NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Конгсея

Конгсейя (норв. Kongsøya) — один з безлюдних островів, який відноситься до Землі Короля Карла архіпелагу Шпіцберген, що належить Норвегії. Географія Розташований приблизно за 260 км на північний схід від Лонг'їра і приблизно за 80 км на південь від Північно-Східної Землі. Є найбільшим з групи островів, що належать до Землі короля Карла. Площа становить 191 км². Максимальна висота над рівнем моря становить близько 320 м. Рослинний світ острова бідний. Значення Острів Конгсейа, поряд з островом Врангеля (Росія) і мисом Черчілля (Канада), є ключовим місцем проживання для білого ведмедя у світовому масштабі. Нині — природний заповідник. Див. також Шпіцберген
Vennesla Church

Vennesla Church (Norwegian: Vennesla kirke) is a parish church of the Church of Norway in Vennesla Municipality in Agder county, Norway. It is located in the village of Vennesla. It is the church for the Vennesla parish which is part of the Otredal prosti (deanery) in the Diocese of Agder og Telemark. The church is also the seat of the provost of the Otredal prosti. The brown brick and concrete church was built in a long church design in 2022 using plans drawn up by the architectural firm: LINK Architecture. The church seats about 600 people (nearly three times the capacity of the Old Vennesla Church). History The church was consecrated on 3 April 2022 by the bishop Stein Reinertsen. This new building was built to replace the Old Vennesla Church which was over 200 years old and too small for the parish. The new building has a total area of 2,300 square metres (25,000 ft2) in addition to an 800-square-metre (8,600 ft2) lower level. The building has a kitchen, church office, children's and youth center, and a quiet room. The building was commissioned by the Vennesla Church Council and cost a total of 76 million kr. It was designed by LINK architects after an open competition. In connection with the planning, a delegation studied churches in Rogaland county (including Ålgård Church and Bogafjell Church) and in Eastern Norway, among others. The structure consists of steel and concrete (which are exposed in some places). The exterior of the church is clad with ceramic tiles made especially for this building. The interior walls are partly clad with oak panels. The floors are largely covered with terrazzo tiles. Heating is provided by a geothermal heat pump based on wells drilled in the ground. The altarpiece is made by Tor Lindrupsen. See also List of churches in Agder og Telemark References
Knut Hamsun Centre

The Knut Hamsun Centre (Norwegian: Hamsunsenteret) is a museum and educational centre in Hamarøy Municipality in Nordland county, Norway. It is dedicated to the life and work of the writer Knut Hamsun. The architect Steven Holl was first contacted about designing a centre for Knut Hamsun in 1994. He traveled to Hamarøy and made a watercolour of the centre's design that looks quite similar to the building today. Holl was inspired by the Hamarøy nature and scenery, by Norwegian building tradition with stave churches and sod roofs, and by Hamsun's literature—especially the early works Hunger (1890) and Mysteries (1892). Steven Holl has described the Knut Hamsun Centre as "concretizing a Hamsun character in architectonic terms", and he continues: "The concept for the museum, 'Building as a Body:Battleground of invisible Forces,' is realized from inside and out." This concept is a quote from the 1974 translation of Hunger by Robert Bly. The buildings' design has generated considerable attention and debate, and the Knut Hamsun Centre has received several national and international architecture awards. Holl originally wanted the centre to be built close to Hamsun's childhood home in Hamsund, but local authorities moved it 5 km east, to Presteid, where Knut Hamsun spent a significant part of his childhood with his uncle. The building process was delayed due to a long-time struggle with local red tape. The newspaper Morgenbladet referred to it at one point as "Norway's most discussed non-existing building". The Knut Hamsun Centre was finished on August 4, 2009, the 150th anniversary of Knut Hamsun's birth, and the exhibition about Hamsun's life and work opened for the public in June 2010. The exhibition is structured thematically and deals with topics like Knut Hamsun's childhood in Hamarøy, Hamsun's support of Germany during World War II, and modernism or proto-modernism in Hamsun's writing. Administratively, the centre is subordinate to Nordland Museum, and the museum director is Bodil Børset. References External links Official website Slide shows: "Tilbakeviser Hamsunsenter-kritikk: – Vi har store ambisjoner, men er fortsatt en bleieunge". NRK. 2013-09-13.
Hamsunsentret

