NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Goslar

Goslar é uma cidade da Alemanha localizada no distrito de Goslar, estado de Baixa Saxônia. Em 2013, 68 anos depois do fim da II Guerra Mundial, a cidade de Goslar decidiu retirar o título de cidadão honorário que tinha atribuído a Adolf Hitler. Património Palácio Imperial, românico Câmara Municipal gótico Igreja dos santos Cosme e Damién na Marktplatz Várias igrejas românicas e barrocas Casas unidas e patrícias da época renascentista Minas de prata de Rammelsberg (Património Mundial em 1992) Referências Ligações externas Deutsche Welle - Goslar: a capital alemã da mineração Predefinição:Info/Património Mundial na Alemanha
Goslar

Goslar este un oraș în landul Saxonia Inferioară din Germania. Vechea mină din Rammelsberg (situată la sud de Goslar) și centrul vechi istoric din Goslar au fost înscrise în anul 1992 pe lista patrimoniului cultural mondial UNESCO. Personalități născute aici Iudita de Suabia (1047 – 1093/1095), regină a Ungariei; Henric al IV-lea (1050 – 1106), împărat al Sfântului Imperiu Roman; Henric al V-lea (1086 – 1125), împărat al Sfântului Imperiu Roman; Note Galerie de imagini Vezi și Locuri din patrimoniul mondial Vechea mină din Rammelsberg
Гослар

Го́слар (нем. Goslar, н.-нем. Goslär) — город в Германии, районный центр, расположен в земле Нижняя Саксония у подножия горного массива Гарц. Входит в состав района Гослар. Население составляет 51 439 человек (на 31 декабря 2016 года). Занимает площадь 92,58 км². Официальный код — 03 1 53 005. Подразделяется на 12 городских районов. К юго-востоку от города находится гора Боксберг с бобслейной трассой. Демография История Первое упоминание о городе датируется 922 годом, когда Генрихом I около горы Раммельсберг было основано поселение рудокопов, добывавших серебро и медь. При Генрихе II (973—1024) центром становится императорский средневековый замок. Позднее при Конраде II (1024-39) возводится часовня Девы Марии, не сохранившаяся к XXI веку. При правлении Генриха III (1046-56) и его супруги Агнесы де Пуатье начинается расцвет города. Именно во время их правления достраиваются и строятся многие каменные здания: в частности, заканчивается возведение имперского пфальца, строительство церкви Святого Симона и святого Иуды. С 1081 по 1802 годы Гослар имел статус имперского города. В ходе наполеоновских войн в 1803 году по заключительному постановлению имперской депутации был отдан королевству Пруссия в качестве компенсации за утрату ею территорий на левом берегу реки Рейн в пользу Франции. Достопримечательности Гослар — средневековый императорский дворцовый комплекс. Известные уроженцы и жители См. Категория:Персоналии:Гослар Примечания Ссылки На Викискладе есть медиафайлы по теме Гослар Официальный сайт города Гослар (нем.) (англ.) (нид.) Памятники ЮНЕСКО: Гослар и рудник Раммельсберг (рус.) Репортажи Deutsche Welle
Гослар

Гослар (њем. Goslar) град је у њемачкој савезној држави Доња Саксонија. Једно је од 15 општинских средишта округа Гослар. Смештен је на сјеверозападним обронцима планине Харц (Harz). Број становника је 45.700 (1999). Гослар је веома популарно туристичко мјесто. Стари град заједно са старим рудницима у Рамелсбергу представља дио УНЕСКО-ове културне баштине. Историја Основао је у 10. вијеку Хенрик I Птичар након што су у непосредној околини у Рамелсбергу (Rammelsberg) нађена налазишта сребра. Захваљујући сребру Гослар је постао изузетно богат град. Kaiserpfalz (дворац владара) у Гослару изграђен је у 11. вијеку и постао је љетња резиденција владара, нарочито Хајнриха III (Владар Светог римског царства), који је посјећивао своје омиљено одмаралиште око 20 пута. Хајнрих је сахрањен у Гослару. Гослар је био краљевска резиденција од 1009. до 1253. Географија Град се налази на надморској висини од 255 метара. Површина општине износи 92,6 km². У самом граду је, према процјени из 2010. године, живјело 41.785 становника. Просјечна густина становништва износи 451 становник/km². Посједује регионалну шифру (AGS) 3153005, NUTS (DE916) и LOCODE (DE GOS) код. Међународна сарадња Познате личности У Гослеру су сахрањени тенковски генерал из Другог светском рата Хајнц Гудеријан и командант 4. СС тенковске дивизије Херман Хот. Адолф Хитлер је био почасни грађанин Гослара од 1934. до 2013. када је та одлука укинута. Референце Спољашње везе Званични сајт општине (језик: немачки) Њем. Савезни завод за статистику (језик: немачки) Стална конференција градова и општина (језик: немачки) KommOn Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (29. април 2014) - Информациони систем градова, општина и округа. (језик: немачки) План насеља на мапи (Mapquest)
Goslar

