NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Catedral de Stavanger

La catedral de Stavanger (en noruec: Stavanger domkirke) és la catedral més antiga de Noruega. Està situada al centre de la ciutat de Stavanger i és la seu de la diòcesi luterana del mateix nom. La construcció, d'estil romànic i gòtic, comprèn aproximadament des de 1100 fins a 1125, i el seu material principal és esteatita. Està consagrada a la Mare de Déu i Sant Swithun, el sant patró de la ciutat. Història La construcció es va iniciar per iniciativa del primer bisbe de Stavanger, Reinald, qui d'acord amb les sagues era un missioner anglès. Probablement Reinald provenia de Winchester, la seu del bisbat de Sant Swithun. Des del principi la catedral va rebre el nom oficial d'Església de Sant Swithun. Un incendi a la ciutat el 1272 va ocasionar que es realitzessin obres de reconstrucció a l'església en 1276, per ordres del bisbe Arne. A l'obra romànica original es va agregar una nova secció cap a l'occident, que va incloure l'actual façana occidental i el cor. Així mateix es va remodelar la façana oriental amb una obra gòtica d'alta qualitat artística. En la dècada de 1860 es va iniciar una nova fase de reparacions, i es van fer canvis significatius en la decoració dels murs exteriors. No obstant això, la restauració a fons que es va dur a terme entre 1939 i 1964, dirigida per Gerhard Fischer va tenir entre els seus objectius la recuperació de les característiques de l'obra medieval, i els canvis del segle xix van ser revertits. Descripció La part romànica de l'edifici destaca per la seva austeritat, i consisteix en la nau de l'església. Una fila de columnes amb capitells de diferent decoració separa la nau principal de cadascuna de les dues naus laterals. En els costats de cada nau lateral es troba un portal amb una llinda aguda i arcs semicirculars romànics. El cor és més estret que la nau i és d'estil gòtic, sense seccions laterals, encara que en l'extrem oriental s'ajusta a l'amplària de la nau per la presència de dues torres laterals. La façana oriental se situa en l'extrem del cor, és d'estil gòtic i per la seva bellesa es considera la façana principal, si bé l'entrada se situa en el punt cardinal oposat. Tant l'au com la façana oriental tenen grans finestres d'arcs aguts amb riques ornamentacions de tracería, així com vitralls. La façana occidental, també gòtica, és bastant senzilla, amb un únic portal. Les imatges religioses disposades en nínxols en la façana oriental són obra de Stinius Fredriksen, de 1962, i entre elles es troba Sant Swithun. Altres elements destacables són un púlpit barroc de 1658, de Anders Smith, i la pila bautismal, del segle xiii. Bibliografia Bruland, Inge; Stavangerkatedralen, vår enestående nasjonalhelligdom, Stavanger 1999 (en noruec). Ekroll, Øystein, Stige, Morten, Havran, Jiři, Middelalder i Stein bind 1 i seriïn Kirker i Norge, Oslo 2000, ISBN 82-91399-09-3 (en noruec). Fischer, Gerhard; Domkirken i Stavanger, Kirkebygget i middelalderen, Oslo 1964 (en noruec). Stige, Morten; Stavangerkorets utvidelse og innflydelse, Hovedoppgave i Kunsthistorie Universitetet i Oslo Høsten 1997 (en noruec).
Katedrála ve Stavangeru

Katedrála ve Stavangeru, norsky Stavanger domkirke, oficiálně Katedrála svatého Swithuna, je kostel v norském městě Stavanger. Jde o nejstarší katedrálu v Norsku. Postavena byla asi v letech 1125-1150. Stavitelem byl král a křižák Sigurd Jorsalfar. Město Stavanger za rok dostavby považuje datum 1125. Základy stavby jsou románské, v roce 1272 byl však Stavanger zničen požárem a katedrála utrpěla těžké škody. Chrám byl poté přestaven v gotickém stylu. V 17. století se na vnitřní výzdobě podílel skotský řezbář a malíř Andrew Lawrenceson Smith. U vchodu do sakristie se nacházejí sochy Magnuse VI., Erika II. a Haakona V. Během renovace v 60. letech 19. století došlo k výraznému zásahu do stavby. Kamenné zdi byly omítnuty a budova ztratila středověký vzhled. Kritika těchto necitlivých zásahů vedla k další rekonstrukci pod vedením architekta Gerharda Fischera v letech 1939–1964, která se pokusila katedrále vrátit gotický vzhled. Původně byl chrám katolický, od reformace ho užívá protestantská Norská církev, jejíž stavangerský biskup v zde sídlí. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Stavanger Cathedral na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Katedrála ve Stavangeru na Wikimedia Commons
Cattedrale di Stavanger

