Катедрала Нидарос

Катедрала у Нидаросу (Nidarosdomen / Nidaros domkirke) је катедрала Норвешке цркве која се налази у граду Трондхејму у округу Тренделаг. Изграђена је на месту гроба краља Улава II (око 995–1030, владао 1015–1028), који је постао заштитник нације, и традиционално је место за посвећење нових норвешких монарха. Грађена је током периода од 230 година, од 1070. до 1300. године када је у великој мери завршена. Међутим, додатни радови, доградње и реновације су се повремено настављали од тада, укључујући велику реконструкцију која је почела 1869. године и завршена 2001. године. Године 1152, црква је одређена за катедралу католичке надбискупије Нидарос. Године 1537, током протестантске реформације, постала је део новоосноване државне Норвешке цркве. То је најсевернија средњовековна катедрала на свету. Катедрала је главна црква парохије Nidaros og Vår Frue, седиште Нидарос домпростија (архидеканата) и седиште епископа Нидароске епархије. У овој катедрали се налази и председништво Норвешке цркве. Црква може да прими око 1.850 људи. Историја Нидароска катедрала је изграђена почетком 1070. године у знак сећања на место гробнице Улава II Норвешке, краља који је погинуо 1030. године у бици код Стиклестада. Годину дана касније, Гримкетел, бискуп Нидароса, канонизовао га је као Светог Улава (канонизацију је касније потврдио папа). Око 1070. године, краљ Улав Кире, који је био нећак Светог Улава, почео је да гради велику камену цркву на месту где је стајала дрвена црква. Била је посвећена Светом Тројству, али се обично називала Кристкиркен (ранији назив за катедралу). Олтар у овој цркви требало је да буде постављен изнад гроба, а када је црква завршена око 1090. године, светилиште Светог Улава је премештено овде и постављено изнад олтара. У овој цркви су сахрањени скоро сви норвешки краљеви из 11. и 12. века. Кристкиркен је била дугачка око 50 метара са хором, бродом и западним торњем, и у то време је била највећа црква у Норвешкој. Ништа од цркве Улава Киреа данас није видљиво. Постепено је замењена новим грађевинским деловима у 13. веку, али њени обриси се могу видети на основи: као што је често био случај у средњем веку, каснији зидови су изграђени на старим темељима како би се уштедело време и трошкови. Током рестаурације крајем 19. века, ови темељи су ископани и измерени, што је пружило извесно сазнање о архитектури цркве. Била је именована за катедралу католичке надбискупије Нидарос од свог оснивања 1152. године до укидања 1537. године током реформације. Од Протестанске реформације, служила је као катедрала лутеранских бискупа Трондхејма (или Нидароса) у епархији Нидарос. Архитектонски стил катедрале је романски и готички. Историјски гледано, била је важна дестинација за ходочаснике који су долазили из целе северне Европе. Године 1814, ова црква је служила као изборна црква (valgkirke). Заједно са више од 300 других парохијских цркава широм Норвешке, била је бирачко место за изборе за Норвешку уставотворну скупштину 1814. године, која је написала Устав Норвешке. Ово су били први национални избори у Норвешкој. Свака црквена парохија била је изборна јединица која је бирала људе зване „електори“ који су се касније састајали у сваком округу како би изабрали представнике за скупштину која се требала састати у Ејдсволу касније те године. Уз цркву Vår Frue, катедрала је део парохије Nidaros og Vår Frue у деканату Нидарос у Епархији Нидарос. Изградња и рестаурација Радови на катедрали као споменику Светом Улаву почели су 1070. године. Завршена је негде око 1300. године, скоро 150 година након што је основана као катедрала епархије. Тешко је оштећена у пожарима 1327. и поново 1531. године. Брод је уништен и није обновљен све до рестаурације почетком 1900-их. Године 1708, црква је потпуно изгорела, осим камених зидова. Ударио ју је гром 1719. године, а затим је поново