 2008, foi projetada pelo estúdio de arquitetura Snøhetta, autor de outras obras como a embaixada norueguesa em Berlim e a Bibliotheca Alexandrina em Alexandria do Egito. Referências Ligações externas «Página oficial»
Operahuset i Oslo

Operahuset i Oslo är Den Norske Operas hus i Bjørvika i centrala Oslo. Byggnaden Operan är ritad av arkitektkontoret Snøhetta som vann en arkitekttävling år 2000. Bygget stod färdigt vintern 2007–2008. Invigningen skedde 12 april 2008. Byggnaden är på 38 500 m² fördelat på ca 1 100 rum, varav två stora salar. Byggherre för operan var Statsbygg. Kostnadsramen var på 3,9 miljarder norska kronor. För driften svarar det statliga bolaget Den Norske Opera & Ballett. Operahuset är klätt med plattor av vit carraramarmor utvändigt och invändigt. Delar av den rena marmorn började redan sommaren och hösten 2007 att gulna, troligen på grund av kemikalier som användes för att sätta fast plattorna. Beslutet att bygga ett nytt operahus tog lång tid och var omstritt. I november 2012 blev byggnaden kulturskyddad av myndigheten Riksantikvaren. Salarna Det finns två salar, en med 1 358 sittplatser och en med 400 sittplatser. Huvudsalen är hästskoformad och har tre ekklädda balkongrader, allt utformat med tanke på akustiken. Ljuskronan Ljuskronan är Nordens största. Den är designad av arkitektfirman Snøhetta AS i samarbete med Hadeland Glassverk. Den ska inte bara ge ljus utan också bidra till akustiken i salen. Ljuskronan väger 8,5 ton och har en diameter på 7 meter. Kronan innehåller cirka 8 000 ljusdioder och cirka 5 800 kristaller. Ljuskronan kan sänkas ned i salen för underhåll. Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Operahuset i Oslo. Den Norske Operas webbplats Operans engelska webbplats om Operan på Statbyggs webbplats om Operan på Veidekkes webbplats
Норвезька національна опера і балет

Норвезька національна опера і балет (норв. Den Norske Opera & Ballett) — перша національна компанія опери та балету в Норвегії, базується в Оперному театрі Осло (норв. Operahuset). Спроби організувати національну оперу мали місце з кінця XIX століття, у 1917 року театр планував збудувати судновласник Крістіан Ганневіґ, проте ці спроби були невдалими. Датою заснування опери вважається 1957 рік, коли було здійснено першу постановку. Першим керівником норвезької опери була відома норвезька сопрано Крістін Флаґстад. Початково опера базувалася у приміщенні Національного театру. 12 квітня 2008 року було відкрито нове приміщення національної опери — Operahuset. Будинок площею 38 500 м², розрахований загалом на 1750 глядачів, 2009 року був визнаний найкращою сучасною будівлею Європи. Серед солісток театру — українська співачка Оксана Мирончук (з 2009). Див. також Мартін Турновський Примітки Посилання Офіційний сайт [Архівовано 8 травня 2016 у Wayback Machine.] (англ.) Стаття на сайті belcanto.ru [Архівовано 3 березня 2010 у Wayback Machine.] (рос.) Здание норвежской Оперы получило звание лучшего здания Европы [Архівовано 4 листопада 2011 у Wayback Machine.] (рос.)
Fånytta

Fånytta ist eine Schäreninsel an der norwegischen Küste des Europäischen Nordmeers und gehört zur Gemeinde Averøy in der Provinz Møre og Romsdal. Sie liegt am Ausgang des Lauvøyfjords, südöstlich der Insel Håholmen. In West-Ost-Richtung erstreckt sich die unbewohnte, felsige, nur spärlich bewachsene Insel über etwa 180 Meter bei einer Breite von bis zu etwa 50 Metern. Weblinks Wetterdaten für Fånytta auf www.yr.no (norwegisch) Darstellung der Insel im Kartverket
Seiskjæret (Averøy)

Seiskjæret ist eine Schäreninsel an der norwegischen Küste des Europäischen Nordmeers und gehört zur Gemeinde Averøy in der Provinz Møre og Romsdal. Sie liegt am Ausgang des Lauvøyfjords, östlich der Insel Geitøya und südlich von Lamholmen. In West-Ost-Richtung erstreckt sich die unbewohnte, felsige, nur spärlich bewachsene Insel über etwa 80 Meter bei einer Breite von bis zu etwa 60 Metern. Markant ist der an der Südseite sich steil erhebende, auf seiner Nordflanke von einer kleinen Baumgruppe bestandene Felsen. Weblinks Wetterdaten für Seiskjæret auf www.yr.no (norwegisch) Darstellung der Insel im Kartverket
Martensøya

Martensøya (anglicized as Martens Island) is the easternmost island of Sjuøyane, which lies north of Nordaustlandet, part of the Svalbard archipelago in Arctic Norway. The island is named after the German physician Friderich Martens, who visited Spitsbergen in 1671. Total area 19 km2. Highest point: Sølvberget, 405 m.a.s.l.. References Norwegian Polar Institute: Place names in Norwegian polar areas
Martensøya

