NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Gefängnis Ålesund

Das Gefängnis Ålesund (norwegisch Ålesund fengsel) ist ein Gefängnis in der norwegischen Stadt Ålesund. Es umfasst 27 Haftplätze und liegt im östlichen Teil der Ålesunder Innenstadt auf der Insel Nørvøy in einer Ecklage an der Kreuzung von Kipervikgata und Rådstugata an der Adresse Kipervikgata 16. Nordöstlich, diagonal auf der anderen Seite der Kreuzung gelegen, befindet sich das Ålesund bedehus. Architektur und Geschichte Das Gebäude wurde im Jahr 1864 errichtet. Während des Stadtbrandes von Ålesund 1904 brannte das Gebäude aus, die Mauern blieben jedoch erhalten. Zum Zeitpunkt des Stadtbrandes befanden sich 14 Gefangene im Gefängnis. Nachdem dem Diensthabenden klar wurde, dass das Feuer auch auf das Gefängnis übergreifen würde, öffnete er die Türen und wies die Gefangenen an zu fliehen, aber am nächsten Tag wieder zu kommen. Das alte Gefängnis wurde dann in die Neubebauung einbezogen und 1906 als Gefängnis wieder in Betrieb genommen. 1907 wurde ein neues repräsentativ gestaltetes Gebäude fertiggestellt, das als Gericht und Ratssaal diente. Es ist mit seiner Eingangstür nach Norden zur Kipervikgata ausgerichtet. Oberhalb der Tür befindet sich ein Reichslöwe. Der Eingangsbereich wird von einem Dreiecksgiebel überspannt. Seit den 1980er Jahren befindet sich der Sitz des Gerichts jedoch auf Aspøy. Der Gerichtstrakt wird heute als Verwaltungsgebäude des Gefängnisses genutzt. Das Gefängnis wurde mehrfach umgebaut und modernisiert. Trotzdem gilt es als veraltet und soll in seiner Funktion durch einen Neubau in Digernes ersetzt werden. Literatur Harald Grytten, Eli Anne Tvergrov, Durch die Straßen von Ålesund, Ålesund Kommune, 2011, Seite 39. Weblinks Ålesund fengsel vom 14. März 2007 auf www.kriminalomsorgen.no (norwegisch) Einzelnachweise
ГЕС Årøy

ГЕС Орей (Årøy) – гідроелектростанція на півдні Норвегії за 140 км на північний схід від Бергену. Використовує ресурс із річки Årøyelvi, яка впадає до Barsnesfjorden, північного завершення Sogndalsfjorden (одна із заток на північному узбережжі найбільшого в країні Согне-фіорду). Послідовно розташовані на Årøyelvi озера Veitastrondavatnet та Hafslovatnet перетворили на водосховища з корисним об’ємом 45 млн м³ та 8 млн м³ відповідно. Для Veitastrondavatnet, котре має площу поверхні 17,5 км², це досягається шляхом коливання рівня між позначками 168 та 170,5 метра НРМ, тоді як Hafslovatnet має площу поверхні 6,4 км² та коливання рівня між позначками 167,2 та 168,5 м н. р. м. Ресурс із нижнього водосховища подається через прокладений у правобережному масиві Årøyelvi дериваційний тунель довжиною дещо менше за 2 км. Він живить дві турбіни типу Френсіс, одна з яких має потужність 70 МВт, а інша 20 МВт. Вони використовують напір у 147 м та забезпечують виробництво 350 млн кВт-год електроенергії на рік. Відпрацьована вода по короткому відвідному тунелю та ще коротшому каналу транспортується до протікаючої за кілька сотень метрів Årøyelvi. Примітки
ГЕС-ГАЕС Øljusjøen

