NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Forteresse de Fredriksberg

La forteresse de Fredriksberg est construite sur le point culminant de la péninsule de Nordnes et nommée d'après Frédéric III de Danemark. Construite en 1666-1667 après la bataille de Vågen par l'ingénieur-major général danois Rüse (1624-1679). Modifiée en 1695, 1706, 1810 et 1843. Lieu d'exécutions de 1667 à 1876. Tombe en partie en ruines ensuite, le parc de Nordnes est construit de 1888 à 1898. Convertie en tour d'observation en 1905 après le grand feu de 1901, remplace la tour d'observation de la cathédrale Domkirken. Équipe: Un chef. Un ouvrier. Un cheval. Quatre agents. Fermée en 1926 car rendue superflue par le développement. Depuis, c'est le quartier général du Nordnæs Bataillon, un buekorp. Voir aussi Constructions défensives de Bergen Les buekorps. Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de l’histoire militaire Portail du XVIIe siècle Portail de la Norvège
C. J. Hambros plass

Der C. J. Hambros plass ist ein Platz im zentral gelegenen Stadtteil St. Hanshaugen in der norwegischen Hauptstadt Oslo. Lage Auf den Platz führt aus dem Südwesten die Rosenkrantz’ gate, aus dem Süden die Straße Pilestredet, aus dem Südosten die Apotekergata, aus dem Osten die Teatergata sowie aus dem Nordwesten die Kristian Augusts gate zu. Die Rosenkrantz’ gate führt vom C. J. Hambros plass in den Südwesten zur Prachtstraße Karl Johans gate, dem Gebäude des Nationalparlaments Storting und weiter bis zum Rathausplatz am Oslofjord. Am C. J. Hambros plass liegt das Thon Hotel Rosenkrantz sowie das Gerichtsgebäude Oslo tinghus, in dem das Osloer Bezirksgericht Oslo tingrett untergebracht ist. Am Platz angesiedelt ist auch der Pub Herr Nilsen, der als Lokal für Jazzkonzerte bekannt wurde. Im gleichen Gebäude untergebracht ist der London Pub, der 1979 eröffnet und ein vor allem bei Homosexuellen beliebter Treffpunkt wurde. Geschichte Von 1898 bis 1966 hieß der Platz Rosenkrantz’ plass. Im Jahr 1966 wurde der Platz im Andenken an den früheren Stortingspräsidenten Carl Joachim Hambro von der konservativen Partei Høyre in „C. J. Hambros plass“ umbenannt. In den 1990er-Jahren kam es zu größeren Umbauten rund um den Platz, bei der unter anderem die S-Bahn-Spuren an eine andere Stelle verlegt wurden. Im Jahr 1990 eröffnete eine Tiefgarage am Platz. Auf der Ostseite des Platzes wurden in der Zeit Hochhäuser errichtet. Erbaut wurden unter anderem vier Bürogebäude sowie das Gerichtsgebäude Oslo tinghus. In der Nacht auf den 25. Juni 2022 kam es im London Pub und dessen Umgebung zu einer Schießerei, bei der zwei Menschen starben und weitere verletzt wurden. An diesem Tag hätte die Prideparade in der Stadt stattfinden sollen. Die Polizei begann die Schießerei als Terrorakt zu behandeln. Weblinks C. J. Hambros plass im Oslo byleksikon (norwegisch) Einzelnachweise
Christianssand Brygghus

Ikke at forveksle med Christianssands Bryggeri. Christianssand Brygghus er et norsk mikrobryggeri, pub og spisested i Kvadraturen i Kristiansand. Christianssand Brygghus åbnede i september 2012. En stor del af den række af øl der kan købes i puben er produceret af mikrobryggeriet som er placeret i lokalet. Brygghuset serverer også mad fra sin egen kulgrill. Nogle egenproducerede øl er Blond Ale, Brown Ale, "Fjeldaben", IPA, Lord Nelson IPA, Porter, Hot Velvet, Lucifer og et eget juleøl til jul. Referencer Eksterne henvisninger Hjemmeside
Deegen Island

