NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Skagerak Arena

The Skagerak Arena is a football stadium located in Skien, Norway. It was formerly called Odd Stadion, and was built in 1923 as the home ground of Eliteserien club Odd. The stadium is often referred to as Falkum, being situated in that area of Skien. The stadium has been undergoing an extensive redevelopment process, begun in November 2006, which produced a modern all-seater venue by April 2008. Part of the finance Odd needed for the project was obtained through the lease of the stadium's naming rights to the club's main sponsor since 1995, the Norwegian power company Skagerak Energi. The stadium will therefore be known as Skagerak Arena until at least 2017. The pitch has been rotated 90 degrees in order to free up space. As is increasingly common in Norway, the new surface is artificial. The old main stand is now an end stand, incorporated into the new structure as the only surviving feature of the old stadium. Three new two-tiered stands was completed between 2007 and 2008. The east and west stands has a capacity of 4,300 while the south end seats around 3,000. Construction of the west stand had progressed far enough by April 2007 to allow spectators on the lower tier for the first home match of the season, on 15 April. Total capacity was at first 6,000 And increased gradually throughout 2007. The old stadium had a capacity of about 8,600, of which 5,600 were seated. The venue has hosted Norway national under-21 football team matches three times, playing 0–0 against Portugal on 9 May 1979, 2–1 against Romania on 18 August 1998 and 3–1 against Scotland on 19 August 2003. In a 2012 survey carried out by the Norwegian Players' Association among away-team captains, Skagerak Arena was ranked tenth amongst league stadiums, with a score of 3.07 on a scale from one to five. References External links Skagerak Arena video and photos - Nordic Stadiums
Skagerak Arena

Skagerak Arena es un estadio de fútbol ubicado en Skien, Noruega, fue inaugurado en el año de 1923 con una ampliación entre 2006 y 2008, tiene una capacidad para albergar a 13 500 aficionados cómodamente sentados, su equipo local es el Odd Grenland BK de la Tippeligaen noruega.​ Galería Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Skagerak Arena.
Skagerak Arena

Le Skagerak Arena est un stade situé à Skien, Norvège, inauguré en 1923. Il est le stade résident du club de football du ODD, équipe évoluant en première division norvégienne. Histoire Ouvert en 1923, le stade est entièrement rénové de 2006 à 2008 et voit sa capacité passer de 8 000 places à 13 500 places. Connu sous le nom d'Odd Stadion jusqu'en 2006, il est renommé en Skagerak Arena à la suite de la vente des droits du nom du stade à la compagnie norvégienne d'électricité et sponsor de l'équipe depuis 1995, la société Skagerak Energi (en), pour financer les rénovations. Le terrain est tourné de 90° afin de libérer de l'espace et comme il est de plus en plus courant en Norvège, la pelouse est artificielle. Seule l'ancienne tribune officielle a été conservé lors des rénovations. Galerie Annexes Liens externes (en) Infos sur www.stadiumguide.com Notes et références Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du football Portail de la Norvège
Skagerak Arena

La Skagerak Arena è lo stadio dell'Odd. Ha una capacità di 13.500 posti. Precedentemente, era noto con il nome di Odd Stadion. Spesso ci si riferisce ad esso col nome di Falkum, ossia il nome dell'area in cui è situata l'arena. Storia Costruito nel 1923, l'impianto ha attualmente una capacità di circa 13.500 spettatori, grazie ai lavori di manutenzione del mese di aprile 2008. Questi lavori sono stati in parte finanziati vendendo i diritti di sponsorizzazione del nome, che vennero acquistati dalla Skagerak Energi. Lo stadio manterrà questo nome almeno fino al 2017. Il manto erboso è sintetico. Viene anche ricordato per il più lungo gol di testa del mondo nel 2011, ben 58 metri. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Skagerak Arena Collegamenti esterni (NO) Pagina dedicata sul sito ufficiale dell'Odd Grenland, su oddgrenland.no. URL consultato il 16 luglio 2012 (archiviato dall'url originale il 5 luglio 2012).
Скагерак Арена

«Скагерак Арена» (норв. Skagerak Arena) — стадион в Шиене, Норвегия. Вместительность стадиона составляет 13 500 человек. Домашняя арена футбольного клуба «Одд». Ранее стадион носил название «Одд» норв. Odd Stadion, также его часто называют «Фалькум» по городскому району его расположения. Ссылки Страница на stadiumguide.com (англ.)
Скагерак Арена