La cattedrale di Stavanger (in norvegese Stavanger domkirke) è il principale edificio di culto della città di Stavanger, in Norvegia, ed è sede della diocesi di Stavanger per la chiesa di Norvegia. Storia La costruzione è iniziata su iniziativa del primo vescovo di Stavanger, Reinaldo. Reinaldo probabilmente proveniva da Winchester, già sede del vescovo Svitino di Winchester, cui è dedicata la cattedrale. Un incendio in città nel 1272 rese necessaria la ricostruzione della chiesa nel 1276, per ordine del vescovo Arne. Per la costruzione fu inserita nel progetto una nuova sezione ad ovest, che comprendeva l'attuale facciata occidentale e il coro. Anche la facciata orientale è stata ristrutturata in stile gotico con un lavoro di alta qualità artistica. Nel 1860 è iniziata una nuova fase di riparazioni e sono stati apportati cambiamenti significativi nella decorazione delle pareti esterne. Tuttavia, l'accurato restauro che ha avuto luogo tra il 1939 e il 1964, guidato da Gerhard Fischer, aveva tra i suoi obiettivi il recupero delle caratteristiche medievali dell'opera e le modifiche del XIX secolo sono state oscurate. È una delle due antiche cattedrali norvegesi precedenti la Riforma (l'altra è la cattedrale di Nidaros, tutt'oggi la più importante chiesa della Norvegia) ad essere sopravvissute visto che le altre (a Oslo, Hamar e Bergen) sono andate distrutte per incendi, guerra o modifiche urbanistiche. Descrizione La struttura si distingue per la sua austerità. Una fila di colonne con capitelli decorati in modo diverso separa la navata centrale da ciascuna delle due navate laterali. Ai lati di ciascuna navata si apre un portale con archi romanici a tutto sesto. Il coro è più stretto della navata ed è in stile gotico e senza parti laterali, anche se l'estremità orientale è regolato rispetto alla larghezza della navata dalla presenza di due torri laterali. La facciata orientale si trova alla fine del coro, è in stile gotico e per la sua bellezza è spesso confusa con la facciata principale, mentre l'ingresso è posto sul lato opposto. La facciata occidentale, sempre in stile gotico, è abbastanza semplice, con un unico portale. Le immagini disposte in nicchie nella facciata orientale sono opera di Stinius Fredriksen (Stavanger, 11 marzo 1902 – Oslo, 7 giugno 1977), realizzate nel 1962. Altri elementi degni di nota sono un pulpito barocco del 1658, di Anders Smith, e il fonte battesimale, del XIII secolo. Galleria d'immagini Note Voci correlate Cattedrali in Norvegia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su cattedrale di Stavanger Collegamenti esterni (NO) *Sito ufficiale della diocesi di Stavanger Stavanger Cathedral, su stavanger-web.com.
Katedra w Stavangerze