Deegen Island (Norwegian: Deegenøya) is a minor island in the Bastian Islands in the Svalbard archipelago. It lies east of Wilhelm Island and northeast of Spitsbergen. The elongated island has a length of 1.5 kilometers (0.93 mi) with an east–west orientation, but its width does not exceed 300 meters (980 ft). The island is a low basalt cliff that reaches an elevation of 32 meters (105 ft) above sea level. There are unnamed holms off the northwest shore of the island. The closest neighboring islands are Kiepert Island about 770 meters (2,530 ft) to the east, Klöden Island 1.5 kilometers (0.93 mi) to the north, and Geographer Island 2.3 kilometers (1.4 mi) to the northwest. The wildlife consists largely of polar bears. The Bastian Islands were discovered in 1867 by the Swedish-Norwegian polar explorer Nils Fredrik Rønnbeck, who was the first to sail around Spitsbergen. Most of the Bastian Islands were named during the First German North Polar Expedition in 1868, led by Carl Koldewey, and this island was named after a German supreme court judge named Deegen. References
Deegenøya

Deegenøya est une petite île du Svalbard dans le Détroit d'Hinlopen. Elle fait partie de l'archipel des Bastianøyane. Géographie L'île mesure 1,5 km de long, orientée est-ouest, mais d'une largeur ne dépassant pas les 300 m. Les îles les plus proches sont celles de Kiepertøya, située 700 km à l'est, de Geograføya, située 2,3 km au nord-ouest, et celle de Klödenøya, située 1,5 km au nord. Géologie Elle est formée de falaises de basalte atteignant les 32 m d'altitude. Histoire L'île a été découverte en 1867 par Nils Fredrik Rønnbeck, un explorateur polaire suédo-norvégien, le premier à réussir à faire le tour du Spitzberg en bateau. L'île a été nommée lors de la première expédition polaire allemande en 1868. Faune La faune de l'île se résume principalement aux ours polaires. Références Liens externes Ressource relative à la géographie : Norsk Polarinstitutt Portail de la Norvège Portail des îles Portail de l’Arctique
Réserve naturelle de Delingsdalen

La réserve naturelle de Delingsdalen est une réserve naturelle norvégienne qui est située dans la municipalité de Nordre Follo dans le comté d'Akershus. Description La réserve naturelle est située dans Sørmarka, une zone forestière de l'Oslomarka, au nord-ouest de la commune de Nordre Follo, entre le Bunnefjorden et le lac Gjersjøen. La réserve est dominée par une forêt de conifères avec des types de forêts riches tels que des sapins à faible croissance, des grands sapins et une forêt marécageuse. La zone est une forêt ancienne bien développée avec un faible degré d'impact. De plus, la zone est largement utilisée à des fins de loisirs, en particulier pour la population d'Oppegård. Voir aussi Références et notes (no) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en norvégien intitulé « Delingsdalen naturreservat » (voir la liste des auteurs). Liens externes (no) Delingsdalen naturreservat Miljødirektoratet - Site Naturbase Ressources relatives à la géographie : Common Database on Designated Areas Naturbase World Database on Protected Areas Portail de la Norvège Portail de la conservation de la nature
Den blå stein

Den blå stein (deutsch Der blaue Stein) ist eine Steinskulptur von Asbjørn Andresen in der norwegischen Stadt Bergen, die in der Mitte des heutigen Kong Olav Vs plass (früher der mittlere Teil von Ole Bulls plass) platziert ist, dem Gebiet zwischen Torgallmenningen und Torggaten. Design Das im März 1993 errichtete Werk besteht aus einem neun Meter langen, rechteckigen Betonblock, der mit blauen Steinplatten aus brasilianischem Sodalith verkleidet ist. Er ruht auf einem quer liegenden Block, der für die charakteristische Neigung in nordöstliche Richtung sorgt. Der blaue Stein liegt zusammen mit einer kleineren, grauen quadratischen Steinskulptur auf einem größeren Fundament, die als Abdeckung für eine Öffnung am Ende des Fundaments dient. Öffentliche Wahrnehmung Während der Arbeiten zur Dekoration des Gebiets zwischen Torggaten und Torgallmenningen gab es in den lokalen Medien Debatten darüber, ob dieser Stein als Dekoration betrachtet werden könne oder nicht. Einige dachten, der blaue Stein würde den Ort verschandeln. Es dauerte jedoch nicht lange, bis der Stein zu einem wichtigen Treffpunkt für Bergener jeden Alters wurde, obwohl es vielleicht die jugendliche Öffentlichkeit ist, die den Stein am aktivsten nutzt. „Der blaue Stein“ ist zu einem Begriff geworden, den jeder in Bergen kennt, und zu einem typischen Treffpunkt im Zentrum von Bergen. Im Jahr 2007 geriet der blaue Stein erneut in den Mittelpunkt, als ein Unternehmen den Stein im Rahmen einer Marketingaktion mit rosafarbenem Plastik überzog. Der Stein wird auch zum Auflegen von Blumen bei Gedenkfeiern verwendet, besonders sichtbar in den Tagen nach den Anschlägen in Norwegen 2011, als der Stein und die ganze Umgebung mit Blumen bedeckt waren. Einzelnachweise
The Blue Stone

