NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Groupe Würth

Le Groupe Würth est une holding de 430 sociétés présentes dans 80 pays. Cette multinationale est spécialisée dans les services et les produits de fixation, outillage et consommables d'atelier destinés aux professionnels. Historique L'entreprise est fondée en 1945 par Adolf Würth (de) le père de Reinhold Würth. Activités Le groupe Würth est en relation avec plus de 85 000 collaborateurs, dont plus de 31 000 commerciaux. Il réalise un chiffre d'affaires en 2015 de 11,05 milliards d'euros. En France, le chiffre d'affaires s'élève à 496,8 millions d'euros. Würth France (dont le siège est à Erstein) regroupe 4 000 salariés dont 3 000 commerciaux en 2015 et revendique 250 000 clients et 30 000 références. Würth Modyf Würth Modyf, fondée en 1997, est une entreprise européenne spécialisée dans la conception, la fabrication et la distribution de vêtements de travail et de chaussures de sécurité. En France, elle est une filiale du groupe Würth depuis 2001. Évolution du logo Prises de position En mars 2024, dans une lettre adressée aux collaborateurs du groupe Würth, Reinhold Würth exhorte ses 27 000 employés à ne pas voter pour le parti Alternative pour l'Allemagne (AfD). Il a reçu des éloges pour cela, entre autres, de la part du Premier ministre du Bade-Wurtemberg, Winfried Kretschmann (Verts) et de l’ancien président fédéral Christian Wulff (CDU). Il déclare au Handelsblatt qu'en conséquence « certains clients ont annoncé qu'ils n'achèteraient plus rien chez Würth » et que son groupe a perdu 1,5 million d'euros de chiffre d'affaires. Notes et références Voir aussi Musée Würth France Erstein Portail des entreprises Portail de l’Allemagne
Würth

Würth is een Duits concern dat zich richt op bevestigings- en montagematerialen. De hoofdzetel is gevestigd in het Duitse Künzelsau, maar het concern heeft vestigingen in meer dan 80 landen en stelt ruim 86.400 mensen te werk (2025). Het bedrijf werd in 1945 door Adolf Würth opgericht. Na zijn dood nam zijn zoon Prof. Dr. h.c. Reinhold Würth in 1954 het bedrijf over en bouwde de onderneming uit met vestigingen over de hele wereld. Cultuur, wetenschap en sport De groep is eigenaar van de Stiftung Würth (Stichting Würth), die de bevordering van kunst en cultuur, onderzoek en wetenschap en opleiding tot doel heeft. De Sammlung Würth is een omvangrijke kunstverzameling, bijeengebracht door Reinhold Würth. In en nabij de bestuursgebouwen van Würth bevinden zich Museum Würth en Museum Würth 2, met omliggend beeldenpark, en in het naburige Schwäbisch Hall de Kunsthalle Würth. De stichting reikt verschillende prijzen uit in verscheidene cultuurtakken. Daarnaast steunt de groep ook scholen en hogescholen; het concern heeft sinds 2022 te Künzelsau een eigen hogeschool. Van 2000 tot 2006 was Würth cosponsor van de wielerploeg Liberty Seguros, later Astana. Literatuur Venohr, Bernd: Wachsen wie Würth. Das Geheimnis des Welterfolges. Campus, Frankfurt/New York 2006, ISBN 3-593-37962-7 Externe links (de) Würth-Gruppe (de) Adolf Würth GmbH & Co. Würth Belux. (en) Wurth Elektronik
Würth

O grupo Würth foi fundado em 1945, logo após o fim da Segunda Guerra Mundial, por Adolf Würth na cidade Künzelsau, na Alemanha. No começo, a empresa era composta por três pessoas: Adolf, sua esposa Alma Würth e seu filho Reinhold Würth, que há 52 anos, desde a morte do pai, é o presidente do grupo. O grupo é formado hoje por 351 empresas distribuídas em 81 países e mais de 51 mil colaboradores. Seu faturamento anual gira em torno de 6,8 bilhões de euros. O grupo Würth inclui ainda fábricas, hotéis, uma pequena companhia de aviação e instituições financeiras na Suíça e Países Baixos. No Brasil, a empresa está hoje em quatro estados: Pernambuco, São Paulo, Rio Grande do Sul e Minas Gerais. Referências Ligações externas Página oficial (Brasil)
Himbergen