«Скагерак Арена» (норв. Skagerak Arena) — футбольний стадіон у місті Шієн, Норвегія, домашня арена ФК «Одд». Стадіон побудований та відкритий 1923 року. Протягом 2006—2008 років здійснена капітальна реконструкція арени, кошторис якої склав 250 млн NOK. Частину коштів на реалізацію проекту реконструкції надала норвезька енергетична компанія «Skagerak Energi», якій було надано права на нову назву арени. У ході реконструкції було споруджено три нові дворівневі трибуни. Загальна місткість стадіону становить 12 590 глядачів, з яких східна та західна трибуни вміщують по 4 300, південна — 3 000 глядачів. Посилання Skagerak Arena на olympiastadion.no (норв.) Skagerak Arena на footballtripper.com (англ.) Skagerak Arena на stadiumguide.com (англ.) Фотогалерея (нім.)
Kiepert Island

Kiepert Island (Norwegian: Kiepertøya) is the second-largest of the Bastian Islands in the Svalbard archipelago. It lies east of Wilhelm Island and northeast of Spitsbergen. The island consists of two parts: an eastern part with a length of about 2.7 kilometers (1.7 mi) with an east–west orientation, and a western part with a length of about 3.5 kilometers (2.2 mi) with a north–south orientation. The two parts are connected by a sandbank. The island is a low basalt cliff that reaches an elevation of 31 meters (102 ft) above sea level in its northeast part, 35 meters (115 ft) to the southwest, and 34 meters (112 ft) to the east. The closest neighboring islands are Deegen Island about 770 meters (2,530 ft) to the west and Tobiesen Island about 2.1 kilometers (1.3 mi) to the south. The wildlife consists largely of polar bears. The Bastian Islands were discovered in 1867 by the Swedish-Norwegian polar explorer Nils Fredrik Rønnbeck, who was the first to sail around Spitsbergen. Most of the Bastian Islands were named during the First German North Polar Expedition in 1868, led by Carl Koldewey, and this island was named after the German geographer and cartographer Heinrich Kiepert. References
Kiepertøya

Kiepertøya est une île du Svalbard dans le Détroit d'Hinlopen. Elle fait partie de l'archipel des Bastianøyane dont elle est la deuxième plus grande île. Géographie L'île est composée de deux parties : une partie à l'est d'une longueur de 2,7 km orientée est-ouest et d'une partie à l'ouest d'une longueur de 3,5 km orientée nord-sud. Les deux parties sont reliées par une dune. Les îles les plus proches sont celles de Deegenøya, située 770 m à l'ouest et Tobiensenøya, située 2,1 km au sud. Géologie Elle est formée de falaises de basalte. Au nord l'île atteint les 31 m d'altitude, au sud-ouest 35 m et à l'est 34 m. Histoire L'île a été découverte en 1867 par Nils Fredrik Rønnbeck, un explorateur polaire suédo-norvégien, le premier à réussir à faire le tour du Spitzberg en bateau. L'île a été nommée lors de la première expédition polaire allemande en 1868. L'île doit son nom à Heinrich Kiepert, un géographe et cartographe allemand. Faune La faune de l'île se résume principalement aux ours polaires. Références Portail de la Norvège Portail des îles Portail de l’Arctique
Ørland Lufthavn

Ørland Lufthavn (IATA: OLA, ICAO:ENOL) er en norsk kommunal lufthavn som ligger i Ørland kommune i Sør-Trøndelag fylke. Lufthavnen ejes af kommunen. Lufthavnen befinder sig på vestsiden af Ørland hovedflystation og benytter samme landingsbaner som flystastionen. Lufthavnen opereres for tiden civilt kun af Air Norway og Ørland flyklubb. Sporadisk chartertrafik. Destinationer Eksterne lenker Ørland kommunes side om Ørland lufthavn Arkiveret 17. december 2004 hos Wayback Machine Ørland lufthavn på norskeflyplasser.no Arkiveret 17. januar 2022 hos Wayback Machine
Aeroportul Ørland

Aeroportul Ørland (IATA: OLA, ICAO: ENOL) este un aeroport din Brekstad, Comuna Ørland, Trøndelag, Norvegia ce deservește zona Comuna Ørland. Aeroportul a fost tranzitat în decembrie 2018 de 1.379 de pasageri. A fost numit după zona deservită. Situat la o altitudine de 9 m, aeroportul dispune de 1 pistă. Este operat de Comuna Ørland. Infrastructură Piste Aeroportul dispune de o singură pistă. Pista 15/33 are suprafața de asfalt și dimensiunile 2.714 m × 50 m. Terminale Note Vezi și
Storfjorden (Svalbard)