Goslar är en stad i Landkreis Goslar i det tyska förbundslandet Niedersachsen. Staden ligger i utkanten av bergsområdet Harz och är känd för sin gamla stadskärna som är ett av Tysklands världsarv. Historik Goslar grundades 922 av Henrik I. Under 1000-talet byggde kejsar Henrik II en Kaiserpfalz i staden. Anledningen till detta var silverfyndigheter i berget Rammelsberg alldeles i närheten av Goslar. Mynt från Goslar har hittats ända upp till Färöarna. Staden blev en viktig ort i det tysk-romerska riket och flera riksdagar hölls i Goslar. På 1300-talet tilldelades staden status som fri riksstad och blev medlem i hansan. Under det trettioåriga kriget besattes Goslar av svenska trupper. År 1802 upphörde stadens status som fri riksstad när Goslar tilldelades Preussen. Staden tillföll därefter 1807 Westfalen, år 1816 Hannover för att 1866 åter bli preussisk. I Nazityskland fick Goslar stadshederstiteln Reichsbauernstadt (Riksbondestaden) och var centralpunkt för organisationen Reichsnährstand. Sedan 1992 är den historiska stadskärnan och silvergruvan i Rammelsberg med på Unescos lista över världsarv. Goslar är ursprungsort för en egen öltyp, Gose. Sevärdheter Bland äldre byggnader märks främst den gamla kejsarborgen från den äldre medeltiden, restaurerad på 1870-talet. Här finns en stor kejsarsal med fresker av Hermann Wislicenus och ett dubbelkapell. Av andra gamla befästningar märks flera stadsportar. Domkapellet är en rest av en byggnad från 1000-talet; ett par andra kyrkor såsom Jakobikyrkan och Frankenbergerkyrkan (som i dag är evangelisk-luthersk och heter St. Peter och Paulus-kyrkan) stammar också från 1000-talet. Marktkirche är något yngre, Neuwerkkirche är en betydande senromansk byggnad. Även flera forna stiftelser och profana hus har kvar sin medeltida prägel, bland annat Kaiserworth, ett gillehus från 1494, samt åtskilliga korsvirkesbyggnder med rika sniderier, särskilt det så kallade Brusttuch, ett tidigare patricierhus från 1521. Kända personer Johann Nikolaus Frobes, matematiker, fysiker och filosof Adolf Grimme, politiker Sigmar Gabriel, politiker Albert Niemann, kemist Moritz, greve av Sachsen, fransk general Henrik IV, tysk-romersk kejsare Bilder Källor Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Goslar.
Гослар