ГЕС-ГАЕС Øljusjøen – гідроелектростанція на півдні Норвегії за сто шістдесят кілометрів на північний схід від Бергену. Знаходячись перед ГЕС Боргунд, входить до складу гідровузла у сточищі річки Lærdalsvassdraget, яка тече до Lærdalsfjorden (затока у глибині найбільшого в країні Согне-фіорду). В межах проекту на річці Kjølåni (ліва притока Mørkedøla, котра в свою чергу є лівою притокою Lærdalsvassdraget) створили водосховище Øljusjøane. Ця водойма має корисний об’єм 161,3 млн м3, що забезпечується коливанням рівня між позначками 1307 та 1333 метра НРМ (в тому числі на 2,1 метра за рахунок здреновування нижче природного рівня). Для частини водосховища, котра раніше була озером Vesle Øljusjøen, мінімальний рівень відповідає колишньому природному та становить 1319,8 метра НРМ. Із Vassetvatnet на північ у напрямку машинного залу прокладено дериваційний тунель довжиною понад 3 км. Він подає ресурс для оборотної турбіни типу Френсіс потужністю 50 МВт, яка використовує напір у 212 метрів та забезпечує виробництво 45 млн кВт-год електроенергії на рік. Відпрацьована вода майже одразу потрапляє до водозбірної мережі станції Боргунд. В сезони великої водності відбувається зворотнє закачування ресурсу до Øljusjøane, котре має найбільший об’єм у всьому гідровузлі. Вода при цьому надходить через тунелі ГЕС Боргунд із водосховища Eldrevatnet, створеного на річці Mørkedøla, лівій притоці Lærdalsvassdraget. Ця водойма має площу поверхні 3,5 км2 та корисний об’єм 27 млн м3, що забезпечується коливанням рівня між позначками 1105,5 та 1116 метрів НРМ (в тому числі на 7 метрів за рахунок здреновування нижче природного рівня). Примітки
Østøya

Østøya est une île de la commune de Horten, dans le comté de Vestfold en Norvège. Description L'île de 0,7 km2 est située dans le nord de la baie de Horten, entre Mellomøya et Vealøs. Elle dispose d'un pont la reliant aux deux autres. Les trois îles voisines s'appelaient à l'origine Vestre, Midtre et Østre Løvøy. L'île appartenait à Falkensten Bruk jusqu'en 1819, qui utilisait les îles comme pâturages pour les vaches. Elle fut ensuite vendue à la Marine pour le stockage de produits inflammables. Dans les années 1890, un certain nombre de hangars ont été mis en place pour stocker des munitions et des torpilles. Pendant la Première Guerre mondiale, un certain nombre de nouveaux bâtiments pour les mines et les torpilles ont été érigés. Dans la période 1940-1945, la puissance occupante allemande a utilisé l'île à des fins similaires. Le 21 janvier 1945, le résistant Hjalmar Berge (1916–2003) fait sauter l'entrepôt et 184 ogives de torpilles, 69 tonnes d'explosifs, plusieurs casernes de stockage et des ateliers de préparation de torpilles sont détruits. Après 1945, les forces armées norvégiennes ont repris le parc immobilier allemand et ont poursuivi leurs opérations sur les îles. Østøya est encore une île militaire, fermée au grand public. Au début des années 2000, l'île était utilisée pour des exercices légers à pied en terrain, des exercices maritimes et des exercices de tir. Ces derniers temps, les forces armées norvégiennes ont démoli des installations dont elles n'ont plus l'utilité et certains préconisent l'ouverture d'Østøya au public. Aire protégée L'île est principalement boisée et, entre autres, compte un nombre inhabituellement élevé de vieux et grands arbres à feuilles caduques tels que le chêne, le frêne, le tilleul et le tremble. Dans la forêt, il y a aussi des zones plus ouvertes avec des pentes sèches naturelles et des terres cultivées. Dans le sud de l'île, l'aulne noir pousse. Comme ailleurs dans la municipalité de Horten, il existe également une solide population de gui sur Østøya. Le Xylobolus frustulatus (en) , un champignon corticioïde inscrit sur la liste rouge, se trouve également sur l'île, ainsi que l'Orchis mâle une fleur protégée. De tritons communs ont été observées dans un autre petit étang au sud-ouest de l'île. L'île a une riche avifaune et, entre autres, plusieurs types de pics y ont été observés. L'îlot Østøyskjæret (également appelé Stuterenskjæret) à 30 m au sud-ouest de l'île est protégé en tant que protection de biotype depuis 2009 pour protéger la sterne pierregarin pendant la saison de reproduction. Galerie Voir aussi Ressource relative à la géographie : Sentralt stadnamnregister Notes et références Liens internes Liste des îles de Norvège Portail de la Norvège Portail des îles
Tronka, Trondheim