Hamsuncentret (Norska: Hamsunsenteret) är ett nationellt center och museum tillägnat den norske författaren Knut Hamsun, hans liv och författarskap. Det ligger på Presteid i Hamarøy i Norge, och stod färdigt 4 augusti 2009, på hans 150:e födelsedag. Centret öppnade dock för allmänheten först i juni 2010. Huvudbygganden består av ett 26 meter högt torn med 6 stycken etager som alla har öppen planlösning och ritades av den amerikanske arkitekten Steven Holl. Han sade sig ha blivit inspirerad av naturen och miljön på Hamarøy, samt den norska byggtraditionen och Hamsuns litterära verk Svält (1890) och Mysterier (1892). Holl beskriver Hamsuncentret som "en konkretisering av en Hamsun-figur i arkitektonisk mening" och att "byggnaden står som en kropp - för ett slagfält av osynliga krafter." När centret stod färdigt 2009, hade det kostat 142 miljoner norska kronor, ett budgetöverskridande på 22 miljoner. Hamsunsentrets arkitektur har varit föremål för ständig debatt, och centret har vunnit flera nationella och internationella arkiteturpriser, bland annat Progressive Architecture Award. 2011 blev centret tilldelat Statens byggeskikkpris, och Houens fonds diplom 2012. Utställningen i Hamsuncentret är tematiskt upplagt och består av bland annat Hamsuns barndom, Hamsuns förhållande till Tyskland under Andra världskriget, och moderna impulser i Hamsuns författarskap. Referenser
Illes del Rei Carles

Les illes del Rei Carles o Terra del Rei Carles (en noruec: Kong Karls Land) és un grup d'illes situat dins de l'arxipèlag de les Svalbard (Noruega), a l'oceà Àrtic. El grup d'illes abasta una superfície de 332 km² i està format per les illes de Kongsøya, Svenskøya, Abeløya, Helgolandøya i Tirpitzøya. Les illes, que tenen la concentració més gran d'ossos polars de les Svalbard, formen part del Reserva natural del nord-est de Svalbard, juntament amb la Nordaustlandet i Kvitøya. Hi ha una prohibició de trànsit a les illes, que inclou les zones del mar fins a 500 metres de la costa i l'espai aeri fins a 500 metres sobre el mar. Les illes del Rei Carles van ser descobertes per una expedició enviada per la Companyia de Moscòvia en 1617, probablement des d'un punt alt de l'illa de Barents. Van anomenar-les illes Wiche. Ecologia L'os polar es troba en determinats moments de l'any a les illes del Rei Carles; aquest os s'alimenta de foques de Groenlàndia i foques ocel·lades. La subpoblació d'ossos polars que es troba aquí és un conjunt genèticament diferent dels ossos polars específicament relacionats amb la regió de la mar de Barents. Referències Conway, William Martin. No Man's Land: A History of Spitsbergen from Its Discovery in 1596 to the Beginning of the Scientific Exploration of the Country. Cambridge, At the University Press, 1906. C. Michael Hogan (2008) Polar Bear: Ursus maritimus, Globaltwitcher.com, ed. Nicklas Stromberg Arxivat 2008-12-24 a Wayback Machine. Notes Enllaços externs Kong Karls Land Arxivat 2006-03-02 a Wayback Machine. des de www.svalbard-images.com
Kong Karls Land

Kong Karls Land er navnet på en gruppe øer på øgruppen Svalbard. Øerne dækker et samlet areal på 332 km2, og består af Kongsøya, Svenskøya, Abeløya, Helgolandøya og Tirpitzøya, hvor Kongsøya er den største med sine 195 km². Øgruppen har den største bestand af isbjørne på Svalbard, og er sammen med Nordaustlandet og Kvitøya, en del af Nordaust-Svalbard naturreservat. Alt trafik er forbudt på de fem øer, og sejlads samt flyvning er ikke tilladt i en radius på 500 meter. Kong Karls Land blev opdaget i 1617 af en ekspedition fra Muscovy Company. Eksterne henvisninger
Kong Karls Land

