NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Waldenøya

Waldenøya ist eine unbewohnte Felseninsel im Norden der zu Norwegen gehörenden Inselgruppe Spitzbergen. Sie liegt nordöstlich von Nordaustlandet sowie westlich der kleinen Inselgruppe Sjuøyane („Sieben Inseln“). Anderen Quellen zufolge gehört Waldenøya als achte Insel zu den Sjuøyane. Waldenøya ist 0,5 km² groß, erhebt sich bis zu einer Höhe von 175 m aus dem Meer und ist seit 1973 Teil des Nordost-Svalbard-Naturreservates. Die Namensgebung der Insel erfolgte im 19. Jahrhundert durch Adolf Erik Nordenskiöld, der Waldenøya ebenso wie einige der sieben Inseln des Archipels Sjuøyane nach früheren Expeditionsteilnehmern benannte: John Walden war Fähnrich auf dem Schiff HMS Racehorse bei der Phipps-Expedition 1773 und betrat die Insel mit zwei Gefährten am 5. August 1773. Literatur William James Mills: Exploring Polar Frontiers – A Historical Encyclopedia. ABC-CLIO, Santa Barbara CA 2003, ISBN 1-57607-422-6 (englisch). Waldenøya. In: The Place Names of Svalbard (Erstausgabe 1942). Norsk Polarinstitutt, Oslo 2001, ISBN 82-90307-82-9 (englisch, norwegisch). Rolf Stange: Spitzbergen – Svalbard. Arktische Naturkunde und Geschichte in Wort und Bild. Hintergründe, Routen & Regionen, Praktisches. Rolf Stange Polarbücher, 6. Auflage 2018, ISBN 978-3-937903-36-1. Weblinks Einzelnachweise
Waldenøya

Waldenøya (anglicized as Walden Island) is a small, rocky island just north of Nordkapp in Nordaustlandet in the Norwegian territory of Svalbard. It is the westernmost part of Sjuøyane in the Svalbard archipelago. The island is named after John Walden, who was a midshipman aboard the Hon. Constantine John Phipps' HMS Racehorse in 1773. Walden, along with two pilots, visited the island on August 5 of the same year during the 1773 Phipps expedition towards the North Pole. References
Waldenøya

Waldenøya est une île de Norvège située dans l'Océan Arctique, tout au nord du Svalbard. Elle se trouve à 25 km au sud-ouest de l'île Parryøya. Histoire L'île est nommée d'après l'aspirant John Walden qui avait participé à une expédition arctique en 1773 à bord du HMS Carcass. Les Sjuøyane ainsi que ses eaux environnantes sont incluses dans la réserve naturelle de Nordaust-Svalbard (1973). Lien externe (no) « Sjuøyane », Norsk Polarinstitutt Notes et références Portail de la Norvège Portail des îles Portail de l’Arctique
Остров Уолдена

Остров Уолдена (норв. Waldenøya) — остров, расположенный в Баренцевом море. Маленький, скалистый остров в Группе семи островов, расположенной в архипелаге Шпицберген, к северу от Северо-Восточной Земли. Остров назван в честь Джона Уолдена (англ. John Walden), служившего мичманом на корабле Константина Джона Фиппса в 1773 году во время экспедиции. Уолден вместе с двумя лоцманами посетили остров 5 августа того же года. Ссылки Conway, W. M. 1906. No Man’s Land: A History of Spitsbergen from Its Discovery in 1596 to the Beginning of the Scientific Exploration of the Country. Cambridge: At the University Press. (англ.) Норвежский Полярный институт: Place names in Norwegian polar areas Архивная копия от 6 мая 2016 на Wayback Machine (англ.)
Waldenøya