Ґослар (нім. Goslar, ниж.-нім. Goslär) — місто у Німеччині, районний центр, розташований у землі Нижня Саксонія біля підніжжя гірського масиву Гарц. Входить до складу району Гослар. Займає площу 92,58 км². Офіційний код — 03 1 53 005. Місто поділяється на 12 міських районів. На південний схід від міста розташована гора Боксберг з бобслейною трасою. Демографія Населення становить 50 010 ос. (станом на 31 грудня 2021). Історія міста Перша згадка про місто Ґослар датується 922 роком, коли Генріхом I було засновано поселення біля гори Раммельсберг. Після початку видобутку вугілля і міді починається розвиток Ґослара, при Генріху II центром стає імператорський середньовічний замок. Пізніше при Конраді II зводиться каплиця Діви Марії, що не збереглася до XXI століття. При правлінні Генріха III та його дружини Агнеси починається розквіт міста. Саме під час їхнього правління добудовуються і будуються багато установ, як наприклад, закінчення робіт зі зведення імперського пфальцу, будівництво церкви Святого Симона та святого Юди. З 1081 по 1802 роки Ґослар мав статус імперського міста. Ґослар — місто гірників у гірському масиві Гарца (Центральна Німеччина), розташоване поблизу рудної гори Раммельсберг, яка розроблялася гірниками з Х ст. На початку XIII ст. ченцями-цистерціанцями в Ґосларі був заснований монастир і розпочалася масштабна діяльність з пошуку й видобутку кольорових металів, здебільшого — срібла. Родовища експлуатувалися протягом тисячоліття. Сьогодні шахта-музей у Ґосларі (Раммельсберзі) увійшла до списку Всесвітньої культурної спадщини ЮНЕСКО. Найдавніші виробки рудника, що збереглися, датують 1150 роком. Відомі уродженці та жителі Гельмольд — християнський місіонер, автор «Слов'янської хроніки». Генріх IV (1050–1106) — римський імператор. Моріц Саксонський (1696–1750) — французький полководець. Альберт Німан (1834–1861) — аптекар та хімік. Ернст Пістулла (1906–1944) — боксер. Дітер Цехлін (н. 1926) — піаніст. Фолькер Барч (н. 1953) — художник, скульптор. Зігмар Габрієль (н. 1959) — політик. Матіас Гайн (н. 1972) — футболіст. Аарон Гант (н. 1986) — футболіст. Максимів Мирон (нар. 1946) — український і канадський диригент. Йоханнес Соодла — офіцер Естонської армії під час війни за незалежність, командир організації Омакайтсе, один із командирів 20-ї гренадерської дивізії СС (1-ша естонська). Фотографії Примітки Посилання Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Гослар Офіційна сторінка [Архівовано 17 вересня 2007 у Wayback Machine.] Пам'ятники ЮНЕСКО: Гослар та рудник Раммельсберг [Архівовано 24 січня 2012 у Wayback Machine.] Репортажі Deutsche Welle (рос.)
Clemenswerth Palace

Clemenswerth Palace (Schloss Clemenswerth) is a hunting complex or jagdschloss built in Sögel, Lower Saxony, Germany, by Clemens August of Bavaria in the 18th century. Bibliography (in German) Emsländischer Heimatbund (ed.): Clemenswerth – Schloss im Emsland. Sögel (in German) Emslandmuseum Schloss Clemenswerth - Ein Museum schafft sich eine gesteigerte Identität, in: Jahrbuch des Emsländischen Heimatbundes Bd. 56/2010, Sögel 2009, S. 295–302. Plagemann, Volker (1969). Die Jagdschlösser des Kurfürsten Clemens August – Falkenlust – Clemenswerth – Herzogsfreude (in German). Hamburg: Parey. p. 36. See also: Other palaces, residences and hunting lodges of Clemens August of Bavaria Schloss Ahaus Schloss Arnsberg Augustusburg and Falkenlust Palaces, Brühl Electoral Palace, Bonn Schloss Herzogsfreude Schloss Hirschberg near Arnsberg Schloss Liebenburg Mergentheim Palace Schloss Neuhaus in Paderborn Osnabrück Palace Poppelsdorf Palace in Bonn Schloss Sassenberg Vinea Domini in Bonn Amtshaus Wiedenbrück (also known as Burg Reckenberg)
Kasteel Clemenswerth

Het Kasteel Clemenswerth (Duits Schloss Clemenswerth) is van oorsprong een jachtslot direct ten oosten van de plaats Sögel in de Duitse deelstaat Nedersaksen. Het werd gebouwd in 1737–1747 naar een ontwerp van de architect Johann Conrad Schlaun in opdracht van Clemens August I van Beieren Rondom het slot staan acht paviljoens in een cirkel. Het geheel, inclusief het park, vormt een concentrisch patroon, een soort ster, met het hoofdgebouw als middelpunt; de Duitse cultuurhistorische term hiervoor is : Jagdstern (Nederlands: sterrenbos). Een van de acht paviljoenen is ingericht als kerk. Sinds de aankoop door de overheid van de hertogen van Arenberg in 1972 zijn het slot en de paviljoens in gebruik als het Emslandmuseum Schloss Clemenswerth. Thema's van dit museum zijn o.a. de geschiedenis van de jacht; de geschiedenis van het wonen in de streek Emsland; het leven in het kasteel, ook beschouwd vanuit de optiek van dienstpersoneel; de geschiedenis van het kasteel zelf en van de adellijke families, die het bewoonden.
Люнебург

Люнебург (на немски: Lüneburg) е град в Германия, административен център на окръг Люнебург, провинция Долна Саксония. Към 31 декември 2011 година населението на града е 73 581 души. Близки градове и селища Има няколко града, селища и градски зони около Люнебург във всички посоки: Източници
Lüneburg