Kong Karls Land or King Charles Land is an island group in the Svalbard archipelago, in the Arctic Ocean. The island group covers an area of 342 km2 (132 sq mi) and is made up of the islands of Kongsøya, Svenskøya, Abel Island, Helgoland Island, and Tirpitzøya. The island group was discovered in the 1870s and first accurately mapped by Kapitän Rüdiger in 1898. History Kong Karls Land was first sighted in 1872, and was visited by multiple Norwegian captains. The first scientific expedition to the island group was by the Bremen Geographical Society in 1889. Kapitän Rüdiger, captain of the Helgoland, produced the first accurate map of Kong Karls Land in 1898. A.G. Nathorst, a member of a Swedish expedition in 1898, also mapped the area, but left the coast of Abel Island as a dotted line. Geography The islands of Kong Karls Land were formed from the late Triassic to early Cretaceous periods. Kongsøya (191 square kilometers (74 sq mi)) and Svenskøya (136 square kilometers (53 sq mi)) are the two largest islands in the island group. Ecology Polar bears are found during portions of the year at Kong Karls Land; they feed on local harp seals and ring seals. The sub-population of polar bears found here is a genetically distinct set of polar bears specifically associated with the Barents Sea region. A total of 84 polar bears were killed and 21 cubs were captured during an expedition in Kong Karls Land from 1908 to 1909. The number of polar bear dens on these islands rose from 29 in 1972 to 77 in 1980. In 1973, the hunting of polar bears in Svalbard was made illegal. See also List of islands in the Arctic Ocean References Works cited External links Kong Karls Land from www.Svalbard-images.com
Islas del Rey Carlos

Las islas del Rey Carlos o Tierra del Rey Carlos (en noruego, Kong Karls Land) es un grupo de islas dentro del archipiélago de las Svalbard, en el océano Ártico. El grupo de islas abarca una superficie de 332 km² y está formado por las islas de Kongsøya, Svenskøya, Abeløya, Helgolandøya y Tirpitzøya. Las islas, que tienen la mayor concentración de osos polares en las Svalbard, forman parte de la Reserva Natural de Svalbard Noreste, junto con la Tierra del Nordeste y Kvitøya. Hay una prohibición de tráfico a las islas, lo que incluye las zonas del mar hasta 500 metros de la costa y el espacio aéreo hasta 500 metros sobre el mar. Las islas del Rey Carlos fueron descubiertas por una expedición enviada por la Compañía de Moscovia en 1617,​ probablemente desde un punto alto sobre Barentsøya. Llamaron al grupo islas Wiche. Ecología El oso polar se encuentra en determinados momentos del año en estas islas del Rey Carlos; este oso se alimenta de focas arpa y anilladas locales. La subpoblación de osos polares que se encuentra aquí es un conjunto genéticamente diferente de los osos polares específicamente relacionados con la región del mar de Barents.​ Referencias Conway, William Martin (1906). No Man's Land: A History of Spitsbergen from Its Discovery in 1596 to the Beginning of the Scientific Exploration of the Country. Cambridge, At the University Press. C. Michael Hogan (2008) Polar Bear: Ursus maritimus, Globaltwitcher.com, ed. Nicklas Stromberg Notas Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Islas del Rey Carlos. Kong Karls Land desde www.svalbard-images.com
Kong Karls Land

Kong Karls Land, ce qui signifie « Terre du Roi-Charles », est un archipel de petits îlots situé en mer de Barents compris dans l'archipel arctique du Svalbard. Le groupe d'îles couvre une superficie de 332 km2 et est composé des îles de Kongsøya, Svenskøya, Abeløya, Helgolandøya et Tirpitzøya. Ces îles, qui ont la plus grande concentration d'ours dans le Svalbard, font partie d'une réserve naturelle avec Nordaustlandet et Kvitøya. L'accès à ces îles est très fortement restreint. Histoire Kong Karls Land a été découvert par une expédition envoyée par la Compagnie de Moscovie en 1617, probablement à partir d'un point élevé sur Barentsøya. Ils ont nommé le groupe d'îles les « îles Wiche », en l'honneur de Richard Wyche. Ces îles tombèrent dans l'oubli jusqu'à leur redécouverte en 1853 par le marin norvégien Erik Eriksen qui fut le premier à les accoster quelques années plus tard. Johan Andreas Altmann explore les îles en 1872. En 1973 fut créée la réserve naturelle, puis le 1er juillet 1985 l'accès de ces îles fut totalement interdit. Cette interdiction vaut également pour le bord des côtes jusqu'à 500 mètres. Notes et références Liens externes Ressource relative à la géographie : Norsk Polarinstitutt Portail de la Norvège Portail des îles Portail de l’Arctique
Kong Karls Land