The Blue Stone (Norwegian: Den blå stein) is a monument in the city of Bergen, Norway. The stone is nine meters (30 feet) long, and made of Brazilian sodalite. It is resting on a stone block, which gives it a characteristic inclination towards the northeast. The entire sculpture is placed on a larger foundation along with a smaller gray square stone sculpture that appears as a cover to an opening at the end of the foundation. The monument was made by Asbjørn Andersen, and presented to the city 27 March 1993 as a gift from the Kavli Trust, who were celebrating their 100th anniversary. The stone is located right next to the main square of Bergen, Torgallmenningen. References
Svartediket

Svartediket is a lake in Bergen Municipality in Vestland county, Norway. It lies about 3 kilometres (1.9 mi) east of the centre of the city of Bergen. The 0.5-square-kilometre (0.19 sq mi) lake lies immediately north of the mountain Ulriken, northeast of the Store Lungegårdsvannet bay. Historically, this lake was called Ålrekstadsvannet, but in the late 19th century, a dam was built on the south end of the lake to create a reservoir for the city's drinking water. Reservoir The lake is the main source of drinking water for the central parts of the city of Bergen. There is a pumping station and treatment facility built adjacent to the lake inside the mountain Ulriken. Drinking water is collected at a 28-metre (92 ft) depth in Svartediket. Inside the water treatment plant, the water is filtered and irradiated with UV light to kill harmful microorganisms. After treatment, the clean drinking water is stored in a 15,000-cubic-metre (530,000 cu ft) large water pool inside the mountain. This is the water that is pumped down to the city center for drinking water. In 2004, Bergen was hit by a Giardia lamblia epidemic which had its source in the lake Svartediket. The water treatment facility was upgraded in 2007. See also List of lakes in Norway References
Svartediket

Svartediket (le lac noir, parfois appelé Svartevatnet, nommé Alreksvannet au Moyen Âge) est un plan d'eau doté d'un barrage qui est le principal réservoir d'eau potable de Bergen, en Norvège. Situé à 76 mètres d'altitude et à 800 mètres de la mer, son périmètre est de 3,79 kilomètres et sa superficie de 0,40 km2. Il sépare en deux le massif de Byfjellene. C'est le premier plan d'eau norvégien à avoir été doté d'un système moderne de distribution des eaux en 1855. Isdalen, Hardbakkadalen et Våkendalen sont les trois vallées qui drainent de Vidden sur Svartediket. Tarlebøvatnet, un lac plus petit que Svartediket, est situé dans Våkendalen et est lui aussi doté d'un barrage, et sert également de réservoir d'eau potable. Voir aussi Alrekstad Byfjellene Ulriken Liens externes Ressource relative à la géographie : Sentralt stadnamnregister Portail de la Norvège Portail des lacs et cours d'eau
Svartediket

Svartediket (Noors voor 'de zwarte dijk') is een kunstmatig meer in de gemeente Bergen in Vestland, Noorwegen. Het maakt deel uit van de belangrijkste drinkwatervoorziening van Bergen en was in 1855 de bron van de eerste moderne waterleiding van het land. Het ligt in de vallei tussen Ulriken en Fløyen. Wandelpaden die leiden naar Isdalen, Hardbakkedalen en Våkendalen beginnen allemaal vanaf het noordoostelijke uiteinde van Svartediket. De vroegere naam van Svartediket is Ålrekstadvannet. Deze naam werd aangepast toen er in de 19e eeuw, aan de zuidkant van het meer, een dam werd gebouwd om een reservoir voor het drinkwater te creëren. Waterzuiveringsinstallatie Op 21 augustus 2007 werd de nieuwe waterzuiveringsinstallatie geopend om de kwaliteit van het drinkwater te verbeteren. Met uitzondering van het administratiegebouw bevindt de hele faciliteit zich in Ulriken. De planning van de faciliteit begon in 1999, de bouw ervan in april 2004. Het water wordt opgevangen op een diepte van 28 meter. In de installatie wordt het water gefilterd en bestraald met UV-licht om op die manier schadelijke micro-organismen te doden. Hierna wordt het drinkwater opgeslagen in een schoonwaterbassin van 15.000 m³, dat het centrum van Bergen van drinkwater voorziet. Ook is het verbonden met de bekken van Fløyen. Zo kan, indien nodig, drinkwater heen en weer worden gepompt tussen verschillende installaties. Giardia-uitbraak In het najaar van 2004 was er een uitbraak van Giardia lamblia in Bergen. Dit was mogelijk te wijten aan een lekkend rioolstelsel rond de drinkwaterbron. De epidemie heeft mogelijk tussen de 4.000 en 6.000 mensen getroffen. Galerij
Estadi Frogner