Tronka is a detached, monumental wooden building built in the classical style in the Kalvskinnet neighborhood of Trondheim. The structure was built between 1836 and 1842 as the Trondheim Hospital Care Foundation for the Feeble Minded (Norwegian: Trondhjems Hospitals Pleiestiftelse for Sindssvage) based on a design by Gustav Adolph Lammers and Ole Peter Riis Høegh. The name Tronka is probably derived from the French word tronc 'alms box', referring to an alms box at the entrance. The building functioned as an institution for the mentally ill until the Municipality of Trondheim took it over in 1919. The building was given protected status by the Norwegian Directorate for Cultural Heritage in 1927. The structure was taken over by the Norwegian Directorate of Public Construction and Property in 1995 and, after an extensive restoration project, in 2005 the building was put into use as office space for the directorate's Central Norway region. References External links Norwegian Directorate of Public Construction and Property factsheet on Tronka
Drammen Station

Drammen Station (Drammen stasjon) er en af Norges største jernbanestationer. Den ligger i Drammen kommune i Buskerud fylke. Stationen åbnede i 1866, da Randsfjordbanen blev taget i brug. I dag er den et knudepunkt for Drammenbanen, der går nordover til Oslo, Vestfoldbanen der går sydover, og Sørlandsbanen der går vestover og har forbindelse til Randsfjordbanen og videre til Bergensbanen. Strækningen til Hokksund på Sørlandsbanen var oprindeligt en del af Randsfjordbanen. Forbindelserne til de forskellige jernbanestrækninger gør stationen til et naturligt sted at skifte mellem fjerntogene på Vestfoldbanen og dem til Kristiansand, Stavanger og Bergen. Stationsbygningen, der nu kaldes for Bygg A, blev oprindeligt opført i to etager men blev udvidet med en tredje i 1926. I 1977 blev der opført en ny kontor- og ekspeditionsbygning kaldet Bygg B. I 2011 gennemgik stationen en større ombygning og istandsættelse. I dag (2018) har stationen ventesal, opbevaringsbokse, kiosk og spisesteder. Oversigt over baner der mødes ved Drammen Station Litteratur Thor Bjerke og Finn Holom (2004). Banedata 2004. Hamar/Oslo: Norsk Jernbaneklubb/Norsk Jernbanemuseum. s. 202-203. ISBN 82-90286-28-7. Aasmund Dahl, red. (1988). NSBs bygningsregistrering: Drammen distrikt: Drammenbanen. NSB Arkitektkontoret. s. 291-316. Eksterne henvisninger Bane Nors informationsside om Drammen Station Drammen Station i Norsk Jernbaneklubbs stationsdatabase Norsk Jernbaneklubbs stationsdatabase: Randsfjordbanen Norsk Jernbaneklubbs stationsdatabase: Drammenbanen Norsk Jernbaneklubbs stationsdatabase: Vestfoldbanen Flytogstation Drammen Arkiveret 4. juli 2012 hos Wayback Machine Flytoget Noter
Drammen Station

Drammen Station (Drammen stasjon) is a railway station located in downtown Drammen in Buskerud, Norway. History Drammen Station was first opened in 1866 in Conjunction with the opening of the Randsfjorden Line. The station is the terminus of the Sørlandet Line, the Drammen Line and the Vestfold Line. The station is served by the Oslo Commuter Rail to Oslo, Kongsberg and Eidsvoll, regional trains on the Vestfold Line and express trains to Bergen on the Bergen Line and to Kristiansand on the Sørlandet Line. From 20 August 2009, the station became the terminus of the Airport Express Train. References External links Entry on Drammen Station Archived 2020-06-17 at the Wayback Machine by Bane NOR (in English)
Drammen (stacja kolejowa)