Martensøya est une île de Norvège située dans l'Océan Arctique, tout au nord du Svalbard. Les Sjuøyane ainsi que ses eaux environnantes sont incluses dans la réserve naturelle de Nordaust-Svalbard. Lien externe (no) « Sjuøyane », Norsk Polarinstitutt Portail de la Norvège Portail des îles Portail de l’Arctique
Остров Мартенса

Остров Мартенса (норв. Martensøya) — остров, расположенный в Баренцевом море. Самый восточный остров в Группе семи островов, расположенной в архипелаге Шпицберген, к северу от Северо-восточной Земли. Остров назван в честь немецкого врача Фредерика Мартенса (англ. Friderich Martens), который посетил Шпицберген в 1671 году. Ссылки Conway, W. M. 1906. No Man’s Land: A History of Spitsbergen from Its Discovery in 1596 to the Beginning of the Scientific Exploration of the Country. Cambridge: At the University Press. (англ.) Норвежский Полярный институт: Place names in Norwegian polar areas (англ.). Архивировано 6 мая 2016 года.
Martensøya

Martensøya (svenska Martensön) är en klippö i ögruppen Sjuöarna i nordöstra Svalbard. Ögruppen är det nordligaste området i Svalbard och en av Svalbards ytterpunkter . Geografi Martensøya ligger cirka 350 km nordöst om Longyearbyen och cirka 50 km norr om Nordaustlandet vid Nordenskiöldbukta i Norra ishavet. Ön ligger strax sydöst om huvudön Phippsøya som den östligaste ön i gruppen. Förvaltningsmässigt ingår den obebodda Martensøya i naturreservatet Nordaust-Svalbard naturreservat . Historia Sjuöarna upptäcktes möjligen redan 1618 av holländska valfångare från Enkhuizen. Martensøya namngavs efter tyske upptäcktsresande Friderich Martens som genomförde en expedition till området 1671 med fartyget "Jonas im Walfisch". Martens skrev 1675 boken "Spitzbergischer oder Grönländischer Reise-Beschreibung, gethan im Jahre 1671" som länge var ett standardverk inom naturhistoria. Ön besöktes även av svenske Adolf Erik Nordenskiöld under dennes Svalbardexpedition 1861 tillsammans med geologen Otto Torell . 1973 inrättades Nordaust-Svalbard naturreservat . Källor Conway, W. M (1906). No Man’s Land: A History of Spitsbergen from Its Discovery in 1596 to the Beginning of the Scientific Exploration of the Country. Cambridge: At the University Press Externa länkar Om Sjuöarna (tyska) Bild över Martensøya
Nelsonøya

Nelsonøya (anglicized as Nelson Island) is a small island, part of Sjuøyane, north of Nordaustlandet. The island is named after the well known englishman Horatio Nelson, who served as midshipman aboard HMS Carcass, under Captain Skeffington Lutwidge. The Carcass was one of the two bomb vessels sent under the command of Constantine John Phipps to Svalbard during the 1773 Phipps expedition towards the North Pole. References Conway, W. M. 1906. No Man's Land: A History of Spitsbergen from Its Discovery in 1596 to the Beginning of the Scientific Exploration of the Country. Cambridge: At the University Press. Norwegian Polar Institute: Place names in Norwegian polar areas
Nelsonøya

Nelsonøya est une île de Norvège située dans l'Océan Arctique, tout au nord du Svalbard. Elle se trouve à 1 km au su-ouest de l'île Parryøya. Histoire L'île est nommée d'après l'amiral britannique Horatio Nelson qui avait participé à une expédition arctique en 1773 à bord de l'HMS Carcass. Les Sjuøyane ainsi que ses eaux environnantes sont incluses dans la réserve naturelle de Nordaust-Svalbard (1973). Lien externe (no) « Sjuøyane », Norsk Polarinstitutt Notes et références Portail de la Norvège Portail des îles Portail de l’Arctique
Остров Нельсона (Шпицберген)

Остров Нельсона (норв. Nelsonøya) — остров, расположенный в Баренцевом море. Маленький остров в Группе семи островов, расположенной в архипелаге Шпицберген, к северу от Северо-восточной Земли. Остров назван в честь английского флотоводца, вице-адмирала, барона Нильского, виконта Горацио Нельсона (англ. Horatio Nelson), который служил матросом на одном из двух кораблей в экспедиции под командованием Константина Джона Фиппса в 1773 году. Ссылки Conway, W. M. 1906. No Man’s Land: A History of Spitsbergen from Its Discovery in 1596 to the Beginning of the Scientific Exploration of the Country. Cambridge: At the University Press. (англ.) Норвежский Полярный институт: Place names in Norwegian polar areas (англ.). Архивировано 6 мая 2016 года.
Nelsonøya