L'Estadi Frogner (noruec: Frogner stadion) és un estadi esportiu de la ciutat d'Oslo, Noruega. A l'exterior de l'estadi hi ha estàtues d'Oscar Mathisen i Sonja Henie. Disposa de gel artificial a l'hivern per al patinatge de velocitat i el bandy. La gespa artificial s'utilitza a l'estiu per al futbol i el futbol americà. Un partit, Noruega-Bielorússia, es va jugar en aquest estadi al Campionat Mundial de Bandy de 2013. Es va inaugurar el 1901 i va ser construït pel club de patinatge de velocitat Kristiania Skøiteklub. El 1914, l'estadi es va traslladar a la seva ubicació actual, a causa de l'Exposició del Jubileu de 1914. A la cursa inaugural del 1914, Oscar Mathisen va establir dos rècords mundials de patinatge de velocitat sobre gel, en 500 m i 1.500 m. El 1928, l'Ajuntament d'Oslo va assumir la propietat de l'estadi. L'estadi Frogner va ser una de les instal·lacions de patinatge sobre gel més importants de Noruega fins al 1940. A l'estadi Frogner es van celebrar una llarga sèrie de campionats, tant en patinatge artístic com en patinatge de velocitat. A més del patinatge, a l'estadi Frogner ha estat la seu del club Frigg Oslo FK i de partits internacionals tant de futbol com de bandy, així com de competicions internacionals d'atletisme. La seu va acollir els Campionats d'Atletisme de Noruega els anys 1906, 1911, 1912, 1914, 1917, 1918, 1920, 1922 i 1924. El 2010, l'estadi es va convertir en la seu dels Oslo Vikings. Referències
Frognerstadion

Het Frognerstadion is een multifunctioneel stadion in Oslo, de hoofdstad van Noorwegen. Historie De opening van het stadion als ijsstadion was in 1901 door schaatsclub Kristiania Skøiteklub. Vanwege de tentoonstelling die in 1914 werd gehouden moest het stadion worden verplaatst en opnieuw worden opgebouwd en werd weer geopend op 10 januari 1914. Bij de opening reed Oscar Mathisen direct een wereldrecord op de 500 meter. Buiten het stadion staat een standbeeld van Oscar Mathisen. In 1995 werden de tribunes afgebroken. In plaats daarvan kwamen er taluds, gras en bomen. In 2010 kwam er een grondige renovatie. Er werden toen weer tribunes en kleedkamers bijgebouwd en een kunstijsbaan aangelegd. Het stadion wordt vooral gebruikt voor schaatsen, voetbal en Bandy. Er zijn vele grote, internationale, schaatstoernooien gereden. Voordat grotere stadions, zoals het Ullevaalstadion waren gebouwd werden er ook een aantal internationale voetbalwedstrijden van het Noorse voetbalelftal gespeeld. De voetbalclub Frigg Oslo FK maakt er gebruik van. Voetbalinterlands Externe link Website
Frogner Stadion