Drammen – stacja kolejowa w Drammen, w regionie Buskerud w Norwegii, jest oddalona od Oslo Sentralstasjon o 42 km. Jest położona na wysokości 2,2 m n.p.m. Ruch dalekobieżny Stacja w Drammen obsługuje ruch dalekobieżny zarówno w zachodniej jak i we wschodniej części kraju. Stacje obsługiwane przez pociągi dalekobieżne: Stavanger, Kristiansand, Arendal, Bergen, Flåm, Lillehammer, Hamar, Dal. Ruch lolalny Leży na linii Drammenbanen. Jest elementem kolei aglomeracyjnej w Oslo. Na stacji kończy bieg część pociągów linii 400 i linia 440, przejeżdżają również pociągi linii 450. Stacja obsługuje Oslo Sentralstasjon, Kongsberg, Asker, Lillestrøm, Dal, Kongsberg I Eidsvoll. Pociągi linii 400 odjeżdżają co pół godziny w szczycie i co godzinę w pozostałych porach dnia; od Asker jadą trasą Askerbanen, a między Oslo a Lillestrøm jadą trasą Gardermobanen. Pociągi linii 440 odjeżdżają co godzinę; od Asker jadą trasą Askerbanen, a między Oslo a Lillestrøm jadą trasą Gardermobanen. Pociągi linii 450 odjeżdżają co godzinę; od Asker jadą trasą Askerbanen, a między Oslo a Lillestrøm jadą trasą Gardermobanen. Obsługa pasażerów Wiata, poczekalnia, kasa biletowa, automat biletowy, parking, parking rowerowy, kawiarnia, ułatwienia dla niepełnosprawnych, schowki bagażowe, windy peronowe, bankomat, kiosk, przystanek autobusowy, postój taksówek, wypożyczalnia samochodów. Przypisy
Steinvikholm Slot

Steinvikholm Slot er en slotsfæstning i Skatval i Stjørdal kommune i Norge. Steinvikholm ligger i Trondheimsfjorden mellem Skatval og Frosta. Slottet blev opført af den sidste katolske ærkebiskop i Nidaros, Olav Engelbrektsson. Ved opførelsen var slottet den stærkeste befæstning i Norge, og det største bygningsværk opført i norsk middelalder. Opførelsen blev tidligst påbegyndt om sommeren i 1524, og det stod færdigt i 1532. Teknologisk og strategisk var befæstningen meget moderne, med Riga Slot og de skånske slotte Eriksholm, Torup og Vidskøvle som sandsynlige forbilleder, men blev hurtigt forældet. Slottet var både et forsvarsværk og en residens for ærkebiskoppen indtil han gik i landflygtighed ved reformationen i 1537. Mellem 1532 og 1556 boede endog lensherren for Trondhjem på Steinvikholm. I 1546 blev slottet ramt af brand, hvorefter det blev foretaget en del ombygninger. Under Den Nordiske Syvårskrig blev Steinvikholm belejret og efterhånden opgivet uden kamp. Lensherren havde Steinvikholm som repræsentationsbolig frem til 1575. Derefter blev slottet tilsyneladende forladt. Slottet forfaldt betydeligt efter 1575, og fra 1661 blev det benyttet til stenbrud. Historien om ærkebiskoppens bygningsværk blev efterhånden glemt, og de fleste forbirejsende geografer og historikere fandt ruinerne uinteressante. I 1849 blev der foretaget mindre arkæologiske udgravninger, efter initiativ fra Fortidsminneforeningen, der i 1893 købte slotsruinerne og påbegyndte en omfattende udgravning og rekonstruktion frem mod år 1900. Slottet var oprindelig tre gange højere end de nuværende ruiner. Se også Norske middelalderborge Kilder Leirfall, Jon (1969). Steinvikholm – borgen og byggherren. Steinvikholms venner. Nordeide, Sæbjørg Walaker (2000). «Steinvikholm slott». SPOR – Nytt fra fortiden, 15 (2), s. 4–8. Wallem, Fredrik B. (1917). Steinvikholm. Erkebisp Olav Engelbrektssøns faste slot. Trondhjem: F. Bruns Boghandels Forlag. Eksterne henvisninger Steinvikholm Slot på Riksantikvarens hjemmeside kulturminnesok.no
Steinvikholm Castle