Katedra w Stavangerze (bokmål: Stavanger domkirke, nynorsk Stavanger domkyrkje) – jest najstarszą norweską katedrą. Mieści się w centrum Stavangeru i jest główną świątynią diecezji Stavangeru. Historia Biskup Reinald, który być może pochodził z Winchesteru, zapewne rozpoczął budowę katedry około 1100 r. Ta została ukończona około 1150 r. Katedra została poświęcona Switunowi jako jej świętemu patronowi. Święty Switun był wczesnym biskupem Winchesteru, a następnie świętym patronem katedry w Winchesterze. Stavanger został spustoszony przez pożar w roku 1272, w wyniku czego katedra doznała silnych uszkodzeń. Odbudował ją biskup Arne, przy czym romańska katedra została powiększona w stylu gotyckim. W 1682 r. król Chrystian V zdecydował się przenieść siedzibę biskupa ze Stavangeru do Kristiansandu. Jednakże w 800. rocznicę powstania Stavangeru w 1925 r., król Haakon VII ustanowił Jacoba Christiana Petersena jak pierwszego biskupa Stavangeru po niemal 250 latach. Podczas renowacji w 1860 r., wygląd zewnętrzny i wewnętrzny katedry został znacznie zmieniony. Kamienne mury zostały otynkowane, przez co katedra straciła wiele ze swojego średniowiecznego wyglądu. Główna restauracja przeprowadzona przez Gerharda Fischera w latach 1939–1964 częściowo odwróciła te zmiany. Najnowsza główna restauracja katedry miała miejsce w 1999 roku. Bibliografia Informacje o katedrze
Catedral de Stavanger

A Catedral de Stavanger (Stavanger domkirke) é a catedral mais antiga da Noruega. Está situada no centro da cidade de Stavanger, e é a sede da Diocese de Stavanger. O Bispo Reinald, que talvez tenha vindo de Winchester, começou a construção da Catedral em 1100 e acabou em 1150, mas no entanto a cidade de Stavanger conta 1125 como o ano da sua fundação. A Catedral foi consagrada para Swithin, como o seu santo padroeiro. Santo Swithun foi Bispo de Winchester e também padroeiro da Catedral de Winchester. Stavanger foi devastada por um fogo em 1272, e a catedral ficou muito danificada. Foi reconstruida pelo Bispo Arne, e a catedral Românica foi ampliada em estilo Gótico. Referências Ligações externas Página oficial Catedral de Stavanger Stavanger Aftenblad: Virtual Tour
Stavangers domkyrka

Stavangers domkyrka (norska: Stavanger domkirke) är den äldsta katedralen i Norge. Kyrkan ligger centralt i Stavanger, vid Breiavannet. Intill kyrkan ligger Stavanger katedralskole. Stavangers domkyrka är huvudsakligen byggd av natursten. Den är katedral för Stavanger stift. Kyrkan började byggas 1123 - 1128. Predikstolen är utförd 1658 av Anders Smith. Dopfunten i gotisk stil är från 1200-talet. Externa länkar Stavanger Domkirke Stavanger-Web Wikimedia Commons har media som rör Stavangers domkyrka.
Gatefjällsbrantens naturreservat

Gatefjällsbrantens naturreservat är ett naturreservat i Årjängs kommun i Värmlands län. Området är naturskyddat sedan 2021 och är 114 hektar stort. Reservatet ligger väster om Koppom, nära norska gränsen och består av sydvänd brant med lövträd, gamla grovbarkiga träd och bäckar. Och ett större område med delvis brandpräglad blandbarrskog uppe på platån. Källor Länsstyrelsen Gatefjällsbrantens naturreservat
Skagastølsbu

Lo Skagastølsbu è un rifugio alpino situato ai piedi del monte Store Skagastølstind, in Norvegia. Il rifugio si trova a 1758 metri d'altezza, nella catena montuosa dello Hurrungane, nel comune di Årdal, (contea di Vestland). È gestito dal Den Norske Turistforening (DNT). Caratteristiche e informazioni Lo Skagastølsbu è rifugio di emergenza senza alcuna attrezzatura né scorte alimentari; solitamente accoglie escursionisti sorpresi dal maltempo. Recentemente il DNT lo ha dotato di un kit di emergenza. Il rifugio è gestito dalla sezione DNT Oslo og Omegn (Oslo e dintorni) del DNT. Dispone di soli 6 posti letto ed è aperto tutto l'anno. Accessi D'estate lo Skagastølsbu è raggiungibile a piedi dal rifugio Turtagrø (16 km): la traversata non è semplice e richiede una buona conoscenza della zona in quanto il percorso non è segnato e in alcuni tratti è necessario attraversare il ghiacciaio. D'inverno il rifugio non è accessibile. Traversate Lo Skagastølsbu si trova nel cuore della catena dello Hurrungane, circondato da diversi ghiacciai, tra i quali lo Skagastølsbreen e il Midtmaradalsbreen. Queste traversate richiedono attrezzatura da ghiacciaio e una buona conoscenza della zona. Note Voci correlate Den Norske Turistforening Collegamenti esterni (NO) Skagastølsbu (1758 AMSL), su english.turistforeningen.no, DNT. (NO) DNT Oslo og Omegn, su dntoslo.no. (NO) Pagina web del rifugio dal sito ut.no
Drammenshallen