Lüneburg (en baix alemany: Lümborg) és una ciutat de 70.312 habitants (2005), situada a la Baixa Saxònia, Alemanya. És la capital del districte de Lüneburg. El riu Ilmenau, un afluent del riu Elba, travessa Lüneburg. L'envolta el paisatge únic i impressionant de Lüneburger Heide, un parc natural de landa ple de bruc i ginebró. La desforestació de la regió a causa de la producció de la sal va transformar el paisatge natural. Història La primera menció de Lüneburg data de l'any 956. Durant l'edat mitjana, va gaudir d'una gran activitat econòmica gràcies al comerç de la sal, i s'instal·laren moltes fàbriques de sal que s'exportava a altres ciutats. Seguint una vella ruta, la sal era transportada fins a Lübeck, on s'embarcava per ser distribuïda a centres comercials de les costes del mar Bàltic. Lüneburg i la seva sal van ser una de les principals fonts de poder i riquesa de la lliga Hanseàtica. La ciutat va ser erigida en ducat el 1235. Posteriorment, el 1692, va ser integrada en el ducat dels Hannover. Durant l'ocupació napoleònica, i de 1807 a 1810, la ciutat va passar al Regne de Westfàlia, abans de ser incorporada a França. El 1814, després de l'enfonsament del Primer Imperi, torna a formar part del Regne de Hannover. En temps de Johann Sebastian Bach (1685-1750) va ser un petit centre musical. L'escola de San Miguel, antic monestir benedictí, va acollir una Acadèmia de Cavallers, mentre que a les principals esglésies (la de Sant Miquel, la de Sant Nicolau i la de Sant Joan) tocaven organistes de la talla de Georg Böhm (1661-1773). A partir de 1600, després d'un llarg període de prosperitat, hi va començar a disminuir-ne el comerç. Les salines es van tancar el 1980 i, l'any 1989, la ciutat va tornar a recuperar una certa notorietat gràcies a la fundació de la seva universitat. Fills il·lustres Johann Abraham Peter Schulz (1747-1800), compositor musical. Susanne Linke (1944), directora i coreògrafa de dansa-teatre. Johann Jacob Löwe (1629-1703), organista i compositor. Postals de la ciutat
Lüneburg

Lüneburg (česky Luneburk, polabsky Glein) je německé město ležící v spolkové zemi Dolní Sasko přibližně 50 kilometrů jihovýchodně od Hamburku. Populace města je 71 668 lidí (2013). Jedná se o správní centrum okresu Lüneburg. Městem protéká řeka Ilmenau, která se vlévá do Labe. Historie Nejstarší důkazy lidské přítomnosti v oblasti Lüneburg jsou z období neandrtalců. Jedná se o 56 kamenných nástrojů nalezených na začátku devadesátých let 20. století při výstavbě dálnice mezi Ochtmissen a Bardowick. Jejich věk je asi 150 000 let. V městě spáchal sebevraždu nacistický vůdce Heinrich Himmler po svém uvěznění britskou armádou, když požil kyanidovou kapsli před tím, než mohl být souzen za své zločiny. Naleziště soli V okolí města se nacházejí naleziště soli, s níž se ve středověku hojně obchodovalo. Byla odtud vyvážena do Lübecku a dále pak po Baltském moři. Kdy přesně byla ložiska soli objevena se neví. Podle pověsti zastřelil jednou myslivec bílé divoké prase. Nešlo však o žádné prase albína, nýbrž jeho bělost pocházela od jeho neustálého válení v soli. Kost tohoto solného divokého prasete visí na památku na radnici. Sport Lüneburger SK Hansa, fotbalový tým Osobnosti města Johann Sebastian Bach (1685–1750), německý skladatel barokní hudby Bernhard Riemann (1826–1866), německý matematik Niklas Luhmann (1927–1998), německý sociolog, teoretik vědy a společenských systémů Partnerská města Clamart, Francie (od roku 1975) Ivrea, Itálie (od roku 1988) Naruto, Japonsko (od roku 1974) Scunthorpe, Spojené království (od roku 1960) Tartu, Estonsko (od roku 1993) Viborg, Dánsko (od roku 1992) Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Lüneburg na Wikimedia Commons Oficiální stránky Lüneburg na Facebooku Lüneburg na Instagramu Lüneburg na Youtube Lüneburg na X
Lüneburg