Kong Karls Land è un gruppo di isole facenti parte dell'arcipelago delle isole Svalbard, in Norvegia. In tutto il gruppo di isole copre un'area di 332 km². Il nome deriva da quello di Carlo I di Württemberg. Geografia L'arcipelago è composto dalle isole di Kongsøya, Svenskøya, Abeløya e le più piccole Helgolandøya e Tirpitzøya. Le isole, con la maggior concentrazione di orsi polari dell'arcipelago delle isole Svalbard, fanno parte della Riserva naturale delle Svalbard nord-orientali, che comprende anche le isole di Nordaustlandet e di Kvitøya. Storia Il primo avvistamento risale probabilmente al 1617 ad opera di alcuni balenieri britannici che diedero alle isole il nome di Wiches Land (da Richard Wiche, armatore e membro del comitato di direzione della Compagnia britannica delle Indie orientali), la loro scoperta però venne dimenticata. L'arcipelago di Kong Karls Land fu ri-scoperto da Erik Eriksen nel 1853, che le avvistò dalla cima di un rilievo sull'isola di Edgeøya. Il 27 luglio 1859 avvistò le isole di Kongsøya e Svenskøya dove sbarcò. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Kong Karls Land
Koning Karelland

Koning Karelland (Noors: Kong Karls Land) is een archipel in Spitsbergen en in de Barentszzee. De archipel bestaat uit drie eilanden, namelijk Svenskøya, Kongsøya en Abeløya. Alle eilanden bij elkaar hebben een oppervlakte van 331 km², waarvan Kongsøya met zijn 195 km² het grootste is. Koning Karelland is ontdekt door de schipper Erik Eriksen in 1853 en vernoemd naar Karel I van Württemberg. Hij zag de archipel liggen vanaf een berg op Edgeøya. Erik Eriksen was ook de eerste persoon die naar Kong Karls Land voer, namelijk in 1859. De archipel vormt een onderdeel van het Natuurreservaat Noordoost-Spitsbergen.
Ziemia Króla Karola

Ziemia Króla Karola (norw. Kong Karls Land) – grupa wysp w archipelagu Svalbard leżąca w północno-wschodniej części Morza Barentsa, 80 km na południowy wschód od Ziemi Północno-Wschodniej. Archipelag obejmuje powierzchnię 332 km² i składa się z wysp: Wyspa Królewska (Kongsøya), Wyspa Szwedzka (Svenskøya), Abeløya, Helgolandøya i Tirpitzøya, a także małych wysepek i raf. Nazwa archipelagu pochodzi od imienia Karola Wirtemberskiego – króla Wirtembergii. Na wyspach znajduje się największa populacja niedźwiedzi polarnych w archipelagu Svalbard, chronionych w Północno-wschodnim rezerwacie przyrody Svalbardu. Zobacz też Spitsbergen Przypisy
Ilhas do Rei Carlos

As ilhas do Rei Carlos ou Terra do Rei Carlos (em norueguês: Kong Karls Land) são um grupo de ilhas no arquipélago de Svalbard, no oceano Ártico. O grupo de ilhas tem área de 332 km² e é formado pelas ilhas de Kongsøya, Svenskøya, Abeløya, Helgolandøya e Tirpitzøya. As ilhas, que têm a maior concentração de ursos-polares das Svalbard, fazem parte da Reserva Natural de Svalbard Nordeste, juntamente com a Terra de Nordeste e Kvitøya. É proibido o tráfego nas ilhas, o que inclui as zonas do mar até 500 m da costa e o espaço aéreo até 500 m sobre o mar. As ilhas do Rei Carlos foram descobertas por uma expedição enviada pela Companhia de Moscóvia em 1617, provavelmente de um ponto alto sobre Barentsøya. Chamaram ao grupo ilhas Wiche. Referências Conway, William Martin (1906). Cambridge, At the University Press, ed. No Man's Land: A History of Spitsbergen from Its Discovery in 1596 to the Beginning of the Scientific Exploration of the Country. [S.l.: s.n.] C. Michael Hogan (2008) Polar Bear: Ursus maritimus, Globaltwitcher.com, ed. Nicklas Stromberg Notas e referências Ligações externas «Kong Karls Land em svalbard-images.com» (em inglês) ]]
Земля Короля Карла