Drammenshallen er en idrætshal, som ligger på Strømsø og Marienlyst i Drammen i Norge. Drammenshallen blev indviet i 1977 og er Drammens største idrætshal og ud over at være hjemmebane for Drammen Håndballklubb bruges den af en række andre idrætsklubber og foreninger. Drammenshallen benyttes også årligt til Drammensmessen. Hallen blev tidligere også brugt som koncerthal. Paul McCartney startede sin verdensturne der i 1988, og både Kiss (1980 og 1984), Neil Young (1982), Queen i (1982), ZZ Top (1985) og Paul Simon har spillet koncerter der. Hallen var et af spillestederne ved EM i håndbold 2008. Eksterne henvisninger
Drammenshallen

Drammenshallen ist der Name einer Mehrzweckhalle in Drammen (Norwegen). Die 1977 gebaute Halle ist Drammens größte Mehrzweckhalle, sie fasst 4200 Zuschauer. Sie ist die Heimspielstätte für die Handballspiele des einheimischen Vereins Drammen HK und steht auch anderen Sportvereinen zur Verfügung. Bei der Handball-Europameisterschaft der Männer 2008 wurden in Drammen einige Spiele ausgetragen. Zudem werden in Drammenshallen Musikkonzerte durchgeführt, so spielten hier unter anderem Paul McCartney (1988), a-ha (1987), Kiss (1980, 1984), Bruce Springsteen (1981), Neil Young (1982), The Clash (1984), ZZ Top (1985) und Paul Simon sowie Queen (1982). Weblinks https://snl.no/Drammenshallen https://www.dt.no/kultur/oppdatert-oversikt-over-konsertene-i-drammenshallen/s/2-2.1748-1.3103583 https://www.dt.no/nyheter/sport/drammen/bygger-ny-storhall-pa-marienlyst/s/2-2.1748-1.7512831
Drammenshallen

Drammenshallen is an indoor arena located in Drammen, Norway. It opened in 1978 and is primarily used for handball, and to a lesser extent, track and field, trade shows, exhibitions, and in the past major concerts. Drammen HK and Glassverket IF is currently the main tenant at the facility. The capacity is approximately 4,000 or 6,000 for concerts. History The hall was known for large concerts in the 1980s. Some of the notable artists to have performed at the venue include Duran Duran, Kiss, Elton John, Jethro Tull, Eric Clapton, Iron Maiden, Paul Simon, Thin Lizzy, Bon Jovi, Bruce Springsteen, Stevie Wonder, Bob Marley, Tina Turner, Bob Dylan and Queen. The future of the hall remains uncertain as there are plans to replace it. The hall was a proposed venue for the 2025 World Men's Handball Championship. See also List of indoor arenas in Norway List of indoor arenas in Nordic countries References External links Media related to Drammenshallen at Wikimedia Commons
Drammenshallen

Drammenshallen – norweska hala widowiskowo-sportowa w Drammen. Została otwarta w 1978. Jest głównie używana do gry w piłkę ręczną. Mecze na nim rozgrywa miejscowy klub Drammen HK. Hala może pomieścić 4000 osób, a podczas koncertów 6000. Wystąpili w niej m.in.: Iron Maiden, Eric Clapton, Paul Simon, Bob Marley, Bob Dylan, Thin Lizzy oraz Queen. Przypisy
Nationaal park Østmarka

Nationaal park Østmarka (Noors: Østmarka nasjonalpark) is een nationaal park in Oslo en Viken in Noorwegen. Het nationaal park is 53,9 vierkante kilometer groot en ligt in de gemeentes Oslo, Nordre Follo, Lørenskog, Rælingen en Enebakk. Het nationaal park werd opgericht op 10 november 2023 als 48ste nationaal park van Noorwegen. Het park omvat de heuvelachtige bossen en meren van een deel van de Østmarka. Bronnen Noorse regering Officiële website Noorse nationale parken[dode link]
Església de Gamle Aker