Himbergen er en kommune i Samtgemeinde Bevensen-Ebstorf i den nordlige del af Landkreis Uelzen i den nordøstlige del af tyske delstat Niedersachsen, og en del af Metropolregion Hamburg. Kommunen har et areal på godt 39 km², og en befolkning på godt 1.700 mennesker. Geografi I kommunen, der ligger på Lüneburger Heide ligger ud over hovedbyen Himbergen, landsbyerne Almstorf, Brockhimbergen, Groß Thondorf, Himbergen, Hohenfier, Kettelstorf, Klein Thondorf, Kollendorf, Rohrstorf og Strothe. Fra 1966 til 1972 var der en Samtgemeinde Himbergen, der bestod af Almstorf, Brockhimbergen, Himbergen, Klein Thondorf, Kettelstorf, Kollendorf, Rohrstorf og Strothe. 1. Juli 1972 blev Almstorf, Brockhimbergen, Groß Thondorf, Kettelstorf, Klein Thondorf, Rohrstorf og Strothe samt små dele af Göhrde (Landkreis Lüchow-Dannenberg) indlemmet, til den nuværende kommune. Eksterne kilder/henvisninger Kommunens side på samtgemeindens websted. Befolkning 31. december 2013 (Tabel K1020014)Arkiveret 21. december 2014 hos Wayback Machine Landesbetrieb für Statistik und Kommunikationstechnologie Niedersachsen, 102 Bevölkerung - Basis Zensus 2011. Tysk hjælpeside til statistikken
Himbergen

Himbergen ist eine Gemeinde inmitten der Lüneburger Heide im Landkreis Uelzen, Niedersachsen. Die Gemeinde Himbergen gehört zur Samtgemeinde Bevensen-Ebstorf. Geografie Die Gemeinde Himbergen besteht aus den Ortschaften Almstorf, Brockhimbergen, Groß Thondorf, Himbergen, Hohenfier, Kettelstorf, Klein Thondorf, Kollendorf, Rohrstorf und Strothe. Geschichte Im Jahre 1006 wurden Brockhimbergen, Rohrstorf und Kollendorf erstmals urkundlich erwähnt. Von 1966 bis 1972 gab es eine Samtgemeinde Himbergen, die aus den Gemeinden Almstorf, Brockhimbergen, Himbergen, Klein Thondorf, Kettelstorf, Kollendorf, Rohrstorf und Strothe bestand. Am 1. Juli 1972 wurden die Gemeinden Almstorf, Brockhimbergen, Groß Thondorf, Kettelstorf, Klein Thondorf, Rohrstorf und Strothe sowie kleine Gebietsteile der Gemeinde Göhrde (Landkreis Lüchow-Dannenberg) eingegliedert. Die Gemeinde Himbergen besteht aus den Ortsteilen: Himbergen (1017 Einwohner), Almstorf (109), Brockhimbergen (76), Groß Thondorf (327), Hohenfier (11), Kettelstorf (62), Kl. Thondorf (72), Kollendorf (39), Rohrstorf (54) und Strohte (65). Insgesamt wohnen 1832 Einwohnerinnen und Einwohner in der Gemeinde Himbergen (Stand 31. Dezember 2018). Politik Gemeinderat Der Rat der Gemeinde Himbergen setzt sich aus elf Ratsfrauen und Ratsherren zusammen. Letzte Kommunalwahl am 12. September 2021 Bürgermeister ist Felix Quittenbaum. Stellv. Bürgermeister(in) Andrea Rusche Marcus Behling Weitere Ratsmitglieder Bernd Persiel (Himbergen) Jan Alvermann (Groß Thondorf) Carola von Brisinsky (Groß Thondorf) Mathias Harms (Groß Thondorf) Raphael Benson (Himbergen) Sascha Braudorn (Himbergen) Michael Jürgens (Himbergen) Michael Nagel (Himbergen) Dorfmoderator Andre Schumacher (Groß Thondorf) Kultur und Sehenswürdigkeiten Mittelpunkt ist die im klassizistischen Stil erbaute St.-Bartholomäus-Kirche von 1843. Himberger Markt, der nachweislich seit 1666 jedes Jahr am ersten Dienstag nach dem 1. September gefeiert wird. Heimatkundliche Sammlung im ehemaligen Wasserturm. Hier werden Bilder und Objekte des 19. und frühen 20. Jh. aus dem Kirchspiel Himbergen und der Göhrde ausgestellt. Die drei Treppenspeicher aus dem 19. Jh. dienten früher zur Unterbringung von Erntegut sowie Truhen mit Leinen und Wertgegenständen. Literatur Gunda Friesch und Heinrich Porth: Die Familien und Einwohner des Kirchspiels Himbergen: Ortsfamilienbuch 1670-18951758-1875 und Untersuchung zur Bevölkerungsgeschichte, mit den Orten Almstorf, Boecke, Brockhimbergen, Glieneitz, Groß Malchau, Groß Thondorf, Hagen, Himbergen, Hohenzethen, Kettelstorf, Klein Thondorf, Kollendorf, Nievelitz, Reddien, Rohrstorf, Schlagte, Schlankau, Stoetze, Strohte, Testof, Törwe, Weste, Westersunderberg, Wolfshof und Zieritz. Uelzen: Museums- und Heimatverein des Kreises Uelzen 2006, ISBN 3-929864-10-X (= Quellen und Darstellungen zur Geschichte von Stadt und Kreis Uelzen 6). Weblinks Website der Gemeinde Himbergen Einzelnachweise
Himbergen

