NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Antipoden-Inseln

Die Antipoden-Inseln (engl.: Antipodes Islands Group oder Isle Penantipode) sind eine Gruppe unbewohnter Felsinseln vulkanischen Ursprungs im Südpazifik. Sie gehören politisch zu Neuseeland und werden dort zu den New Zealand Offshore Islands gezählt. Geographisch zählen sie zu den subantarktischen Inseln und liegen etwa 650 km südöstlich der neuseeländischen Stewart-Insel. Die höchste Erhebung ist der Mount Galloway mit 366 m. Geographie und Geologie Die Inselgruppe besteht aus der gleichnamigen Hauptinsel Antipodes Island (etwa 20 km²), der nördlich gelegenen Bollons Island (etwa 2 km²) mit dem vorgelagerten Eiland Remarkable Arch, zwei westlich gelegenen Windwardinseln, einer östlich gelegenen Leewardinsel, einem Südeiland im Südwesten und mehreren kleinen Klippen. Die mittlere Jahrestemperatur liegt bei 8 °C und die jährliche Niederschlagsmenge bei 1000 bis 1500 mm, womit die Inselgruppe auf einem Übergang von einem subpolaren (Cfc) zu einem Tundrenklima (ET) liegt. Die Inseln sind überwiegend aus Vulkaniten aufgebaut, die in Form ausgeflossener Laven die Oberfläche bedecken. Nach der Beschreibung von Patrick Marshall stehen als Gestein Basalte mit porphyrischer Textur und vulkanische Gläser an. Geschichte Entdeckung und Namensgebung Die Inseln wurden am 26. März 1800 von Henry Waterhouse, Kapitän der HMS Reliance, entdeckt und zunächst die Penantipodes genannt. Ihren Namen verdanken die Inseln dem Umstand, dass sie nahe an der antipodischen Position zu London liegen. Tatsächlich liegen sie aber einem Punkt im Meer vor Cherbourg in der Normandie im Nordwesten Frankreichs gegenüber (). Besiedlungsversuche und wirtschaftliche Nutzung Der Versuch, Rinderzucht auf den Inseln zu betreiben, scheiterte aufgrund des rauen Klimas. 1893 sank in der Nähe der Hauptinsel das Schiff Spirit of Dawn, und die Überlebenden mussten 3 Monate lang auf der Insel ausharren. 1804 begann der Robbenfang auf den Inseln, der 1814 bis 1815 mit 400.000 erlegten Tieren seinen Höhepunkt erreichte. Tierwelt Die Inseln sind neben den Bountyinseln der einzige Nistort für Kronenpinguine (Eudyptes sclateri), von denen etwa 150.000 Paare hier brüten. Daneben brüten hier ca. 50.000 Paare Felsenpinguine (Eudyptes chrysocome). Endemisch sind der Einfarblaufsittich (Cyanoramphus unicolor), der Antipoden-Ziegensittich (Cyanoramphus novaezelandiae hochstetteri), die Antipodeninselschnepfe (Coenocorypha aucklandica meinertzhagenae), und der Antipodeninselpieper (Anthus novaeseelandiae steindachneri), eine Spornpieperart. Außerdem brütet auch der seltene Antipoden-Wanderalbatros (Diomedea exulans antipodensis) auf den Inseln. Der südliche See-Elefant (Mirounga leonina) ist ebenfalls auf der Inselgruppe anzutreffen. Naturschutz Die Inseln sind seit 1998 Teil des UNESCO-Weltnaturerbes. Um die einzigartige Flora und Fauna zu erhalten, hat die neuseeländische Regierung das Betreten der Inseln verboten. Siehe auch Gatteville-le-Phare Weblinks Die Antipoden-Inseln auf heritage-expeditions.com (englisch) Detaillierte Karte der Antipoden-Inseln Einzelnachweise
Islas Antípodas