Frogner Stadion – wielofunkcyjny stadion w Oslo (do 1925 roku Kristiania), stolicy Norwegii. Został otwarty 10 stycznia 1914 roku. Był areną wielu wydarzeń sportowych. Obiekt został zainaugurowany 10 stycznia 1914 roku. Wybudowano go tuż obok zlikwidowanego w 1913 roku starego stadionu Frogner. Na stadionie rozegrano mistrzostwa Norwegii w łyżwiarstwie szybkim w latach 1915, 1917, 1927, 1932, 1936 oraz 1939 (mężczyźni), 1932, 1935 oraz 1937 (kobiety) i 2011 (mężczyźni i kobiety), mistrzostwa Europy w łyżwiarstwie szybkim w latach 1924, 1928, 1936 i 1938 (mężczyźni), a także mistrzostwa świata w łyżwiarstwie szybkim w latach 1914, 1922, 1929, 1930, 1935 i 1937 (mężczyźni) oraz 1933, 1934, 1935 i 1938 (kobiety). Na arenie wielokrotnie padały rekordy świata w łyżwiarstwie szybkim. Poza imprezami łyżwiarskimi obiekt gościł także inne wydarzenia sportowe. Stadion był areną finałowego meczu piłkarskiego Pucharu Norwegii w sezonie 1914 (11 października 1914 roku: Frigg – Lyn 4:2). Ponadto na obiekcie w latach 1914–1918 dziesięć spotkań towarzyskich rozegrała piłkarska reprezentacja Norwegii. Stadion kilkakrotnie gościł również lekkoatletyczne mistrzostwa Norwegii. Uwagi Przypisy
Frogner stadion

Frogner stadion är en idrottsanläggning i Oslo, Norge. Den byggdes av Kristiania Skøiteklub och ägs sedan 1928 av Oslo kommun. Det har spelats flera internationella fotbolls- och bandymatcher på stadion. Under bandy-VM 2013 spelades Norges öppningsmatch mot Vitryssland på Frogner Stadion, även om turneringen huvudsakligen spelades i Vänersborg, Sverige. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Frogner stadion.
ГЕС Дріва

ГЕС Дріва – гідроелектростанція у центральній частині Норвегії за вісім десятків кілометрів на південний схід від Крістіансунна. Використовує ресурс переважно зі сточища річки Дріва, котра тече до Sunndalsfjorden, південного продовження Tingvollfjorden (з'єднаний із системою фіордів на південь від тільки що згаданого міста). В межах проекту на правій притоці Дріви річці Феста створили витягнуте на 17,7 км водосховище Gjevillvatnet, яке має площу поверхні 21,2 км2 та корисний об’єм 280 млн м3, що забезпечується коливанням рівня між позначками 645,8 та 660,5 метра НРМ. Окрім власного стоку сюди за допомогою тунелю довжиною понад 5 км перекидається додатковий ресурс із розташованих далі на схід водозаборів на Vekveselva та Dørremselva, інших правих допливах Дріви. Із Gjevillvatnet накопичений ресурс подається на південний захід по головному дериваційному тунелю довжиною майже два десятки кілометрів. Він все-так же прямує по правобережжю Дріви та сполучений з водозаборами на її притоці Vindøla та допливі останньої Storbekken. В одному місці тунель досягає водорозділу з верхів’ям річки Toåa, котра впадає до Todalsfjorden, південного продовження Stangvikfjorden, який в свою чергу є продовженням Trongfjorden та Halsafjorden – всі вони послідовно тягнуться із району Крістіансунна паралельно згаданим вище Tingvollfjorden/Sunndalsfjorden. Завдяки зведеній на Toåa греблі кілька розташованих в її верхній течії озер об’єднались у одну водойму під назвою Товатна, до якої також надходить додатковий ресурс із двох водозаборів на правобережжі Toåa (тут прокладений тунель довжиною біля 3,5 км). Приплив до Тоатна одразу спрямовується до дериваційного тунелю, оскільки рівень поверхні у цьому озері не регулюється, що не дає можливості розцінювати його як водосховище. На завершальному етапі до головного приєднується бічний тунель довжиною біля 5 км, який прямує від водозабору на Отті, ще одній правій притоці Дріви. Основне обладнання станції становлять дві турбіни типу Френсіс потужністю по 71 МВт, які використовують напір у 566 метрів та забезпечують виробництво 602 млн кВт-год електроенергії на рік. Відпрацьована вода відводиться до протікаючої неподалік від машинного залу Дріви. Примітки
ГЕС-ГАЕС Duge