L'església de Gamle Aker és l'edifici més antic de la ciutat d'Oslo, Noruega. És un temple romànic del segle xi. L'església pren el seu nom de la finca d'Aker, una de les més antigues d'Oslo. És nomenada per primera vegada l'any 1080, quan era l'església de tota la regió de Vingulmark. Probablement va ser construïda pel rei Olaf III de Noruega, encara que algunes fonts suggereixen que la construcció podria remuntar-se a la primera meitat del segle xii. Es tracta d'una basílica romànica amb cor, capella lateral, transsepte i absis. El seu material de construcció és pedra calcària procedent d'una antiga pedrera on ara se situa el cementiri del Salvador, així com de les illes del fiord d'Oslo. Entre 1186 i la reforma protestant va ser administrada per la comunitat de monges del monestir de Nonneseter. Des de 1587 va passar a ser propietat del Castell d'Akershus i entre 1723 i 1849 va estar en mans privades. Va ser transferida al municipi d'Aker en 1849 i al municipi d'Oslo en 1852. Va sofrir danys per diversos incendis. Des del sinistre de 1703 la torre i tot l'inventari es van deteriorar. A conseqüència de la seva ruïna, es va decidir demolir-la, però la intervenció del municipi ho va evitar. La restauració de l'exterior, que va incloure una nova torre, es va atorgar als arquitectes alemanys Heinrich Ernst Schirmer i Wilhelm von Hanno en 1861. La restauració de l'interior no es va realitzar fins al segle xx, entre 1950 i 1955. A l'emplaçament de l'església va haver-hi una mina de plata, que va romandre activa des de l'inici de l'era vikinga. Aquesta mina és esmentada en Història Norwegiæ en 1170 i és potser la causa que existeixin llegendes sobre tresors i esdeveniments fantàstics en el lloc. El cementiri de l'església s'ha utilitzat des d'èpoques medievals, i les seves últimes ampliacions es van portar a cap els anys 1918 i 1929. Actualment només poden ser enterrades aquí persones que pertanyin a la parròquia. Entre les persones rellevants soterrades es troben: Enevold de Falsen (1755-1808). Jurista, funcionari i escriptor. Hans Nielsen Hauge (1771-1824). Religiós i predicador luterà, fundador del haugianisme. Christopher Hansteen (1784-1873). Astrònom. Durant la Segona Guerra Mundial, el sarcòfag de la reina Maud va ser protegit secretament a l'església de Gamle Aker. Bibliografia Ekroll, Øystein, Stige, Morten, Havran, Jiři, Middelalder i Stein volum 1, en la sèrie Kirker i Norge, Oslo 2000, s. 84 - 86 ISBN 82-91399-09-3 Skjelbæk, Sverre (red.) Gamle Aker kirke, Festskrift ved kirkens 900-års jubileum, Oslo 1980, ISBN 82-90359-01-2 Enllaços externs Gamle Aker kirke Arxivat 2010-12-03 a Wayback Machine. (en noruec) Fotografies de l'església Arxivat 2006-05-29 a Wayback Machine.
Gamle Aker kirke

Gamle Aker Kirke er den ældste bygning i det nuværende Oslo. Den ligger ved Telthusbakken, for enden af Akersveien, og er i dag sognekirke for Gamle Aker menighet (oprettet 1861). Historie Aker kirke er nævnt 1080 som fylkeskirke for Vingulmark. Oslo Byleksikon mener at dette er nutidens kirke, og at den kan være bygget af kong Olav Kyrre. Andre kilder daterer kirken til første del af 1100-tallet. Gamle Aker kirke er en treskibet romansk basilika med kor, sidekapel og tværskib, bygget af kalksten fra et stenbrud der lå hvor Vår Frelsers Gravlund ligger i dag og fra øerne i Oslofjorden. Mellem 1186 og reformationen var kirken ejet af Nonneseter kloster. Fra 1587 var den underlagt Akershus slotskirke, og 1723–1849 i privat eje. Overtaget af Aker kommune 1849 og Christiania kommune 1852. Hovedkirke i Aker frem til 1855. Kirken er plyndret og flere gange skadet ved brand. Efter lynnedslag i 1703 blev tårnet, kirkeklokker og hele inventaret ødelagt. Eftersom kirken var i meget dårlig stand og ikke bemærkelsesværdig ved andet end sin alder, blev nedrivning vedtaget i midten af 1800-tallet. Kommunal overtagelse reddede kirken. Udvendig restaurering, inklusiv nyt centraltårn ved H.E. Schirmer og W. von Hanno 1861. Indvendig restaurering 1950–1955. Kirken blev bygget på gården Aker, som dermed kom til at navngive sognet og senere herredet. Eksterne henvisninger Gamle Aker kirke på Riksantikvarens hjemmeside kulturminnesok.no
Gamle Aker kirke