Nelsonøya (svenska: Nelsonön) är en liten klippö i ögruppen Sjuöarna i nordöstra Svalbard. Ögruppen är det nordligaste området i Svalbard och en av Svalbards ytterpunkter . Geografi Nelsonøya ligger cirka 350 km nordöst om Longyearbyen och cirka 50 km norr om Nordaustlandet vid Nordenskiöldbukta i Norra ishavet. Ön ligger strax väster om Parryøya. Förvaltningsmässigt ingår den obebodda Nelsonøya i naturreservatet Nordaust-Svalbard naturreservat . Historia Sjuöarna upptäcktes möjligen redan 1618 av holländska valfångare från Enkhuizen. Nelsonøya namngavs efter brittiske upptäcktsresande Horatio Nelson som deltog i den engelska polarexpeditionen 1773 med fartygen "HMS Racehorse" och "HMS Carcass" under ledning av Constantine John Phipps . Nelson tjänstgjorde som midshipman ombord på Carcass : 1973 inrättades Nordaust-Svalbard naturreservat . Källor Conway, W. M (1906). No Man’s Land: A History of Spitsbergen from Its Discovery in 1596 to the Beginning of the Scientific Exploration of the Country. Cambridge: At the University Press Externa länkar Om Sjuöarna (tyska)
Parryøya

Parryøya (English: Parry Island) is southernmost of the three larger islands in Sjuøyane, situated 15 km northeast of Nordaustlandet, Svalbard. Parryøya is separated from Phippsøya to the north by the 1.3 km wide Straumporten sound and from Chermsideøya to the south by Nordkappsundet. Some five or more skerries south of the island's southern tip Fòreneset are named Fòrenesholmane, and two skerries east of the island are named Skrikholmane (English: Shout Skerries). The islands total area ca. 20 km2.. Highest point Øykollen ca. 400 m.a.s.l.. Area covered with ice: ca. 3%, approximately 0,6 km2. (numbers from 1990). The island was named after the English explorer William Edward Parry, who visited Spitsbergen during his 1827 expedition to reach the North Pole. References Conway, W. M. 1906. No Man's Land: A History of Spitsbergen from Its Discovery in 1596 to the Beginning of the Scientific Exploration of the Country. Cambridge: At the University Press.
Parryøya

Parryøya est une île de Norvège située dans l'Océan Arctique, tout au nord du Svalbard. Les Sjuøyane ainsi que ses eaux environnantes sont incluses dans la réserve naturelle de Nordaust-Svalbard. Lien externe (no) « Sjuøyane », Norsk Polarinstitutt Portail de la Norvège Portail des îles Portail de l’Arctique
Остров Отражения

Остров Отражения (Парри) (норв. Parryøya) — остров, расположенный в Баренцевом море. Самый южный остров из трех крупнейших в Группе семи островов, расположенной в архипелаге Шпицберген, к северу от Северо-восточной Земли. Остров назван в честь английского исследователя Вильяма Эдварда Парри (англ. William Edward Parry, англ. parry — рус. отражение), который посетил Шпицберген в 1827 году, руководя экспедицией к Северному Полюсу. Примечания Ссылки Conway, W. M. 1906. No Man’s Land: A History of Spitsbergen from Its Discovery in 1596 to the Beginning of the Scientific Exploration of the Country. Cambridge: At the University Press. (англ.)
Parryøya

Parryøya (svenska: Parryön) är en klippö i ögruppen Sjuöarna i nordöstra Svalbard. Ögruppen är det nordligaste området i Svalbard och en av Svalbards ytterpunkter. Geografi Parryøya ligger cirka 350 km nordöst om Longyearbyen och cirka 50 km norr om Nordaustlandet vid Nordenskiöldbukta i Norra ishavet. Ön ligger strax sydväst om huvudön Phippsøya som den sydligaste ön i gruppen. Förvaltningsmässigt ingår den obebodda Parryøya i naturreservatet Nordaust-Svalbard naturreservat. Historia Sjuöarna upptäcktes möjligen redan 1618 av holländska valfångare från Enkhuizen. Parryøya namngavs efter brittiske upptäcktsresande William Edward Parry som ledde den engelska polarexpeditionen 1827 med fartyget "HMS Hecla" . Ön besöktes även av svenske Adolf Erik Nordenskiöld under dennes Svalbardexpedition 1861 tillsammans med geologen Otto Torell. Under den Svensk-ryska gradmätningsexpeditionen åren 1898-1902 beräknade svenske Vilhelm Carlheim-Gyllensköld öns latitud i juli 1898 när expeditionen satte upp en mätpunkt på öns högsta punkt. Ryske Rubin utforskade sedan öns topografi i september 1902. 1973 inrättades Nordaust-Svalbard naturreservat. Källor Conway, W. M (1906). No Man’s Land: A History of Spitsbergen from Its Discovery in 1596 to the Beginning of the Scientific Exploration of the Country. Cambridge: At the University Press Externa länkar Om Sjuöarna (tyska)