Himbergen es un municipio situado en el distrito de Uelzen, en el estado federado de Baja Sajonia (Alemania). Su población estimada a finales de 2016 era de 1696 habitantes.​​ Se encuentra ubicado al este del estado, cerca de la frontera con el estado de Sajonia-Anhalt. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Himbergen.
Himbergen

Himbergen est une municipalité allemande du land de Basse-Saxe, située dans l'arrondissement d'Uelzen. En 2014, elle comptait 1 726 habitants. Source (de) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en allemand intitulé « Himbergen » (voir la liste des auteurs). Liens externes (de) Site officiel Portail de la Basse-Saxe
Himbergen

Himbergen è un comune di 1.777 abitanti della Bassa Sassonia, in Germania. Appartiene al circondario (Landkreis) di Uelzen (targa UE) ed è parte della comunità amministrativa (Samtgemeinde) di Bevensen. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Himbergen Collegamenti esterni (DE) Sito ufficiale, su gemeinde-himbergen.de.
Himbergen

Himbergen is een gemeente in de Duitse deelstaat Nedersaksen. De gemeente maakt deel uit van de Samtgemeinde Bevensen-Ebstorf in het Landkreis Uelzen. Himbergen telt 1.705 inwoners. Indeling van de gemeente De gemeente Himbergen bestaat uit 10 gemeentedelen (Ortsteile): Himbergen (1017 inwoners) Almstorf (109) Brockhimbergen (76) Groß Thondorf (327); 4½ km ten noordwesten van Himbergen Klein Thondorf (72) Hohenfier (11) Kettelstorf (62) Kollendorf (39) Rohrstorf (54) Strohte (65). In totaal woonden 1832 mensen in de gemeente (peildatum 31 december 2018). Geografie Himbergen grenst in het oosten aan het bos de Göhrde, en aan de gemeente Göhrde, beide in de Landkreis Lüchow-Dannenberg. De gemeente ligt ietwat afgelegen. Hoofdwegen en spoorwegstations zijn binnen 10 kilometer afstand van Himbergen-dorp niet aanwezig. Openbaar vervoer is schaars: een bus van en naar Uelzen rijdt alleen van maandag t/m vrijdag, slechts 3 x per dag. Geschiedenis, economie Alle dorpen in de gemeente zijn van oorsprong weinig belangrijke boerendorpen, waar zich na ca. 1970 woonforensen vestigden, en waar het toerisme de landbouw als belangrijkste bron van inkomsten verdrong. Himbergen wordt in 1007 voor het eerst in een document vermeld. Historische feiten van meer dan lokale betekenis zijn, voor zover bekend, niet overgeleverd. Bezienswaardigheden, toerisme De dorpsmarkt met kermis, jaarlijks begin september, heeft een traditie, die ten minste tot 1666 teruggaat. In de gemeente zijn enige horecagelegenheden aanwezig. De ligging op de Lüneburger Heide en bij het bos Göhrde maken Himbergen aantrekkelijk voor wandelaars, terwijl er ook fietsroutes door de omgeving lopen.. Externe link (de) Webpagina Samtgemeinde Bevensen-Ebstorf over haar deelgemeente Himbergen
Himbergen