Storfjorden (Anglès: Great Fjord) és el braç de mar que separa l'illa de Spitsbergen de la de Barentsøya a l'oest i la de Edgeøya a l'est. Els seus límits pel sud són Kikutodden a Sørkapp Land a l'est d'Håøya, Tiholmane, Brækmoholmane, i Menkeøyane a Thousand Islands i al nord-est a Negerpynten -el promontori al sud-est de Edgeøya-. Els límits en el seu costat oriental són Sundneset en el vessant nord de Freemansundet, sud a Palibinramten en la costa de nord-oest de Edgeøya. La part del nord s'anomena Ginevra Bay, el qual s'estén entre Olav V Land i Barentsøya. Acaba a Heleysundet. Storfjorden va ser històricament coneguda com a Wybe Jans Water, després del balener frisó Wybe Jansz van Stavoren. El fiord té el seu nom actual des del 1620. Storfjorden va ser el 21 de febrer de 2008 l'episodi del major terratrèmol registrat a Noruega, amb una força de 6,2 en l'escala de Richter. Referències Enllaços externs Conway, W. M. 1906. No Man's Land: A History of Spitsbergen from Its Discovery in 1596 to the Beginning of the Scientific Exploration of the Country. Cambridge: At the University Press. Watermass transformations in Storfjorden (R. Skogsetha, P.M. Haugan and M. Jakobsson. Elsevier Ltd. 2004
Storfjorden (Svalbard)

For alternative betydninger, se Storfjorden. (Se også artikler, som begynder med Storfjorden) Storfjorden er en fjord, eller mere præcist et havområde, på Svalbard, beliggende mellem Spitsbergen i vest og Edgeøya og Barentsøya i øst. Storfjorden er med en længde på 132 kilometer den længste fjord på Svalbard. Fjordens begyndelse i syd opgives enten at være mellem Boltodden på Spitsbergen og Kvalpynten på Edgeøya (længden på 132 km er regnet herfra), men nogle kilder opgiver at fjorden starter længere mod syd, mellem Kikutodden på Sørkapp Land i vest og Tusenøyane syd for Edgeøya i øst. På sydsiden af Edgeøya går Tjuvfjorden ind mod nordøst. Den nordligste del af Storfjorden, som ligger mellem Olav V Land og Barentsøya kaldes Ginevrabotn. Mellem Barentsøya og Edgeøya går Freemansundet østover til Olgastredet. På Spitsbergen grænser Storfjorden til Heer Land og Sabine Land. Storfjorden blev tidligere kaldt Wybe Jans Water, efter den frisiske hvalfanger Wybe Jansz van Stavoren. Fjorden blev første gang nævnt under dette navn i 1620. Storfjorden var 21. februar 2008 epicenter for det største jordskælv som er registreret i Norge, med en styrke på 6,2 på richterskalaen, der dog var uden skader. Referencer
Storfjord (Spitzbergen)

Der Storfjord (norwegisch Storfjorden) ist eine Meerenge im Südosten von Spitzbergen. Er trennt die Hauptinsel Spitzbergen von den kleineren Inseln Edgeøya und Barentsøya. Da seine ersten Entdecker ihn für einen Fjord hielten – die Meerenge zwischen der Insel Spitzbergen und Barentsøya, der Heleysundet, ist nur gut einen Kilometer breit und häufig gefroren – trägt er heute diesen Namen. Der Storfjord selbst ist häufig auch im Sommer voller Eisschollen, was die Navigation für Schiffe schwierig und gefährlich macht. Sein Ufer ist allerdings auch unbesiedelt. Gegen die offene Barentssee wird der Fjord von einer Linie begrenzt, die im Süden von Sørkapp-Land (Südspitze der Insel Spitzbergen) beginnt, über die Tusenøyane führt und beim Negerpynten (Südspitze von Edgeøya) endet. Tjuvfjorden in Edgeøya und Ginevrabotnen ganz im Norden bei Olav-V-Land gehören zum Storfjord, Freemansundet (zwischen Barentsøya und Edgeøya) hingegen nicht. Der Name „Stor“ bedeutet „groß“ auf Norwegisch. Der Fjord hatte viele andere Namen, da er wegen seiner Größe auf sehr vielen Karten von diversen Entdeckern und Kartographen unterschiedlichster Nationalität verzeichnet wurde: Bolšoj Zaliv, Golfe de Jean Hyre, Golphe de Jean Wybe, Greatfiord, Kitowaja-Guba, Der große Fjord, Destroit de Jean Suatre, Wybe Jans Water, Wybe Jansz Water, Wybe Water, Wybes Jansz Water, Vibelandsvater, Johann Wybes Busen, Jans Water, Fiordo de Stor, Mer de Wybe Jans, Wybes gat, Wyde Jansz Water, Wallfish-Bai, Titowa Guba, Wibe Tians Bay, Yan Wychens Meerbusen, Wibelands Water, Slykige Inham, Wijbe Jansz Water, Wijbes gat, Storfjord, Wide Jaws Water, Stoor Fiord, Stor Fiord. Literatur und Quellen Storfjorden. In: The Place Names of Svalbard (Erstausgabe 1942). Norsk Polarinstitutt, Oslo 2001, ISBN 82-90307-82-9 (englisch, norwegisch).
Storfjorden (Svalbard)