Steinvikholm Castle (Norwegian: Steinvikholm slott) is an island fortress on the Skatval peninsula in the present-day Stjørdal Municipality in Trøndelag county, Norway. The castle was built over seven years, from 1525 to 1532, by Norway's last Roman Catholic Archbishop, Olav Engelbrektsson. Steinvikholm castle became a powerful fortification by the time it was built, and it is the largest construction raised in the Norwegian Middle Ages. Castle The castle occupies about half of the land on the rocky island. The absence of a spring meant that fresh water had to be brought from the mainland. A wooden bridge served as the only way to the island other than boat. Although the castle design was common across Europe in 1525, its medieval design was becoming obsolete because of the improved siege firepower offered by gunpowder and cannons. History The castle was constructed at the instruction of Olav Engelbrektsson (c. 1480– 1538), Archbishop of the Diocese of Nidaros. Construction started after his return from a meeting with the Pope in Rome, presumably in anticipation of impending military-religious conflict. As Archbishop Engelbrektsson's resistance to the encroachment of Danish rule escalated, first with King Frederick I of Denmark and his successor King Christian III of Denmark, Steinvikholm Castle and Nidarholm Abbey became the Roman Catholic Church's military strongholds in Norway. In April 1537, the Danish-Norwegian Reformation succeeded in driving the archbishop from the castle into exile at Lier in the Netherlands (now in Belgium), where he died on 7 February 1538. At the castle the archbishop left behind St. Olav's shrine and other treasures from Nidaros Cathedral (Trondheim). The original coffin containing St. Olav's body remained at Steinvikholm until it was returned to Nidaros Cathedral in 1564. Since 1568, the site of St. Olav's grave in Nidaros has been unknown. From the 17th to 19th century, the island was used as a quarry and some of its masonry was sold and removed from the site. This activity was condoned by the Danish-Norwegian authorities as a way of eliminating a monument to the opposition of the Danish–Norwegian Union. Modern usage Steinvikholm Fort is owned and operated today by the Society for the Preservation of Norwegian Ancient Monuments (Fortidsminneforeningen). The island has been the site of the midnight opera, Olav Engelbrektsson, which details the life and struggles of the archbishop. The opera is held in August annually with libretto by Edvard Hoem and music by Henning Sommerro. The opera has been organized by Steinvikholm Musikkteater (now Opera Trøndelag) since the beginning in 1993. Gallery See also Religion in Norway Siege of Steinvikholm (1537) References Other sources Hoem, Edvard (2006) Kom fram, fryste! (Oslo: Aschehoug Agency Publishers) External links Olav Engelbrektsson Midnight Opera Fortidsminneforeningen website
Château de Steinvikholm

Le Château de Steinvikholm est situé dans la localité de Skatval, commune de Stjørdal, dans le comté de Trøndelag. Steinvikholm se trouve dans le fjord de Åsenfjord, un bras du fjord de Trondheim. Liens externes Ressource relative à l'architecture : Kulturminne Portail de la Norvège
Kasteel Steinvikholm

Kasteel Steinvikholm ('Steinvikholm slott') is een forteiland op het schiereiland Skatval, nabij Stjørdal in Trøndelag, Noorwegen. Het kasteel werd gebouwd gedurende 7 jaar, van 1525 tot 1532 door de laatste katholieke aartsbisschop Olav Engelbrektsson. Steinvikholm werd een sterke vesting in de periode toen het gebouwd werd en is een van de grootste bouwwerken in Noorwegen die ontstond in de late middeleeuwen. Geschiedenis Het kasteel neemt ongeveer de helft van het eiland, dat merendeels beheerst wordt door rotsen, in beslag. Doordat er geen waterbron aanwezig was in de bodem, moesten de bewoners hun water op het vasteland halen. Een houten brug was de enige verbinding tussen het eiland en het vasteland. Hoewel de constructie van het kasteel een bekend fenomeen was binnen Europa in 1525, voldeden de verdedigingswerken aan de eisen om een eventuele belegering met het verbeterde geschut als kanonnen en buskruit aan te kunnen. Het kasteel werd gebouwd in opdracht van Olav Engelbrektsson nadat deze was teruggekeerd van zijn bezoek aan de Paus in Rome. Hij speelde in op een mogelijk militair en geloofsconflict. Het verzet van Engelbrektsson tegen de opkomende Deense overheersing escaleerde, eerste tegen Frederik I van Denemarken en daarna tegen diens opvolger Christiaan III van Denemarken. Kasteel Steinvikholm en de Nidarholm Abdij bleven als enige katholieke militaire steunpunten over in Noorwegen. In april 1537 wisten de Deens-Noorse reformanten de bisschop te verdrijven, waarna de bisschop in ballingschap leefde in Lier in de Nederlanden tot zijn dood op 7 februari 1538. In 1993 componeerde Edvard Hoem een opera over 'Olav Engelbrektsson' die elke zomer op Steinvikholm wordt opgevoerd met muziek van Henning Sommerro. Externe link (no) Steinvikholm kulturminnesok
Steinvikholm