Lüneburg (dansk: Lyneborg) er en nordtysk by i nærheden af Hamburg og Lybæk ved floden Ilmenau syd for Elben i Nedersaksen. Lyneborg er hovedbyen i Lüneburger Heide (Lyneborg hede). I middelalderen var Lüneburg en vigtig handelsby og udskibningshavn for salt, der blev udvundet i miner i nærheden. Saltet blev fragtet til Lybæk og var en væsentlig forudsætning for Hanseforbundets velstand. Historie I historiske kilder omtales Lyneborg for første gang i 956. I middelalderen blev byen velhavende på grund af salthandelen. Der fandtes flere saltårer i byens omgivelser og saltet blev udvundet og udført, fortrinsvis til de nordiske lande. Saltet blev transportert langs den gamle saltvej via Lauenborg til Lybæk og derfra til byer og steder omkring Østersøen. Salthandelen gjorde Lyneborg til en af de mægtigste byer i Hanseforbundet. Efter mange århundreder med rigdom og indflydelse aftog Lyneborgs betydning fra 1600-tallet. Saltminen blev lukket i 1980. Byen er et samfærdelsknudepunkt og har både saltværk, kemisk industri, trævare- og maskinindustri, bryggeri, operahus, teatre og meget andet. Det moderne Lyneborg har fået ny betydning ved sit universitet, som blev grundlagt i 1989. Se også Den europæiske rute for teglstensgotik Henvisninger
Lüneburg

Lüneburg az Imenau partján, fontos fő közlekedési utak kereszteződésében fekvő település. A Lüneburger Heide tájegység névadó városa. Ismert gyógyhely, mely nevet fontos sókat tartalmazó forrásvizének köszönhet. Kultúrközpont; több főiskolája, akadémiája, Goethe intézete, saját színháza, múzeuma is van. Jelentős iparral: fémfeldolgozó-, konfekció, faipar, vegyipar és sólepárló üzem is található a városban. Fekvése Hamburgtól délkeletre fekvő település. Története A város a 10. század körül keletkezett, keletkezéséről számos legenda maradt fenn: Julius cézár pl. a közeli Kalkbergen szentélyt a holdisten tiszteletére emeltette, s talán akkoriban fedezték fel a sólelőhelyeket is, és akkor kapta a város a Lunaeburg, vagy Selenopolis nevet. Egy másik legenda szerint a város egy vaddisznónak köszönheti létezését, az ugyanis addig turkált, míg víz tört fel a földből, amelyben dagonyázott egyet, majd továbbállva egy vadász célpontja lett, aki csodálkozva szemlélte a sós vízből kicsapódó sótól csillogó fehér állatot. 951-ben Hermann Billung a környék sólelőhelye miatt építette fel Kalkberg melletti várát. I. Ottó német-római császár pedig 956-ban az itteni bencés kolostornak adományozta a sóvám jogát. A Billdung család kihalása után a város a cellei Welf-hercegek birtokába került. Később egy feljegyzés szerint 1189-ben Oroszlán Henrik földig lerombolta a várost, az akkori rombolást csak a dóm vészelte át. Déli falán máig megtalálható egy tábla, rajta a felirat: Leonis vestigium (az oroszlán nyomai). 1269 óta a város a lüneburgi fejedelmek rezidenciája volt. 1371-ben a város polgársága a hercegektől jelentős szabadságjogokat vívtak ki maguknak, akik aztán e kiváltságokat 1637-ben visszaszerezték maguknak. Lüneburg Hanza-város volt. A 18. században bekövetkezett gazdasági visszaesés alatt Lüneburg a hannoveri hercegséghez csatlakozott. Lüneburg 1803-1813 között francia megszállás alatt állt. Nevezetességek Piactér (Marktplatz) - mai formája 1200 körül alakult ki. Városháza (Rathaus) - különböző korú és stílusú polgárházak sorából áll. Egyes részeinek keletkezési ideje 13. századtól a 18. századig alakultak ki. Szent János templom (St. Johanniskirche) - Az erőteljes csarnoktemplomot 1370-1380 között öthajósra bővítették. Tornya 106 méter magasságú, hegyes csúcsban végződő. Főoltárának szárnyait Szt. János, Szt. Orsolya, Szt. Cecilia és Szt. György életéből vett képek díszítik. A templom festményei 1482-ből valók. Mihály templom (Michaelkirsche) Kloster Lüne apácazárda - 1172-ben alapították. Temploma gótikus stílusú. Közlekedés Közúti közlekedés A várost érinti az A39-es autópálya. Vasúti közlekedés Jegyzetek Források Panoráma (1980) Német Szövetségi Köztársaság ISBN 963 243 025 5 Galéria
Luneburgo