Storfjorden (English: Great Fjord) is the body of water in the Svalbard archipelago in northern Norway separating Spitsbergen in the west from Barentsøya and Edgeøya to the east. Its southern limits are Kikutodden in Sørkapp Land east to Håøya, Tiholmane, Brækmoholmane, and Menkeøyane in Thousand Islands and northeast to Svarthuken—the southeastern promontory of Edgeøya. Its limits on its eastern side are Sundneset on the northern side of Freemansundet south to Palibinramten on the northwest coast of Edgeøya. The northern part is called Ginevra Bay, which lies between Olav V Land and Barentsøya. It ends at Heleysundet. Storfjorden was historically known as Wybe Jans Water, named after the Frisian whaler Wybe Jansz van Stavoren. The fjord was first labelled as such in 1620. References Conway, W. M. 1906. No Man's Land: A History of Spitsbergen from Its Discovery in 1596 to the Beginning of the Scientific Exploration of the Country. Cambridge: At the University Press. Norwegian Polar Institute Place Names of Svalbard Database Skogseth, R.; Haugan, P. M.; Jakobsson, M. (March 2005). "Watermass transformations in Storfjorden". Continental Shelf Research. 25 (5): 667–695. Bibcode:2005CSR....25..667S. doi:10.1016/j.csr.2004.10.005.
Fiordo de Stor

El fiordo de Stor (en noruego: Storfjorden, lit. 'Gran fiordo') es un fiordo en el archipiélago de Svalbard, en el norte de Noruega, que separa Spitsbergen, en el oeste, de las islas de Barents y de Borde, en el este.​ Con una longitud de 132 kilómetros, Storfjorden es el fiordo más largo de Svalbard. Sus límites meridionales son Kikutodden, en la Tierra de Sørkapp, al este hasta la isla de Hå o Håøya, los archipiélagos Tiholmane (en español: Diez islas), Brækmoholmane (en español: Islas de Braekmo) y Menkeøyane (en español: Islas de Menke), en Tusenøyane (en español: Mil Islas), y al noreste hasta Svarthuken, el promontorio sudoriental de la isla de Borde. Sus límites en su lado oriental son Sundneset, en el lado norte de Freemansundet, al sur hasta Palibinramten, en la costa noroeste de la isla de Borde. La parte norte se llama Ginevrabotnen (en español: bahía de Ginevra), que se encuentra entre la Tierra de Olav V y la isla de Barents. Termina en Heleysundet. Históricamente, el fiordo de Stor fue conocido como «Wybe Jans Water», en honor al ballenero frisio Wybe Jansz van Stavoren. La referencia al fiordo con ese nombre se registró por primera vez en 1620. Referencias Bibliografía Conway, W. M. 1906. No Man's Land: A History of Spitsbergen from Its Discovery in 1596 to the Beginning of the Scientific Exploration of the Country. Cambridge: At the University Press. (en inglés) Norwegian Polar Institute Place Names of Svalbard Database (en inglés) Watermass transformations in Storfjorden (R. Skogsetha, P.M. Haugan and M. Jakobsson. Elsevier Ltd. 2004 [1] (en inglés)
Storfjorden (Svalbard)