Waldenøya (svenska: Waldenön) är en klippö i ögruppen Sjuöarna i nordöstra Svalbard. Ögruppen är det nordligaste området i Svalbard och en av Svalbards ytterpunkter . Geografi Waldenøya ligger cirka 350 km nordöst om Longyearbyen och cirka 50 km norr om Nordaustlandet vid Nordenskiöldbukta i Norra ishavet. Ön ligger cirka 25 km sydväst om huvudön Phippsøya som den västligaste ön i gruppen. Den högsta höjden är på cirka 175 m ö.h. Förvaltningsmässigt ingår den obebodda Waldenøya i naturreservatet Nordaust-Svalbard naturreservat . Historia Sjuöarna upptäcktes möjligen redan 1618 av holländska valfångare från Enkhuizen. Waldenøya namngavs efter brittiske besättningsmannen John Walden som deltog i den engelska polarexpeditionen 1773 med fartygen "HMS Racehorse" och "HMS Carcass" under ledning av Constantine John Phipps . Walden tjänstgjorde som midshipman ombord på Racehorse och landsteg på ön den 5 augusti 1773. 1871 passerades ön av brittiske Benjamin Leigh Smith under dennes första polarexpedition med fartyget "Samson". 1894 förliste fartyget "Ragnvald Jarl" vid ön under en forskningsexpedition efter att besättningen med bland andra norrmännen Bjørvig och Wellman gått iland . 1973 inrättades Nordaust-Svalbard naturreservat . Källor Conway, W. M (1906). No Man’s Land: A History of Spitsbergen from Its Discovery in 1596 to the Beginning of the Scientific Exploration of the Country. Cambridge: At the University Press Externa länkar Om Sjuöarna (tyska)
Sørkappøya

. Sørkappøya er en ø syd for Spitsbergen, på Svalbard. Øen har Svalbards sydligste punkt – Sørkapp – og er adskilt fra Spitsbergen af det 7 km brede sund Sommerfeldtbukta også kaldt Kiel Bay. Øens areal er omkring 7 km², og den er ca. 7 km lang. Der er flere indsøer og laguner på øen, størst er Sørkapplaguna i nord. Spidsen af øen mod syd udgør selve Sørkapp, men små holme rundt omkring øen ligger endnu længere mod syd. Der er et ubemandet fyr på øens vestside. I 1973 blev området indlemmet i Sør-Spitsbergen nationalpark. Sørkappøya og de øvrige øer, holme og skær sydvest for Øyrlandet på Sørkapp Land (landområde på den sydligste del af Spitsbergen) er et beskyttet fuglefredningsområde som er en del af Sørkapp fuglereservat. Reservatet blev oprettet den 1. juni 1973 og omfatter et areal på 35 986 dekar. Området er et vigtig yngleområde for bramgæs og edderfugle. Der er færdselsforbud i fuglereservatet fra 15. maji til 15. august. Dette gælder både på land og på havet omkring til 300 meter ud fra land og skær. Historie Hvalfangsten i 1600- og 1700-tallet foregik også syd for Sørkapp Land, Hornsund var den sydligste hvalfangststation. Russiske pomorere drev fangst ved Sørkapp, og senest i 1818 overvintrede antagelig to fangstmænd og fangede 1.200 hvalros og 1.200 hvidhval. Der er fundet russiske hustofter og grave fra det 18. århundrede på øens sydlige del, ved Sørkappvatnet. I den norske fangstperiode i det 20. århundrede var området en del af Fangstfelt nummer 1 (Sørkapp). I 1908 oprettede Petter Trondsen for sin ekspedition en station («Hagerups Hus») på den nordøstlige del af Sørkappøya ved det som senere hedder Trondsenneset. Referencer Eksterne henvisninger Kort over øen www.spitsbergen-svalbard.com -Sørkappøya
Sørkappøya

Sørkappøya is een onbewoond eiland ten zuiden van het eiland Spitsbergen en maakt deel uit van de Noorse archipel Spitsbergen. Het eiland is ongeveer 7 kilometer lang en heeft een oppervlakte van circa 7 km². Sinds 1973 maakt het eiland deel uit van Nationaal park Zuid-Spitsbergen. Aan de westkant van het eiland is een vuurtoren gebouwd. Sørkappøya en enkele andere eilanden maken deel uit van het Sørkapp vogelreservaat.
Сёркаппёйа

Сёркаппёйа (норв. Sørkappøya) — небольшой остров протяженностью 7 км, расположенный рядом с южной оконечностью Западного Шпицбергена. На острове находится мыс Сёркапп — южная оконечность островов Шпицберген. См. также Список островов архипелага Шпицберген Примечания Ссылки Норвежский полярный институт: Place names in Norwegian polar areas
Vestre Aker Church