ГЕС-ГАЕС Duge — гідроелектростанція на півдні Норвегії, за сім десятків кілометрів на схід від Ставангера. Знаходячись перед ГЕС Tjørhom, становить верхній ступінь каскаду на річці Сіра, яка тече у південному напрямку та впадає до Північного моря за вісім десятків кілометрів на південний схід від Ставангера. У межах проекту Сіру в 1976—1983 роках перекрили греблею Свартеватн, виконаною як кам'яно-накидна споруда з моренним ядром висотою 129 метрів (третій показник в Норвегії після гребель для ГЕС Алта та ГЕС-ГАЕС Saurdal), яка потребувала 4,7 млн м3 матеріалу. Вона замінила зведену тут у 1923 році значно меншу бетонну споруду, котра мала висоту 37 метрів. Гребля утримує четверте за об'ємом водосховище країни, яке поглинуло цілий ряд природних озер (окрім Свартеватн це Svåhellervatn, Лоневатн, Store Aurevatn, Lille Aurevatn, Hyttevatn, Såtjønn, Ytre Storevatn) та вміщує 1398 млн м3. Цей показник досягається коливанням рівня поверхні між позначками 780 та 899 метрів НРМ (у випадку повені можливе перевищення останнього показника ще на один метр), при цьому в колишніх озерах, котрі послідовно розташовувались по руслу Сіри, мінімальне значення із зрозумілих причин збільшується по ходу руху до витоку — від 790 метрів НРМ у Svåhellervatn до 891 метра НРМ для Ytre Storevatn. Зі сховища ресурс подається до спорудженого неподалік греблі підземного машинного залу, доступ до якого здійснюється по тунелю довжиною 1,4 км. Основне обладнання ГЕС Duge складають дві оборотні турбіни типу Френсіс потужністю по 100 МВт, які працюють при напорі у 240 метрів та забезпечують чисту середньорічну виробітку на рівні 248 млн кВт-год. Відпрацьована вода по тунелю довжиною 12 км прямує до сховища Gravatn (ГЕС Tjørhom), з якого в разі потреби може закачуватись назад при роботі станції в режимі гідроакумуляції. На своєму шляху цей тунель спершу проходить під озером Grauthellervatnet на Сірі, а потім тричі під руслом самої річки. Для зв'язку з енергосистемою напругу підіймають до 320 кВ. Можливо також відзначити, що існує можливість скидання до Свартеватн надлишкового ресурсу з найбільшого норвезького водосховища Blasjoen, створеного північніше для ГЕС Saurdal. Примітки
Egersund Church

Egersund Church (Norwegian: Egersund kirke) is a parish church of the Church of Norway in Eigersund Municipality in Rogaland county, Norway. It is located in the centre of the town of Egersund. It is one of the two churches for the Egersund parish which is part of the Dalane prosti (deanery) in the Diocese of Stavanger. The white, wooden church was built in a cruciform style in 1623 using designs by an unknown architect. The church seats about 1,090 people. History The earliest existing historical records of the church date back to the year 1292, but it was not new that year. The first church may have been a stave church and it was dedicated to St. Mary. In 1292, it was written about in a letter from the Pope, and it was called "Ecclesia sancte Marie de Eikundasund" (St. Mary's Church of Egersund). Its date of construction is not known, but there is historical evidence to show that a church has been on this site since possibly the 11th century AD. The church was located at Aarstad in what is now the town of Egersund, right along the harbour. Around the year 1623 or 1624, the old church was torn down and replaced with a new timber-framed long church on the same site. The new church was situated so that the choir was on the east end of the building. During the Norwegian church auction in 1726, the church was sold by King Frederick IV to the town judge and two other local businessmen in order to pay down the debts from the Great Northern War. The church was later purchased back by the parish so it was no longer privately owned. From 1785 to 1788, the church underwent a massive renovation and expansion project. The church was converted to a cruciform design by adding transverse arms to the north and south sides of the church. The ceilings were raised and vaulted so that tiered galleries were added around the perimeter of the church interior. This expansion greatly increased the capacity of the church and making it the second-largest church in all of Stavanger county at that time. In 1814, this church served as an election church (Norwegian: valgkirke). Together with more than 300 other parish churches across Norway, it was a polling station for elections to the 1814 Norwegian Constituent Assembly which wrote the Constitution of Norway. This was Norway's first national elections. Each church parish was a constituency that elected people called "electors" who later met together in each county to elect the representatives for the assembly that was to meet at Eidsvoll Manor later that year. In 1927, the church was redecorated and restored to bring it closer to its 17th century appearance. Media gallery See also List of churches in Rogaland References