Земля Короля Карла (норв. Kong Karls Land) — группа островов архипелага Шпицберген в Северном Ледовитом океане. Острова, как и архипелаг являются владениями Норвегии. Состоит из 5 островов (Конгсёйа, Свенскёйа, Абелёйа, Хельголандёйа и Тирпитсёйа), общая площадь 332 км². География Острова наряду с Северо-Восточной Землей и островом Белый являются частью заповедника Нордауст-Свальбард, основанном для охраны белых медведей. Существует запрет на высадку на островах и нахождение в районе до 500 метров от берега и в воздушном пространстве до 500 метров над землей. История Земля Короля Карла была обнаружена экспедицией Московской компании в 1617 году, вероятно, с высшей точки на острове Баренца. См. также Список островов архипелага Шпицберген Примечания Ссылки Kong Karls Land . Архивировано из оригинала 2 марта 2006 года. на www.Svalbard-images.com
Kong Karls land

Kong Karls land (svenska: Kung Karls land) är en liten ögrupp i nordöstra Svalbard. Öarna har den största populationen av isbjörn i hela Svalbard. Geografi Kong Karls land ligger cirka 325 km nordöst om Longyearbyen och cirka 80 km sydöst om Nordaustlandet i Barents hav i Norra ishavet. Den obebodda ögruppen har en area på cirka 331 km² och består av de tre större öarna: Kongsøya, huvudön Svenskøya Abeløya och småöarna Helgolandøya, Tirpitzøya samt ytterligare några mindre holmar och skär. Öarna består av sedimentära bergarter från Mesozoikum och basaltsten och har endast mycket lite växtlighet. Kong Karls land är det största habitat för isbjörn i hela Svalbard och det viktigaste uppfödningsområdet av isbjörn i hela Arktis. Förvaltningsmässigt ingår Kong Karls land i naturreservatet Nordaust-Svalbard naturreservat. Historia Ögruppen upptäcktes möjligen redan 1617 av engelske valfångaren Thomas Edge som då döpte området till "Wiches Land" efter Richard Wiche, en av ägarna till Muscovy Company som finansierade expeditionen. Ögruppen föll därefter i glömska. 1853 återupptäckte norske sälfångaren Erik Eriksen ögruppen igen. 1859 blev Eriksen även den förste att landstiga på ögruppen. Från början användes namnet för att hedra tyske Karl I av Württemberg, norske geografen H. Mohn ritade en karta över området baserad på muntlig information och använde också namnet Kong Karls land men syftade då på svensk/norske kung Karl XV/Karl IV. 1859 återupptäckte även norske Elling Carlsen ögruppen då Eriksens upptäckt inte spridit sig ännu. Ögruppen omnämns i den geografiska litteraturen första gången 1864 av Nils Dunér och Adolf Erik Nordenskiöld i deras rapport över Svalbardsexpeditionen. Kong Karls land besöktes därefter av flera expeditioner däribland en engelsk under ledning av Arnold Pike 1897 och tyska Helgolandexpeditionen under ledning av Römers och Schauginns 1898. 1898 kartlades ögruppen av svenske Kjellström och Hamberg av en expedition under ledning av Alfred Nathorst. 1930 besöktes ögruppen av den norska "Franz Josef Land Expedition" under ledning av G. Horn. 1938 fotograferades ögruppen från luften av den norska Svalbardexpeditionen. 1973 inrättades Nordaust-Svalbard naturreservat. Den 1 juli 1985 instiftades totalt landstigningsförbud på ögruppen. Förbudet gäller alla öar och skär och inkludera även havsområdet 500 meter från land. Källor Conway, W. M (1906). No Man’s Land: A History of Spitsbergen from Its Discovery in 1596 to the Beginning of the Scientific Exploration of the Country. Cambridge: At the University Press Externa länkar Om Kung Karls Land Satellitbild över området
Земля Короля Карла