Vestre Aker Church is a church at Ullevaal in Oslo that was consecrated in 1855. The church was at first named Aker Church, but was renamed to Vestre Aker Church in 1861. The church is built in Neo Gothic style, drawn by architect Heinrich Ernst Schirmer. After the last restoration in 1969 it has about 500 seats. The pulpit was drawn by Alexis de Chateauneuf about 1850, and did originally appear in Oslo Cathedral. Stained glass windows are made by Bernhard Greve, center field in 1939 and the side windows in 1955. The church has a church organ with 27 voices. The bell tower contains two church bells. By the church is Vestre Aker Cemetery that was inaugurated simultaneously with the church in 1855 and a parish house that was built in 1983. Vestre Aker Church is protected by law as a cultural monument, and has the number 85816 in the heritage data base of the Norwegian Directorate for Cultural Heritage. References External links Official website (in Norwegian) Parish events Parish website (in Norwegian)
KNM Alta

Le KNM Alta est un ancien dragueur de mines américain de la classe Adjutant de la Marine royale norvégienne. Il est désormais un navire musée basé au Musée de la marine royale norvégienne d'Horten dans le fjord d'Oslo. Histoire Le dragueur de mines M314 Alta a été construit aux USA au chantier naval Hodgeson Brothers dans le Maine. Sa quille a été posée en juin 1951 et il a été lancé en janvier 1953. Il fait partie de la classe Adjutant, dragueurs de mines côtier, qui a été financée par le gouvernement américain dans le cadre d'un programme d'assistance militaire de réarmement de ses alliés européens. La première année il a servi dans l'US Navy sous l'immatriculation AMS-104. Puis il a servi, de 1953 à 1966, dans la Marine belge en tant qu' Arlon (M 915). En mars 1966 il a intégré la Marine royale norvégienne en prenant le nom de Alta (M314). Après 30 ans de service, en mai 1996, il a été confié à la société Fartoylaget KNM ALTA qui en assure l'entretien et le fonctionnement. Le navire est détenu par le Musée royal maritime norvégien d' Oslo. Il est l'unique exemplaire et le plus grand bateau en bois encore présent en Norvège. Tous les dragueurs de mines sont nommés d'après les rivières norvégiennes. L'Altaelva dans le Comté de Finnmark est un des plus importants dans le nord de la Norvège. Le KNM Alta est toujours opérationnel. Il navigue régulièrement pour des visites d'accueil et de la formation. Chaque année, il est présent à la base navale Haakonsvern norvégien près de Bergen. Il a fêté son jubilé pour son 50e anniversaire en 2003. Il a participé aux Fêtes maritimes de Brest : Brest 2008. Voir aussi Notes et références Liens internes Dragueur de mines Marine royale norvégienne Fêtes maritimes de Brest Liens externes (no) KNM Alta-SMC Veteraner (en) M314 Alta-Historic Naval Ships Association M314 Alta Portail du monde maritime Portail de la Belgique Portail de la Norvège
Hennig-Olsen Is

Hennig-Olsen Is AS er en familieejet og -drevet isfabrik i Kristiansand i Norge. Hovedproduktet er is, som de producerer mere end 20 forskellige slags af. Is fra Hennig-Olsen har rødder tilbage til 1924. Kristiansand-borgeren Sven Hennig-Olsen (1899-1945) lærte at fremstille is under et ophold i Chicago. Da han i 1924 vendte tilbage til sin hjemby, havde han udstyr og opskrifter med sig. Isproduktionen startede i den tobakskiosk han startede i Kristiansand. Isfabrikken åbnede i 1960. Ledelsen af selskabet blev senere overdraget til Svens søn Otto Johan Hennig-Olsen. Hennig-Olsen er nu i sin tredje generation med Paal Hennig-Olsen som administrerende direktør og Espen Hennig-Olsen som marketingchef. Det er en af de få familievirksomheder som overlevede indenfor den norske fødevareindustri. I 2005 havde Hennig-Olsen en total markesandel i Norge på 46 %. Referencer Eksterne henvisninger Officiel hjemmeside
Hennig-Olsen Iskremfabrikk