Himbergen – miejscowość i gmina w Niemczech, w kraju związkowym Dolna Saksonia, w powiecie Uelzen, wchodzi w skład gminy zbiorowej Bevensen-Ebstorf. Do 31 października 2011 gmina należała do gminy zbiorowej Bevensen. Historia Pierwsza wzmianka o Himbergen pochodzi z 1006 roku. Od 1966 do 1972 r. gmina należała do gminy zbiorowej Himbergen (Samtgemeinde Himbergen). Składała się z gmin Almstorf, Brockhimbergen, Himbergen, Kl.Thondorf, Kettelstorf, Kolle w. Rohrstorfer i Strothe. Polityka Podczas wyborów samorządowych, które odbyły się w Niemczech 10 września 2006 roku, zwycięstwo odniosła CDU zdobywając 6 mandatów w radzie miejskiej. Drugie miejsce zajęła SPD z 4 mandatami, a 1 mandat przypadł Partii Zielonych. Kultura W centrum Himbergen znajduje się kościół pod wezwaniem św. Bartłomieja (St. Bartholomäuskirche), zbudowany w stylu klasycystycznym w 1843 roku. Bibliografia Landesbetrieb für Statistik und Kommunikationstechnologie Niedersachsen, Hanower, 2009
Химберген

Химберген (нем. Himbergen) — община в Германии, в земле Нижняя Саксония. Входит в состав района Ильцен. Подчиняется управлению Бефензен. Население составляет 1724 человека (на 31 декабря 2010 года). Занимает площадь 39,46 км². Коммуна подразделяется на 10 сельских округов. Примечания Ссылки Официальная страница
Химберген

Химберген (њем. Himbergen) општина је у њемачкој савезној држави Доња Саксонија. Једно је од 29 општинских средишта округа Илцен. Према процјени из 2010. у општини је живјело 1.777 становника. Посједује регионалну шифру (AGS) 3360011. Географски и демографски подаци Химберген се налази у савезној држави Доња Саксонија у округу Илцен. Општина се налази на надморској висини од 56 метара. Површина општине износи 39,5 km². У самом мјесту је, према процјени из 2010. године, живјело 1.777 становника. Просјечна густина становништва износи 45 становника/km². Референце Спољашње везе Званични сајт општине (језик: немачки) Њем. Савезни завод за статистику (језик: немачки) Стална конференција градова и општина (језик: немачки) KommOn Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (29. април 2014) - Информациони систем градова, општина и округа. (језик: немачки) План насеља на мапи (Mapquest)
Гімберген

Гімберген (нім. Himbergen) — громада в Німеччині, розташована в землі Нижня Саксонія. Входить до складу району Ільцен. Складова частина об'єднання громад Бефензен-Ебсторф. Площа — 39,46 км2. Населення становить 1690 ос. (станом на 31 грудня 2021). Галерея Примітки Посилання Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Гімберген Офіційний сайт [Архівовано 5 червня 2013 у Wayback Machine.] (нім.)
Wilhelm Bauer (1945)