Las islas Antípodas constituyen un archipiélago deshabitado situado a unos 850 kilómetros al sudeste de isla Stewart, Nueva Zelanda. El grupo consiste en una isla principal, la isla Antipoda, de unos 20 km² de superficie, y al norte, la isla Bollons, de 2 km², además de numerosos islotes pequeños y cercanos. El punto más alto del archipiélago es el monte Galloway, de 402 m de altitud. Su nombre ha sido heredado por el concepto del lugar opuesto geográficamente a otro, dado por los ingleses que las consideraron las antípodas de Gran Bretaña, aunque realmente son las antípodas del norte de Francia. Historia El capitán Henry Waterhouse, de la Royal Navy, llegó a estas islas por primera vez en 1800, a bordo del buque HMS Reliance. Se intentó establecer ganado en las islas, pero no fue posible, y se abandonó la idea. Cuando la nave Spirit of Dawn encalló en 1893 en la costa de Bollans, once supervivientes se mantuvieron durante casi tres meses viviendo con una dieta de aves crudas. Curiosamente, en la otra punta de la isla había un depósito náufrago bien provisto. Este depósito fue encontrado y utilizado por la tripulación del Presidente Félix Faure, que naufragó en la bahía en 1908. El último naufragio en las islas Antípodas fue el del yate Totorore, con la pérdida de dos vidas en 1999. En 1886 se descubrió un fragmento de cerámica antigua polinesia enterrado en la isla principal, lo que indica visitas anteriores. El fragmento, al parecer un trozo de tazón, se expone en el museo Te Papa Tongarewa ("nuestro lugar"), el museo nacional de Nueva Zelanda en Wellington. Flora y fauna Bollans es una isla rica sobre todo en numerosas especies de aves, algunas endémicas, como el albatros de las Antípodas (Diomedea antipodensis), el perico de Reischek o perico frentirrojo de las Antípodas (Cyanoramphus hochstetteri) y el perico de las Antípodas (Cyanoramphus unicolor), y algunas gallináceas. También acoge cerca del 50 % de la población mundial de pingüinos crestados (Eudyptes sclateri). La flora de las islas se ha registrado detalladamente, e incluye algunas especies de plantas conocidas como megahierba. Patrimonio de la Humanidad Las islas son uno de los cinco subgrupos que forman las islas subantárticas de Nueva Zelanda, designadas en 1998 como Patrimonio de la Humanidad por la UNESCO (ref. 877-003, islas Snares de Nueva Zelanda, con 2097 ha).​ Los otros cuatro grupos de islas subantárticas de Nueva Zelanda en la región considerados patrimonio de la UNESCO son las islas Bounty, islas Antípodas, islas Auckland e islas Campbell. Notas
Wyspy Antypodów

Wyspy Antypodów (ang. Antipodes Islands) – grupa wysp wulkanicznych, położona na południowy wschód od Nowej Zelandii i stanowiąca część terytorium tego państwa. Oddalone są około 650 km na południowy wschód od wyspy Stewart. W skład archipelagu wchodzi główna Wyspa Antypodów o powierzchni 20 km², wyspa Bollons (około 2 km²) – oraz liczne niewielkie wysepki. Wyspy te są bezludne. Wyspy zostały odkryte w 1800. Podjęto próbę wprowadzenia na nie bydła, która jednak nie powiodła się ze względu na surowy klimat. Najdłużej na wyspie przebywało 11 rozbitków ze statku „Spirit of Dawn”, który rozbił się w 1893 u wybrzeży głównej wyspy. Przez trzy miesiące żywili się głównie surowym mięsem ptaków morskich, nie wiedząc o tym, że na drugim krańcu wyspy znajdował się dobrze zaopatrzony skład materiałów i pożywienia przeznaczony dla rozbitków. Nazwa Odkrywca, kapitan Waterhouse z HMS „Reliance”, nadał tym wyspom nazwę Penantipodes, czyli „bliskie antypodom”, ze względu na położenie bliskie antypodom Londynu. Nazwa została z czasem skrócona do Antipodes, prowadząc do nieporozumień. W rzeczywistości leżą one na antypodach gminy Gatteville-le-Phare, położonej w północnej Francji w pobliżu Cherbourga. Fauna i flora Wyspy Antypodów porastają 74 rodzime gatunki roślin, z których cztery są endemitami. Na wyspach stwierdzono występowanie 150 gatunków bezkręgowców, z których 17% uznaje się za endemiczne. Występują cztery gatunki rodzimych ptaków lądowych: modrolotka zielona (Cyanoramphus unicolor), modrolotka złotawa (Cyanoramphus (malherbi) hochstetteri), bekas auklandzki (Coenocorypha aucklandica meinertzhagenae) i świergotek antypodzki (Corydalla novaeseelandiae steindachneri), oraz sześć gatunków introdukowanych. Na wyspach gnieździ się 21 gatunków ptaków morskich, w tym albatros różowodzioby (Diomedea (exulans) antipodensis) i pingwin szczotkoczuby (Eudyptes sclateri). W 2016 roku Nowa Zelandia przeprowadziła szeroko zakrojoną akcję deratyzacyjną w celu usunięcia około 200 000 myszy domowych zawleczonych na wyspy, które zagrażały rodzimej florze i faunie. Akcja została uwieńczona sukcesem. Przypisy
Ilhas Antípodas