Hennig-Olsen Is AS is a family-owned and operated ice cream factory in Kristiansand, Norway. The main product is ice cream, of which it produces more than 20 different types. Ice cream from Hennig-Olsen has its roots back to 1924. Kristiansand resident Sven Hennig-Olsen (1899–1945) learned the art of making ice cream during a stay in Chicago. When he returned to his hometown in 1924, he brought with him equipment and recipes. Ice cream production began in the tobacco kiosk he started in Kristiansand. The ice cream factory was opened in 1960. Management of the company was later passed on to Otto Johan Hennig-Olsen, Sven's son. Hennig-Olsen is now in its third generation, with Paal Hennig-Olsen as president and Espen Hennig-Olsen as marketing director. It is one of the few family businesses that has survived within the Norwegian food industry. In 2005, Hennig-Olsen had a total market share in Norway of around 46%. References External links Hennig-Olsen official website (in Norwegian) About Hennig-Olsen Is (in English) Ice cream in Norway (in English) www.euromonitor.com
Alte Kirche Årdal

Die Alte Kirche Årdal (norwegisch Årdal gamle kirke) ist eine norwegische Renaissancekirche. Die Kirche liegt in Årdal in der Kommune Hjelmeland, Provinz Rogaland in Norwegen. Sie ist ein wichtiger Renaissancekirchenbau aus Holz im Vestlandet. Sie wurde in drei Etappen anstelle einer Stabkirche gebaut und 1620 fertiggestellt. Die Kirche hat 250 Sitzplätze. Das Innere ist mit einer reichhaltig gemalten Dekoration ausgestattet. Vorrangig sind die typischen norwegischen Rosenmalereien zu sehen. Die Kanzel und die Altartafel wurden vom Kirchenmaler Gottfried Hendtzschel gemalt. In den vorderen Bänken sind noch heute die Namen der reichen Familien der Gegend eingeschnitzt. Das nicht so wohlhabende Volk saß auf den hinteren Bänken. 1919 wurde in Årdal eine Neue Kirche errichtet. Die alte Kirche blieb aber erhalten und steht unter Denkmalschutz. Vor allem im Sommer wird sie bis heute genutzt. Siehe auch Holzkirche Weblinks Porträt der „Årdal gamle kyrkje“ (dt.)
Old Årdal Church

Old Årdal Church (Norwegian: Årdal gamle kirke) is a historic parish church of the Church of Norway in Hjelmeland Municipality in Rogaland county, Norway. It is located in the village of Årdal. It used to be the church for the Årdal parish (but now it is rarely used) which is part of the Ryfylke prosti (deanery) in the Diocese of Stavanger. The red, wooden church was built in a long church design in 1620 using designs by an unknown architect. The church seats about 175 people. History The earliest existing historical records of the church date back to the year 1308, but the stave church was likely built during the 13th century. The church was torn down in 1619 and a new church was built on the same site. The new church was consecrated in 1620. The new building was constructed using some of the reused materials from the previous church on the same general site. Part of the foundation under the southwest corner of the church was the same foundation for the medieval stave church. The church served this area from its completion date in 1620 until 1919 when the new Årdal Church was completed about 600 metres (2,000 ft) to the southwest. Since that time, the old church has no longer been used regularly, but it has been used for special occasions such as weddings and concerts. There are still two regularly scheduled worship services held at the church each year, one service on Olsok and one other Sunday morning in the summer. The interior of the church is decorated with hand-painted rosemåling; the altarpiece and the pulpit are by Gottfried Hendtzchel. Media gallery See also List of churches in Rogaland References
Årdals gamla kyrka