Die evangelisch-lutherische Gamle Aker kirke ist das älteste Bauwerk in Norwegens Hauptstadt Oslo. Sie ist eine romanische Kirche, stammt aus dem 12. Jahrhundert und wird noch immer für Gottesdienste genutzt. Die Adresse ist Akersbakken 26, und die Kirche liegt nahe der Nordostecke des Friedhofs Vår Frelsers Gravlund im Norden von Oslos Zentrum. Es handelt sich um eine Basilika mit Chor, Kapelle und Apsis. Als Baumaterial wurde Kalkstein aus der Nähe verwandt. Sie ist Pfarrkirche der 1861 errichteten Pfarrgemeinde Gamle Aker. Auf Aker gelegen, einem der ältesten Güter Oslos, fand sie ihre erste Erwähnung im Jahr 1080 und wurde wahrscheinlich von König Olav III. errichtet. Zwischen 1186 und der Reformation gehörte sie zum Konvent der Ordensschwestern von Nonneseter. 1587 gelangte sie in den Besitz der Festung Akershus und zwischen 1723 und 1849 war sie in Privatbesitz. Der Stadt Aker wurde sie 1849 übereignet und der Stadt Christiania im Jahr 1852. Die Kirche erlitt durch mehrere Brände Schaden. Seit einem solchen Ereignis 1703 verschlechterten sich der Zustand des Turms und des Inneren. Es gab eine Entscheidung zum Abriss, der aber nach Einschreiten der Stadt abgewendet wurde. Die Restaurierung des Äußeren, einschließlich eines neuen Turms, wurde durch die deutschen Architekten Heinrich Ernst Schirmer und Wilhelm von Hanno 1861 durchgeführt. Die Instandsetzung des Inneren ließ bis ins 20. Jahrhundert auf sich warten und erfolgte in den Jahren 1950 bis 1955. An der Stelle der Kirche soll es vor ihrem Bau eine Silbermine gegeben haben, die von Anfang der Wikingerzeit an aktiv blieb. Diese Mine ist in der Historia Norwegiæ im Jahr 1170 erwähnt und vielleicht der Grund, dass es Legenden über Schätze und fantastische Ereignisse auf dem Baugrund gab. Von 1886 bis 1899 war Knud Karl Krogh-Tonning Pfarrer der Kirche. Der Friedhof wurde seit dem Mittelalter verwendet, und seine letzten Erweiterungen fand 1918 und 1929 statt. Derzeit können hier nur Mitglieder der Gemeinde begraben werden. Prominente unter den Bestatteten sind: Envold de Falsen (1755–1808), Jurist und Schriftsteller Hans Nielsen Hauge (1771–1824), lutherischer Prediger, Begründer der Haugianer Christopher Hansteen (1784–1873), Astronom Lilla Hansen (1872–1962), Architektin Während des Zweiten Weltkrieges wurde der Sarkophag von Königin Maud heimlich in der Kirche beigesetzt. Literatur Øystein Ekroll, Morten Stige, Jiři Havran: Middelalder i Stein. Band 1 der Reihe Kirker i Norge. Oslo 2000, ISBN 82-91399-09-3, S. 84–86. Sverre Skjelbæk (Hrsg.): Gamle Aker kirke. Festschrift zum 900-jährigen Jubiläum der Kirche. Oslo 1980, ISBN 82-90359-01-2. Weblinks Einzelnachweise