Wilhelm Bauer (Y888) je cvičná a experimentální diesel-elektrická ponorka německého námořnictva typu XXI, provozovaná v letech 1960–1982. Původně byla postavena za druhé světové války pro německou kriegsmarine jako U-2540. Roku 1945 ji potopila vlastní posádka, roku 1957 byla vyzvednuta a opravena. Od roku 1984 slouží jako muzejní loď v Deutsches Schiffahrtsmuseum (DSM) v Bremerhavenu. Stavba Stavba ponorky U-2540 byla objednána roku 1943. Provedla ji loděnice Blohm & Voss v Hamburku. Kýl byl založen v říjnu 1944, na vodu byla spuštěna 13. ledna 1945 a do služby byla přijata v únoru 1945. Dne 4. května 1945 ponorku poblíž Flensburgu potopila vlastní posádka. Roku 1957 byla vyzvednuta a opravena (z věže zmizely věžičky s kanóny). V září 1960 se vrátila do služby jako Wilhelm Bauer. Sloužila k výcviku ponorkových posádek a jako pokusné plavidlo. Konstrukce Výzbroj tvoří čtyři 533mm torpédomety se zásobou 23 torpéd. Pohonný systém tvoří dva diesely o výkonu 4000 hp, dva elektromotory o výkonu 4400 hp a dva pomocné motory o výkonu 226 hp, pohánějící dva lodní šrouby. Nejvyšší rychlost dosahuje 15,6 uzlu na hladině a 17,2 uzlu pod hladinou. Dosah je 15 500 námořních mil při rychlosti 10 uzlů na hladině a 340 námořních mil při rychlosti 5 uzlů pod hladinou. V 60. letech ponorka zkušebně dostala pohonný systém odpovídající ponorkám typu 206, tedy dva diesel-generátory a jeden elektromotor, pohánějící jeden lodní šroub. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Wilhelm Bauer na Wikimedia Commons
Wilhelm Bauer (Y-880)

El Wilhelm Bauer, originalmente designado U-2540, es un submarino U-Boot Tipo XXI completado poco antes del final de la Segunda Guerra Mundial. Fue hundido al final de la guerra sin haber llegado siquiera a patrullar. Es el único ejemplo flotante del tipo XXI de U-Boot. Historial Fue asignado a la 31ª U-Flotille para entrenamiento. En abril, fue asignado como unidad de primera línea. Debido a la escasez de combustible, fue asignado a Swinemünde, donde fue echado a pique el 4 de mayo de 1945. En 1957, después de permanecer más de diez años en el fondo del mar Báltico, cerca de Flensburg, fue reflotado y puesto a punto en Howaldtswerke, Kiel, entrando en servicio como nave de investigación en la Bundesmarine. Es en este momento cuando se le rebautiza como Wilhelm Bauer, el diseñador del primer U-Boot Brandtaucher construido en Kiel por August Howaldt en 1850. Sirvió en la marina alemana hasta 1980. En 1983 se restauró a su configuración original durante la Segunda Guerra Mundial y se convirtió en un barco museo en Bremerhaven, Alemania. Enlaces externos U-Boot Tipo XXI en detalle, ensayo con numerosas fotos del submarino-museo Wilhelm Bauer Galería de fotos del U-2540 en uboat.net
Wilhelm Bauer (tengeralattjáró)