Storfjorden est un fjord norvégien ou plus exactement une zone maritime, au Svalbard, située entre le Spitzberg à l'ouest et Edgeøya et Barentsøya à l'est. Le Storfjorden mesure 132 kilomètres de long soit le plus long fjord du Svalbard. Le fjord débute au sud entre Boltodden sur le Spitzberg et Kvalpynten sur Edgeøya (calculé à partir de là, le fjord mesure 132km de longueur), mais certaines sources indiquent que le fjord commence plus au sud, entre Kikutodden sur la Terre de Sørkapp à l'ouest et l'archipel des Tusenøyane au sud d'Edgeøya à l'est. Il mesurait alors 180 km. Du côté sud d'Edgeøya, le Tjuvfjorden entre au nord-est. La partie la plus au nord de Storfjorden, qui se situe entre la Terre d'Olav V et Barentsøya, s'appelle Ginevrabotn. Entre Barentsøya et Edgeøya, le Freemansundet court vers l'est jusqu'à Olgastredet. Au Spitzberg, le Storfjord borde Heer Land et la Terre de Sabine. Le Storfjorden s'appelait autrefois Wybe Jans Water, du nom du chasseur de baleines frison Wybe Jansz van Stavoren. Le fjord a été mentionné pour la première fois sous ce nom en 1620. Le 21 février 2008, le Storfjorden était l'épicentre du plus grand tremblement de terre enregistré en Norvège, d'une magnitude de 6,2 sur l'échelle de Richter (finalement corrigé à 5.9), qui, cependant, n'a pas causé de dommages. Références (no) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en norvégien intitulé « Storfjorden (Svalbard) » (voir la liste des auteurs). Portail de la Norvège Portail de l’Arctique Portail du monde maritime
Storfjorden (Spitsbergen)

Storfjorden is anders dan de naam doet vermoeden geen fjord maar een zee-engte in het zuiden van de Noorse eilandengroep Spitsbergen. Eerder was het water bekend als Wijbe Jans Water naar een Friese walvisjager. De naam van het fjord betekent vertaald Groot Fjord. Geografie De zee-engte is noord-zuid georiënteerd. In het noordoosten gaat de engte over in de Freemansont tussen Barentszeiland en Edgeøya en de Heleysont tussen Barentszeiland en het eiland Spitsbergen. Verder naar het oosten ligt het fjord Tjuvfjorden.
Стур-фьорд (Шпицберген)

Стур-фьорд (норв. Storfjorden — «большой фьорд») — пролив, отделяющий остров Западный Шпицберген на западе от островов Баренца и Эдж на востоке (архипелаг Шпицберген, Норвегия). Длина пролива составляет 132 км. Даже в летний период Стур-фьорд может быть наполнен дрейфующими льдинами. Примечания
Dovrefjell

Dovrefjell és una serra situada al centre de Noruega, que forma una frontera natural entre Østlandet i Trøndelag, l'àrea del voltant de Trondheim. Està situada als comtats d'Oppland, Sør-Trøndelag i Møre og Romsdal. És part dels Alps Escandinaus. La principal carretera E06 travessa pel nord aquesta serralada. La carretera és oberta tot l'any, però és en rares ocasions s'ha hagut de tancar períodes curts per mal temps d'hivern, com ara gran nevades o fortes glaçades. L'hàbitat natural de moltes plantes i animals rars, es va convertir en el Parc Nacional de Dovrefjell–Sunndalsfjella, en diverses etapes a partir del 1911, quan algunes plantes van ser posades sota protecció. Aquest parc ha anat creixent des del 1974 fins a cobrir gran part de la serralada l'any 2002. Juntament amb l'àrea del cim de Rondeslottet, aquesta serralada té l'últim grup de rens salvatges de Noruega i Europa d'origen beríngià. La serralada també compta amb un estoc de bous mesquers, importats de la Groenlàndia oriental l'any 1932. Actualment, Dovrefjell està protegit gairebé completament amb dos parcs nacionals: El Parc Nacional de Dovrefjell-Sunndalsfjella, creat el 2002, que abasta gran part del parc nacional anterior. Ocupa gran part de la serralada. El Parc Nacional de Dovre, creat el 2003, que connecta els parc nacional de Dovrefjell-Sunndalsfjella amb el de Rondane. La muntanya més alta de la serralada és el pic de Snøhetta, de 2,286 metres sobre el nivell del mar. El riu Driva, que transcorre de nord a través del municipi d'Oppdal, neix en aquesta serralada. Enllaços externs Dovrefjell, la guia oficial de viatges de Noruega
Dovrefjell