Luneburgo (em alemão: Lüneburg) é uma cidade da Alemanha, capital do distrito de Luneburgo, estado de Baixa Saxônia. Fica a cerca de 50 km de Hamburgo. Foi em Luneburgo que morreu o nazista e Reichsführer-SS Heinrich Himmler, por suicídio. Cidadãos notórios August Ritter (1826—1908), professor de mecânica e astrofísica Curt Backeberg (1894—1966), horticultor Niklas Luhmann (1927—1998), sociólogo Referências
Линебург

Линебург (нем. Lüneburg) је град у немачкој покрајини Доња Саксонија, око 50 km југоисточно од Хамбурга. Једно је од 43 општинска средишта округа Линебург. Историја Линебург се први пут помиње 956. Иако град је био богат због трговине сољу био је потчињен оближњем Бардовику. Међутим до преокрета је дошло када је Хенрик Лав 1189. разорио Бардовик, који је одбијао да му се потчини. Линебург је тада од Хенрика Лава добио статус града потпуно преузевши контролу над трговином соли. Године 1235. постао је центар сопственог војводства Линебург-Брауншвајг. Кнежевина Линебург оформљена је 1269. Слободан краљевски град постао је 1392, а тај статус задржао је до 1637. У Средњем веку био је познат по производњи соли, а врхунац је достигао око 1600. Био је један од најбогатијих градова ханзе. Укидање Ханзе и посебно смањење улова харинги чије конзервирање је требало много соли утицало је да град почне да назадује. Припао је Хановеру 1692. Млади Јохан Себастијан Бах је овде био ученик оргуљаша Георга Бема 1700-1703. Хајнрих Хајне је у 19. веку сведочио о Линебургу као досадном граду. У Линебургу је самоубиство извршио Хајнрих Химлер 1945. Вековна производња соли је обустављена 1980. Универзитет у Линебургу је отворен 1989. Географски и демографски подаци Град се налази на надморској висини од 17 метара. Површина општине износи 70,3 km². У самом граду живи 72.492 становника а око 103.000 са предграђима. Просечна густина становништва износи 1.031 становника/km². Кроз град протиче река Илменау, притока Елбе. У околини града се простире Линебуршка степа. Поседује регионалну шифру (AGS) 3355022. Међународна сарадња Референце Спољашње везе Званична презентација града Линебург
Lüneburg

Lüneburg är en stad i den nordtyska delstaten Niedersachsen. Staden ligger vid ån Ilmenau, omkring 50 kilometer sydost om Hamburg vid randen av ett hedområde som har uppkallats efter staden, Lüneburgheden. Lüneburg har cirka 78 000 invånare. Lüneburg har en station för fjärr- och regionaltåg vid järnvägen Hamburg–Hannover. Staden har också en liten hamn vid Elbe-Seitenkanal som förbinder älven Elbe och Mittellandkanalen. Staden har en mycket välbevarad infrastruktur och stora delar av Lüneburg utgörs av byggnader från Hansa-tiden. Lüneburg är en välbesökt turiststad till följd av sina historiska byggnader. Historia I historiska källor omnämns Lüneburg första gången år 956. Större betydelse fick staden genom förstörandet av den närbelägna staden Bardowick. I slutet av 1300-talet blev Lüneburg medlem av hansan. Under långa perioder var Lüneburg huvudstad i ett eget furstendöme, Braunschweig-Lüneburg. På medeltiden blev staden mycket rik genom handeln med salt. Det fanns flera saliner i stadens omgivning där saltet utvanns och därefter exporterades. Det transporterades längs den gamla saltvägen via Lauenburg till Lübeck och därifrån till alla östersjöländer. Salthandeln gjorde Lüneburg till en av de mäktigaste städerna i hansan. Efter många århundraden då Lüneburg var rik och betydelsefull minskade dess betydelse efter 1600-talet. Salinen stängdes 1980 efter mer än 1000 års drift. Det moderna Lüneburg har fått ny betydelse genom sitt universitet som grundades 1989. Kända personer Adolf Ellissen, född i Lüneburg Heinrich Himmler, död i Lüneberg Hans-Adolf Prützmann, död i Lüneberg Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Lüneburg.﻿