A Wilhelm Bauer (egykori nevén U-2540) egy tengeralattjáró, amely napjainkban a bremerhaveni Régi kikötő vizén vesztegelve múzeumhajóként szolgál. Az ún. XXI-es típusba tartozó járművet a háború végén építették a hamburgi tengeralattjáró-gyárban, de tényleges hadrendbe állítására már nem kerül sor. Története A második világháborúban A hajót 1944 októberében kezdték építeni a hamburgi Blohm + Voss hajógyárban. Az új hajót 1945. január 15-én bocsátották vízre, hadrendbe állítására február 24-én került sor. A hajót és legénységét 1945 áprilisában a dán Bornholm szigetre vezényelték kiképzésre. A kiképzés az üzemanyaghiány miatt félbemaradt, az U-2540 az Odera torkolatában fekvő Swinemündébe húzódott vissza. Április 30-án a beérkező szovjet csapatok elől a tengeralattjáró nyugat felé menekült. 1945. május 4-én – hogy megelőzzék a jármű nyugati szövetségesek kezére kerülést – a legénysége a flensburgi fördében elsüllyesztette az U-2540-t. A háború után 1957 júniusában a nyugatnémet haditengerészet kiemeltette a roncsot. A járművet a kieli hajógyárba szállították, ahol Wal (német bálna) néven átépítették. Dízelelektromos motorral szerelték fel és átépítették a tornyát is. 1960. szeptember 1-jén az átépített tengeralattjárót átadták a Bundesmarinének, hogy kísérleti hajóként teljesítsen szolgálatot. Ekkor kapta meg a mai napig is viselt Wilhelm Bauer nevet. 1980-ig több új tengeralattjárókat érintő újítást próbáltak ki a Wilhelm Bauer fedélzetén. 1980 május 6-án a hajó összeütközött egy rombolóval és oly súlyosan megsérült, hogy ki kellett vonni a szolgálatból. A Bundesmarine 1980. november 18-án ünnepélyesen elbúcsúztatta a kiszolgált járművet, majd 1982. március 15-én véglegesen szolgálaton kívülre helyezték. Múzeumhajóként 1983-ban az NSZK védelmi minisztériuma pályázatot írt ki a Wilhelm Bauer értékesítésére. A pályázatot a bremerhaveni Német Tengerhajózási Múzeum nyerte meg. A tengeralattjárót a Kieli-csatornán át Bremerhavenbe vontatták, és a város egyik hajógyárában múzeumhajóvá alakították át. Az átalakítás során a hajó könnyebbé vált, így ma felszínének nagyobb része látszik ki a vízből, mint korábban. A torony is visszanyerte eredeti világháborús formáját. A hajó oldalába ajtókat vágtak, hogy a látogatók könnyebben megközelíthessék. 1984. április 27-én a Régi kikötő vizén kiállított Wilhelm Bauer megnyílt a látogatók számára. A Wilhelm Bauer az évek során Bremerhaven belvárosának egyik látványosságává vált. Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Wilhelm Bauer (U-Boot) című német Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. Források Gerd Dietrich Schneider: Technikmuseum U-Boot Wilhelm Bauer : kleine Geschichte und Technik der deutschen U-Boote. Technikmuseum U-Boot Wilhelm Bauer, Bremerhaven 1990, ISBN 3-927857-18-1. Jegyzetek Külső hivatkozások Jan Maat honlapja Archiválva 2009. január 24-i dátummal a Wayback Machine-ben
Wilhelm Bauer (schip, 1945)

De Wilhelm Bauer (oorspronkelijk: U 2540) is een type XXI U-boot van de Kriegsmarine van nazi-Duitsland. Hij werd in januari 1945 tewatergelaten, maar heeft geen actieve dienst gedaan tijdens de Tweede Wereldoorlog. Hij werd door de bemanning aan het einde van de oorlog tot zinken gebracht. In 1957 werd de boot geborgen en opgeknapt en kwam in 1960 in dienst bij de Duitse Marine. In 1980 werd de boot, na een aanvaring, buiten gebruik gesteld en in 1982 uit dienst genomen. Het is nu een museumboot in Bremerhaven en de enige overgebleven versie van dit type onderzeeboot. Bouw en oorlogstijd Met de bouw van U 2540 werd begonnen in oktober 1944 op de scheepswerf van Blohm + Voss in Hamburg. Op 13 januari 1945 werd het schip tewatergelaten en maakte vanaf 24 februari 1945 onderdeel uit van de 31. Unterseebootsflottille voor trainingsdoeleinden. In april 1945 ging de boot naar het front na een training op het Oostzee eiland Bornholm. Als gevolg van de voortdurende brandstoftekorten werd de boot verplaatst naar Swinemünde voordat hij tot zinken gebracht in de buurt van het lichtschip voor Flensburg op 4 mei 1945. Berging en opnieuw in dienst In juni 1957, na meer dan 12 jaar op de zeebodem van de Oostzee, werd hij geborgen. De Howaldtswerke in Kiel maakte de onderzeeboot vaarklaar. Vanaf 1 september 1960 tot 28 augustus 1968 deed hij dienst als een onderzoeksschip. Hij voer toen onder de naam Wilhelm Bauer, de uitvinder van de eerste Duitse U-boot. Vanaf mei 1970 kreeg hij een civiele bemanning en werd vooral gebruikt als testvaartuig voor de technische innovaties voor de nieuwe Type 206 onderzeeër. Na een botsing met de Duitse torpedobootjager D172 op 6 mei 1980 werd de Wilhelm Bauer opgelegd en op 15 maart 1982 uit dienst gesteld. Conversie naar museumschip Het schip werd in de verkoop gedaan en overgenomen door de Duitse Maritiem Museum Vereniging en het Deutsches Schiffahrtsmuseum in Bremerhaven. De boot werd hersteld in zijn oorspronkelijke Tweede Wereldoorlog configuratie en vanaf 27 april 1984 is het opengesteld als museumboot. Naslagwerken (de) Deutsche U-Boot-Verluste von September 1939 bis Mai 1945. Der U-Boot-Krieg (1999). Auteurs: Rainer Busch en Hans-Joachim Röll. ISBN 3-8132-0514-2. (de) U-Boote, Hilfskreuzer, Minenschiffe, Netzleger, Sperrbrecher. Die deutschen Kriegsschiffe 1815-1945 (1985). Auteur: Erich Gröner. ISBN 3-7637-4802-4. Externe link (de) Technikmuseum U-Boot „Wilhelm Bauer”
Wilhelm Bauer (1945)