Årdals gamla kyrka är en timrad långkyrka i byn Årdal i Hjelmelands kommun i Rogaland fylke i sydvästra Norge. Den är församlingskyrka i Årdals socken i Stavangers stift. Kyrkobyggnaden Årdals gamla kyrka är en och en av de mest särpräglade renässanskyrkorna på Västlandet, den så kallade Stavangerrenässansen. Första delen av kyrkan byggdes 1619 och ersatte en tidigare kyrka, troligen från 1200-talet. Den fick torn 1623–1625. Skeppet restes och första byggnadsperioden avslutades med koret 1626. Därefter skedde tillbyggnader och kyrkan fick sin slutliga trappstegsutformning, omtalat som ”Kyrkja under tre tak”. Ett nytt torn och vapenhus tillkom 1707–1709. Väggarna är dekorerade 1703 med rankdekor, och taket med en framställning av Salvator Mundi och tio profeter. En ny kyrka byggdes 1914-16 med medel i huvudsak från tidigare USA-emigranter. På grund av osämja mellan donatorerna och staten skedde invigningen först 1919. Den gamla kyrkan är i dag kulturminnesmärkt men den brukas fortfarande några gånger om året för bland annat bröllop och Olofsmässan. Inventarier Kyrkan har en ovanligt rik renässansinteriör med altartavla och predikstol snidade av Thomas Snekker och målade av Gottfried Hendtzschel 1631–1634. Korskranket och kyrkbänkarna är också tillverkade av Thomas Snekker under samma tid. Sittbänkarna är rikt dekorerade och är indelade efter gårdar där de med högst status satt längst fram medan torpare inte hade egna markerade platser. Kyrkan är invändigt rikt dekorerad från golv till tak med varierande motiv från blommor och bilder med framställning av Golgata på altartavlan som kulmen. Utsmyckningar av kyrkorummet var från medeltiden och framåt en viktig del i förkunnelse och utbildning. I dag återfinns endast rester av denna konstteologi, vilken har bevarats i Årdals gamla kyrka. Inventarierna och dekorationerna restaurerades 1964. Bilder Källor ”Årdal kirke”. Store norske leksikon. http://snl.no/%C3%85rdal_kirke. Läst 19 juni 2011. Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Årdals gamla kyrka.﻿
Veøy Church

Veøy Church (Norwegian: Veøy kyrkje) is a parish church of the Church of Norway in Molde Municipality in Møre og Romsdal county, Norway. It is located in the village of Sølsnes. It is the main church for the Røvik og Veøy parish which is part of the Molde domprosti (arch-deanery) in the Diocese of Møre. The red, wooden church was built in a long church design in the dragestil style in 1907 by the architect Karl Norum. The church seats about 212 people. History Towards the end of the 19th century, the island of Veøya had long since been depopulated, with the exception of the clergy family and its household, so it was difficult to maintain a main parish church such as the Old Veøy Church on the island. In 1901, it was decided to take the island's medieval church out of use as a parish church and move the church site to Sølsnes on the mainland nearby. The new church was designed by the architect Karl Norum. The new building was completed and consecrated in 1907. Media gallery See also List of churches in Møre References
Holy Olav Chapel

Holy Olav Chapel (Norwegian: Hellige Olav kapell) is a chapel of the Russian Orthodox Church situated at Stiklestad in Verdal Municipality, Norway. It is situated at the historical memorial complex of Stiklestad and inaugurated in honor of Olav II, also known as Saint Olav and Holy Olav, who fell in the Battle of Stiklestad at the site in 1030. The log building belongs to the Holy Olga Russian Orthodox Congregation in Oslo. The structure originated as an 18th-century granary on a farm in Folldal Municipality. It was rebuilt by the owner Jonah Føien in 2003 and inaugurated as a chapel. In this process it received an extension for the altar. The chapel was relocated to Stiklestad in 2013. It was reinaugurated on 16 October 2014. The site also features two other churches, Stiklestad Church of the Lutheran Church of Norway, and the Catholic St. Olav's Chapel. References External links History of Holy Olav Chapel (English translation available on page) Visiting Stiklestad (English translation available on page)
Скит Святого Олафа