Dovrefjell je pohoří v jižním Norsku v krajích Møre a Romsdal, Trøndelag, Innlandet. Na severu je odděleno údolím Sunndalen od pohoří Trollheimen, na jihu je odděleno údolím Romsdalen od Reinheimenu. Východní část protíná norská páteřní silnice E6 (Drivdalen). Z východu je pohoří ohraničeno Orkdalenem, za nímž se rozkládá masiv Forolhogny. Na západě u Åndalsnesu svahy padají do vod Romsdalsfjordu a na severozápadě je odděluje Langfjorden od poloostrova Nordmøre. Nejvyšším vrcholem pohoří je Snøhetta (2286 m n. m.), za ní následují Svånåtindan (2215) a Skredahøin (2004). Díky nim je po Jotunheimenu druhým nejvyšším pohořím v Norsku. Hory patří do systému Skandinávského pohoří a jsou budovány velmi starými horninami z období kaledonského vrásnění. Zajímavým zástupcem dovrefjellské fauny je pižmoň. Jádro pohoří je chráněno jako Národní park Dovrefjell Sunndalsfjella (Dovrefjell Sunndalsfjella nasjonalpark). Horská tundra je bohatá na množství rostlinných druhů, mimo jiné i proto, že část podloží tvoří vápence, které jsou v norských horách jinak velmi vzácné. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Dovrefjell na Wikimedia Commons
Dovrefjell

Dovrefjell er et norsk fjeldparti, hvis højeste punkt Snøhetta er 2.286 meter over havet. Over Dovres fjeldvidder går jernbanelinjen Dovrebanen fra Oslo til Trondheim sammen med Europavej 6 mellem Trelleborg i Sverige og Kirkenes. Stationsbyen og turistcentret Dombås ligger ved E6 på den sydlige side af Dovrefjell. Mod nord kløves fjeldpartiet af Drivdalen. 2002 blev Dovre nationalpark betydeligt udvidet ved dannelsen af Dovrefjell-Sunndalsfjella nationalpark. Området beskyttes for at bevare naturen og det rige plante- og dyreliv. Den vestlige del karakteriseres af stejle bjerge med Snøhetta som det højeste punkt. I øst er fjeldgrunden kalkrig og her findes Nordeuropas rigeste plantebjerg med usædvanlige arter som norsk malurt og dovrevalmue. Moskusokser og rensdyr er også et af Dovrefjells kendetegn. Der forekommer omfattende brydning af skifer og en guldmine fandtes indtil slutningen af 1700-tallet . Eksterne henvisninger
Dovrefjell

Le Dovrefjell est un massif montagneux situé au centre de la Norvège. Il forme une barrière naturelle entre les régions du Trøndelag, de l'Østlandet et du Vestlandet. Deux parcs nationaux se trouvent dans ce massif : le parc national de Dovrefjell-Sunndalsfjella et le parc national de Dovre. Liens externes Ressource relative à la géographie : Sentralt stadnamnregister Portail de la montagne Portail de la Norvège
Dovrefjell

Dovrefjell is een bergplateau in de Noorse provincie Oppland. De hoogste top is Snøhetta (2286 meter). De autoweg E6 loopt dwars over het plateau. Vanaf 1911 werden delen van het plateau aangewezen als nationaal park. Vanaf ongeveer 2003 is bijna het hele gebied nationaal park. In het park leven onder andere muskusossen en rendieren, en er groeien zeldzame planten. Hier zijn ook: Nationaal park Dovrefjell-Sunndalsfjella, 2002. Nationaal park Dovre, 2003. Nationaal park Rondane Externe link Dovrefjell
Dovrefjell

Dovrefjell é uma cordilheira no centro da Noruega que forma uma barreira natural entre Trøndelag e o restante do país, a região de Trøndelag foi o centro político e religioso da Noruega durante toda a Era Viquingue, e como resultado, foi fortificada e saqueada diversas vezes. Várias pousadas de montanha foram criadas na Idade Média para abrigar peregrinos em viagem para Trondheim, e existem ainda ruínas de uma antiga colônia para doentes de hanseníase na zona norte. A região está integrada em parques nacionais como o Parque Nacional Dovrefjell-Sunndalsfjella, o Parque Nacional de Rondane e o Parque Nacional Drove.