Wilhelm Bauer, ex-U-2540 – niemiecki okręt podwodny (U-Boot) typu XXI zbudowany w okresie II wojny światowej, zatopiony, później wcielony do Bundesmarine. Jeden z czterech drugowojennych U-Bootów zachowanych do czasów współczesnych (dwa na terenie Niemiec, razem z U-995). Historia Zamówienie na budowę okrętu zostało złożone w stoczni Blohm & Voss, w Hamburgu 6 listopada 1943. Rozpoczęcie budowy okrętu miało miejsce 28 października 1944. Wodowanie nastąpiło 13 stycznia 1945, wejście do służby 24 lutego 1945. Dowódcą był Oblt. Rudolf Schultze. Okręt odbywał trening w ramach 31. Flotylli w Rønne (Bornholm), nie zdążył odbyć ani jednego patrolu bojowego. Przebazowany do Swinemünde (obecnie Świnoujście), został zatopiony przez własną załogę 4 maja 1945 w pobliżu Flensburga (operacja Regenbogen). W czerwcu 1957, po 12 latach przebywania na dnie Bałtyku, okręt został podniesiony, wyremontowany w stoczni Howaldtswerke w Kilonii i wcielony do Bundesmarine pod nazwą „Wilhelm Bauer”. Od 1 września 1960 do 28 sierpnia 1968 służył jako okręt doświadczalny (oznaczony jako typ 241). Od maja 1970 – z cywilną załogą – testowano na nim wyposażenie dla nowych typów okrętów podwodnych (m.in. dla typu 205, 206, 209). Sfatygowany, uszkodzony podczas kolizji okręt został ostatecznie wycofany ze służby 15 marca 1982. „Wilhelm Bauer” został zakupiony przez Niemieckie Muzeum Morskie (Deutsches Schiffahrtsmuseum) w Bremerhaven i odrestaurowany; przywrócono zewnętrzny wygląd z okresu wojny. Od 27 kwietnia 1984 pełni funkcję okrętu-muzeum. Przypisy Bibliografia www.uboat.net: U-2540. [dostęp 2008-11-04]. (ang.). Eberhard Möller, Werner Brack: The Encyclopedia of U-boats from 1904 to Present. London: Greenhill Books, 2004. ISBN 1-85367-623-3. Linki zewnętrzne Wirtualna wycieczka po U-2450. zeitraum.com. [zarchiwizowane z tego adresu (2004-10-10)]. Galeria zdjęć U-2540. uboat.net. [zarchiwizowane z tego adresu (2006-12-05)].