Земля Короля Карла (норв. Kong Karls Land) — група островів у архіпелазі Свальбард. Група включає 5 островів: Конгсейя (норв. Kongsøya), Свенскея (норв. Svenskøya), Абелея (норв. Abeløya), Хельголандея (норв. Helgolandøya), Тирпицея (норв. Tirpitzøya). Земля Короля Карла була відкрита експедицією, відправленої Московською компанією в 1617 році, ймовірно, з високої точки на острові Баренца. Вони назвали групу Острови Вайча (Wiche Islands) на честь члена компанії Річарда Вайча. Галерея Примітки
Svenskøya

Svenskøya (nom noruec que en català vol dir illa sueca) és una illa deshabitada situada al grup d'illes del Rei Carles, a l'arxipèlag àrtic de Svalbard, Noruega. Ocupa una superfície de 137 km². El punt més alt és a 230 m d'altitud. Té la major densitat d'ossos polars de les Svalbard. Com les altres illes del Rei Carles forma part de la Reserva natural del nord-est de Svalbard. Svenskøya se separa de Kongsøya per l'estret de Rivalensundet. L'illa està separada de les illes d'Edge i de Barents per l'estret d'Olgastretet. Referències
Svenskøya

Svenskøya (Dansk: Svenskøen) er en ubeboet ø som er en del af arkipelaget Svalbard. Den er placeret i Barentshavet i Ishavet og er en del af den lille øgruppen Kong Karls Land. Svenskøya dækker et samlet areal på 137 km2, og har den største population af isbjørne på Svalbard. Svenskøya ligger cirka 247 km nordøst for Longyearbyen og 80 km sydøst for øen Nordaustlandet. I 1973 blev øen en del af Nordaust-Svalbard naturreservat. Eksterne henvisninger Information om Svenskøya, på svalbard-images.com Arkiveret 30. november 2010 hos Wayback Machine
Svenskøya

Svenskøya (deutsch „Schwedische Insel“) ist die zweitgrößte Insel der im östlichen Bereich von Spitzbergen gelegenen Inselgruppe König-Karl-Land. Die norwegische Insel ist in Nord-Süd-Richtung rund 20 km lang, ihre Küste hat eine Länge von knapp 59 km und ihre Fläche beträgt 137 km². Ein Bergrücken erstreckt sich im Süden vom Kükenthalfjellet bis in den Norden zum Dunérfjellet, dabei wird eine Höhe von 260 m über dem Meer erreicht. Von der Nachbarinsel Kongsøya ist sie durch den etwa 25 km breiten Rivalensundet getrennt. Wie alle Inseln des König-Karl-Landes ist auch Svenskøya Bestandteil des Nordost-Svalbard-Naturreservats. Svenskøya weist die dichteste Population an Eisbären in ganz Spitzbergen auf. Der Großteil der Insel besteht aus Strandablagerungen. Im Jahr 1908 kam es einmalig zu einer Überwinterung von sechs Trappern auf Svenskøya. Da sie im Sommer 1909 aufgrund widriger Eisverhältnisse nicht abgeholt werden konnten, mussten sie – unter Zurücklassung ihres Fangs – ein Ruderboot über das Eis ziehen, bis sie offenes Wasser erreichten. Einzelnachweise
Svenskøya

Svenskøya, nombre que en español significa isla de Suecia, es una isla deshabitada del archipiélago ártico de las Svalbard, Noruega. Es la segunda mayor isla de las islas del Rey Carlos (Kong Karls Land). Su superficie es de 137 km² y su punto más elevado se encuentra a 230 m de altitud. En la actualidad es una reserva natural, con importante presencia de osos polares. Historia El archipiélago fue posiblemente descubierto ya en 1617 por el inglés Thomas Edge, quien luego nombró el área como tierra de Wiches.​ El archipiélago cayó en el olvido. En 1853, el foquero noruego Erik Eriksen​ redescubrió el archipiélago nuevamente sin acercarse a él. El 27 de julio de 1859, Eriksen se convirtió en el primero en desembarcar en Svenskøya. Svenskøya fue visitado por varias expediciones, incluyendo a una inglesa dirigida por Arnold Pike en 1897 y la «expedición alemana Helgolande» dirigida por Römers y Schauginns en 1898. En 1973 se estableció la «Reserva Natural Nordaust-Svalbard».​ El 1 de julio de 1985, se impuso una prohibición total de desembarco en todo el archipiélago. La prohibición se aplica a todas las islas e islotes y también incluye el navegar a 500 metros de la tierra.​ Referencias