опустошио пожар. Велика обнова и рестаурација катедрале почела је 1869. године, а званично је завршена 2001. године. Најстарији делови катедрале састоје се од осмоугаоника са околним деамбулаторијумом. Ово је било место првобитног главног олтара, са ковчегом за реликвијаре Светог Улава и хор. Дизајн осмоугаоника је можда инспирисан короном Кентерберијске катедрале, иако осмоугаона светилишта имају дугу историју у хришћанској архитектури. Слично томе, хор показује енглески утицај и чини се да је направљен по узору на Анђеоски хор Линколнске катедрале. Садашња катедрала има два главна олтара. На источном крају олтара у осмоугаонику налази се олтар на месту средњовековног главног олтара, иза којег се налазио сребрни ковчег са реликвијаром који је садржао посмртне остатке Светог Улава. Овај сребрни позлаћени ковчег са реликвијаром је претопио Кристијан II за ковање новца, а посмртни остаци Светог Улава сахрањени су на непознатој локацији испод катедрале. Једина реликвија за коју се зна да је сачувана је бутна кост у сребрном позлаћеном реликвијару. Обликована је као подлактица, а краљица Јозефина ју је поклонила католичкој катедрали Светог Улава у Ослу. Оригинални ковчег са реликвијаром био је у облику цркве, са главама змајева на забатима. Змајеви су слични онима уклесаним на забатима норвешких дрвених цркава. Други олтар се налази у раскрсници, где се трансепт пресеца са наосом и олтарским простором. На њему се налази велико модерно сребрно распеће. Наручили су га и платили норвешко-амерички емигранти почетком двадесетог века, а дизајн је инспирисан сећањем на слично сребрно распеће у средњовековној цркви. Средњовековна капитулска кућа може се користити и као капела за мање групе верника. Сви витражи у катедрали датирају из њене обнове у 19. и 20. веку. Прозори на северној страни цркве приказују сцене из Старог завета на плавој позадини, док они на јужној страни цркве приказују сцене из Новог завета на црвеној позадини. Оргуље У катедрали су постављене две оргуље. Главне оргуље је изградила фирма Штајнмајер 1930. године и подигнуте су у северном трансепту. Тада су имале 125 резонатора. Постављање Штајнмајерових оргуља наручено је 1930. године поводом 900. годишњице битке код Стиклестада. Оргуље су углавном финансиране донацијама. Године 1962, оргуље су темељно обновљене и премештене у западни брод. Многи резонатори су уклоњени; неки од њих су искоришћени за изградњу нових хорских оргуља. Ове оргуље су потпуно рестауриране 2014. године. Старе барокне оргуље, које је изградио познати немачки градитељ оргуља Јоаким Вагнер (1690–1749) у периоду 1738–1740, пажљиво је рестаурирао Јирген Аренд између 1993. и 1994. године. Имају 30 регистра и налазе се у галерији у северном трансепту. Туристичка атракција Данас је катедрала популарна туристичка атракција. Катедрала Нидарос је место где се посматра Улавово бдење (Olavsvaka). Овај верски и културни фестивал је усредсређен на годишњицу смрти Светог Улава у бици код Стиклестада. Наводна завера бомбардовања Катедрала је такође позната ентузијастима норвешког блек метала, јер се налази на омоту албума „De Mysteriis Dom Sathanas“, студијског албума групе Mayhem из 1994. године. Причало се да су чланови бенда, који су већ били повезани са паљењем других хришћанских цркава у Норвешкој, планирали да униште катедралу у вези са објављивањем албума. Када је полиција ухапсила бившег басисту групе Mayhem, Варга Викернеса, 19. августа 1993. године, пронашли су 150 кг експлозива у његовој кући. Галерија Напомене Референце Литература Спољашње везе Званичан веб-сајт катедрале Нидарос Радионица за рестаурацију катедрале Нидарос Катедрала Нидарос Доживите Нидарос Катедрала Нидарос и Надбискупска палата Звоњење звона катедрале Нидарос (кратки видео) Фотографије цркве Нидарос Вагнерове оргуље, катедрала Нидарос Фестивал Светог Олава, Трондхајм