Steinvikholms slott är ett slott på Steinviksholmen i Trondheimsfjorden vid Steinvik, Stjørdals kommun utanför Trondheim i Norge. Borgen påbörjades som ärkebiskopsborg under 1520-talet av Norges siste katolske ärkebiskop, Olav Engelbrektsson. Omkring 1527 förefaller borgen stort färdig. En omfattande ombyggnad företogs kort efter 1542, då en vådeld skadade fästningen. Tidigt under nordiska sjuårskriget belägrade svenskarna Steinvikholm i februari 1564, efter att ha erövrat Härjedalen och Jämtland. Den 28 inneslöts fästningen under ledning av Claude Collart, och dagen därpå därpå kapitulerade fästningen. Collart kunde därefter tåga in i Trondheim och besätta hela Tröndelagen. Däremot besegrades en svensk eskader, som utrustats för att söka ta Bergen. En norsk här, som uppsatts under länsmannen på Bergenhus Erik Rosencrantz återtog snart hela Tröndelagen och började belägra Collart i Steinvikholm. I slutet av maj gav sig fästningen, efter det att vattnet tagit slut. Claude Collard fördes som fånge till Danmark. Under 1570-talet, efter nordiska sjuårskrigets slut, beslutade den dansk-norske kungen att borgen skulle nedläggas. Ruinerna finns dock fortfarande kvar, och en större utgrävning av dessa företogs under 1890-talet av arkitekten Alf Hofflund. Se även Olof den heliges hjälm och sporrar Referenser Två norska renässansborgar, Östraat och Steinviksholm, August Hahr Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Steinvikholm.
Замок Стейнвікхолм

Замок Стейнвікхолм (норв. Steinvikholm slott) — острівна фортеця на півострові Скатвал біля Стьйордаля в окрузі Тренделаг, Норвегія. Замок був зведений протягом семи років, з 1525 по 1532 рік, останнім римо-католицьким архієпископом Норвегії Олавом Енгельбректсоном. Замок Стейнвікхолм став важливою оборонною спорудою і найбільшою будівлею, зведеною в норвезькому середньовіччі. Замок Замок займає приблизно половину суші на скелястому острові. Прісну воду доводилося брати з материка через відсутність джерела біля замку. Єдиним шляхом на острів, окрім човна, був дерев'яний міст. Хоча конструкція замку була поширеною в Європі в 1525 році, її середньовічна конструкція застаріла через покращення облогової потужності, яку забезпечували порох і гармати. Історія Замок був побудований за вказівкою Олава Енгельбректссона (пр. 1480—1538), архієпископа єпархії Нідарос. Будівництво почалося після його повернення із зустрічі з Папою в Римі, ймовірно в очікуванні військово-релігійного конфлікту, що насувався. Коли опір архієпископа Енгельбректссона посилився посяганню на данське правління, спочатку з королем Данії Фредеріком I і його наступником королем Данії Крістіаном III, замок Стейнвікхолм і абатство Нідархольм стали військовими оборонними пунктами Римо-Католицької Церкви в Норвегії. У квітні 1537 року датсько-норвезька Реформація змогла вигнати архієпископа із замку до Ліра в Нідерландах (нині в Бельгії), де він і помер 7 лютого 1538 року. У замку архієпископ залишив святиню Св. Олава та інші скарби з собору Нідарос (Тронгейм). Труна з тілом святого Олава залишалася в Стейнвікхолмі, доки її не повернули до собору Нідарос у 1564 році. З 1568 року місце могили святого Олава в Нідаросі було невідоме. З XVII по XIX століття острів використовувався як кар'єр, і частина його стін була розібрана, продана та вивезена з острова. Цю діяльність потурала датсько-норвезька влада як спосіб ліквідації пам'ятника опозиції датсько-норвезького союзу. Сучасність Сьогодні форт Стейнвікхолм належить і управляється Товариством збереження стародавніх норвезьких пам'яток (норв. Fortidsminneforeningen). Острів є місцем опівнічної опери «Олав Енгельбректссон», яка детально розповідає про життя та боротьбу архієпископа. Опера проводиться щорічно в серпні на лібрето Едварда Хоема та музику Хеннінга Соммерро. Опера була організована Steinvikholm Musikkteater (тепер Opera Trøndelag) в 1993 році. Галерея Див. також Релігія в Норвегії Облога Стейнвікхолма (1537) Примітки Література Хоем Едвард (2006) Kom fram, fryste! (Осло: видавництво Aschehoug Agency) Посилання Опівнічна опера Олава Енгельбректсона Веб-сайт Fortidsminneforeningen