Скит Святого Олафа (норв. Hellige Olav Skita) — норвежская православная мужская монашеская община, существовавшая с 2003 по 2013 годы в коммуне Фоллдал, главный храм которой был освящён в честь святого мученика короля Олафа Норвежского. История Основателем скита в 2003 году стал православный норвежец монах Иона (в миру Йон Фёйн Юханнессен — Jon Føyen), который на свой ферме Стейнхауген в горах Центральной Норвегии, в коммуне Фоллдал учредил мужской скит. Во время своего посещения Норвегии 27-28 июня 2003 года епископ Венский и Австрийский Иларион (Алфеев) в сослужении иеромонаха Климента (Хухтамяки) освятил в скиту деревянную часовню, построенную в норвежском стиле и посвященную королю-мученику Олафу Норвежскому. Иконы Спасителя и Божией Матери для иконостаса часовни были написаны иконописцами из Санкт-Петербурга. Скит был расположен по маршруту традиционного паломнического пути из Осло в Тронхейм, где в Нидаросском соборе находится гробница короля-мученика и ежегодно проходит международный фестиваль — «Дни святого Олафа Норвежского». 22 мая 2013 года в день празднования святителя Николая настоятель прихода святой Анны Новгородской в Тронхейме иерей Александр Волохань совершил в скиту последнюю литургию, после чего скит официально был упразднен, а часовня разобрана и перенесена в Стиклестад — место мученической кончины короля Олафа Норвежского. См. также Православие в Норвегии Примечания
Старый Свинесундский мост

Старый Свинесундский мост (норв. Gamle Svinesundsbrua, швед. Gamla Svinesundsbron ) — мост через залив Свинесунд на границе Швеции и Норвегии. История моста До постройки моста транспортное сообщение через залив Свинесунд осуществлялось паромной переправой. В 1938 году парламенты Швеции и Норвегии приняли решение о строительстве автодорожного моста. Местоположение моста было выбрано в 50 метрах к востоку от паромной пристани. Мост был открыт 15 июня 1946 года королём Норвегии Хоконом VII и наследным принцем Швеции Густавом Адольфом с Принцессой Луизой. На церемонии открытия моста присутствовало около 15 000 человек. На норвежском берегу был установлен памятный знак, на котором расписались король Норвегии Хокон VII и наследный принц Швеции Густав Адольф. Являясь пограничным переходом между Швецией и Норвегией, мост пропускал в сутки до 25 тыс. автомобилей. В 2005 году был построен новый мост, который взял на себя основной поток автомобилей, следующих по шоссе E6. Для автомашин массой более 3,5 тонн проезд по мосту был запрещён. 31 августа 2005 года Старый Свинесундский мост был объявлен памятником культурного наследия Норвегии и Швеции . В 2006–2008 гг. был произведён ремонт моста, в ходе которого были заменены перильные и барьерные ограждения, освещение, покрытие проезжей части и тротуаров, установлено новое освещение. Работы стоимостью 35 млн. NOK финансировали Дорожные администрации Швеции и Норвегии. Проезд по мосту платный. Для удобства туристов на шведском берегу устроена платформа для обзора моста. С 2000 года норвежская компания Midnight Sun Bungee Team безрезультатно пытается добиться разрешения на банджи-джампинг с моста. Строительство моста 1 апреля 1939 года начались буровзрывные работы для сооружения опор моста. Когда Германия вторглась в Норвегию в апреле 1940 года, строительные работы были на некоторый срок прекращены. Затем строительство моста возобновилось. Планировалось открыть мост для движения в 1942 году. 6 июля 1942 года по невыясненным причинам произошёл сильный взрыв, который серьёзно повредил мост. До сих пор неясно был ли это несчастный случай, либо диверсия. На три года строительство было приостановлено. В 1945 году работы возобновились. Для строительства промежуточных опор использовались башенные краны (высота опор более 50 метров). Арочные пролётные строения возводились с помощью деревянных кружал. Для бетонирования центрального пролёта моста были сооружены арочные распорные кружала, опирающиеся на опоры моста. Всего было использовано около 14000 кубометров древесины для изготовления кружал. Конструкция Мост арочный, имеет 7 пролётов. Боковые пролёты и опоры моста выполнены из гранита, центральный пролет — из железобетона. Полная длина моста составляет 420 м. Центральный пролёт имеет длину 165 м. Высота моста над уровнем воды составляет 58 м. На мосту две полосы движения и два пешеходных тротуара. См. также Новый Свинесундский мост Список мостов Норвегии Список самых длинных мостов Норвегии Примечания Ссылки Информация о мосте на сайте Broer.no (норв.) Фотографии моста (норв.) Исторические фотографии моста и пограничного перехода (норв.)