As Ilhas Antípodas são ilhas vulcânicas inóspitas e desabitadas da Nova Zelândia no Oceano Pacífico Sul, a sul do território principal neozelandês e a cerca de 650 km da Ilha Stewart. O grupo consiste numa ilha principal, a ilha Antípodas de 60 km² de área, a Ilha Bollons com 2 km², e numerosos pequenos ilhéus próximos. O ponto mais elevado é o monte Galloway (402 m). O seu nome foi obtido pelo termo antípoda, lugar oposto a outro, dado que os ingleses as consideraram as antípodas da Grã-Bretanha, embora na realidade sejam antípodas do norte de França. História O capitão Henry Waterhouse da marinha britânica chegou a estas ilhas pela primeira vez em 1800, a bordo do navio HMS Reliance. Tentou-se estabelecer gado nas ilhas, mas logo se abandonou a ideia. Quando o navio Spirit of Dawn encalhou em 1893 na costa de Bollans, onze sobreviventes mantiveram-se quase três meses vivendo com uma dieta de aves cruas. Curiosamente, na outra ponta da ilha havia um depósito para náufragos bem provido de mantimentos. Este depósito foi encontrado e utilizado pela tripulação do Presidente Félix Faure que naufragou na baía em 1908. O último naufrágio nas Antípodas foi o do iate Totorore, com a perda de 2 vidas em 1999. Em 1886 descobriu-se um fragmento de cerâmica antiga polinésia enterrado na ilha principal, o que indica visitas anteriores. O fragmento está exposto no museu Te Papa Tongarewa ("nosso lugar"), o museu nacional da Nova Zelândia em Wellington. Flora e fauna Bollans é rica sobretudo em numerosas espécies de aves, algumas endémicas como o albatroz-das-antípodas, o periquito-das-antípodas, e alguns galináceos. Também acolhe cerca de 50% da população mundial de pinguins de crista erecta. A flora das ilhas foi registada em pormenor e inclui algumas espécies de plantas conhecidas como megaervas. Referências
Острова Антиподов

Острова Антипо́дов (англ. Antipodes Islands) — небольшой архипелаг к юго-востоку от Новой Зеландии. Эта группа островов считается новозеландскими Внешними островами и является территорией Новой Зеландии, однако она не считается частью какого-либо региона или округа, а находится в непосредственном управлении специального органа — англ. Area Outside Territorial Authority. Острова Антиподов — Всемирное наследие ЮНЕСКО как часть Новозеландской субантарктики. Острова Антиподов являются самой дальней от Москвы сухопутной точкой на Земле (самая дальняя точка от Москвы на море расположена в 2690 км восточнее островов). Происхождение названия островов Топонимика Острова открыл офицер британского Королевского военного флота Генри Уотерхауз. В 1800 году он на военном корабле «Релианс» во время плавания из Австралии на о. Норфолк открыл группу неизвестных ранее островов. Позже острова получили название Антиподы (от греч. αντίποδες, букв. «расположенные ногами вверх», то есть жители диаметрально противоположных пунктов земного шара), которое было обусловлено положением островов в месте, почти противоположном Гринвичской обсерватории: их координаты 49° 45' ю. ш., 178° 45' в. д., а Гринвича — 51° 29' с. ш., 0° 00'. В то же время, на французских картах острова обозначаются как Антиподы Парижа. Современное нормативное русское название В русском языке в дореформенной орфографии закрепилось название — «островъ Антиподовъ» (название главного острова архипелага). В марте 1973 года были официально утверждены правила по русской передаче английских географических названий. Согласно уточнённым правилам транскрипции острова должны называться «Антиподис» (англ. Antipodes Islands). Однако была сохранена традиционная форма названия — острова «Антиподов». В 1986 году в Словаре географических названий зарубежных стран также зафиксировано нормативное написание названия в традиционной форме острова «Антиподов», обязательное для использования всеми советскими министерствами, ведомствами, учреждениями, предприятиями и организациями. География Площадь архипелага — 20,97 км². Из островов крупнейшие: остров Антиподов — около 20 км² (), остров Болланс — около 2 км² () и большое количество маленьких островков и скал. Климат островов суров и негостеприимен, однако, это излюбленное место птичьих базаров. На островах живут также антиподские попугаи и какарики Райшека (прыгающие попугаи). История Острова были открыты в 1800 году. В 70е годы XX века были описаны и картографированы советскими учеными Сергеем Рогановым и Максимом Соловьевым. Население Постоянных жителей на островах нет, лишь изредка архипелаг посещают научные экспедиции и редкие туристы. Примечания Ссылки Антиподов остров // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп.). — СПб., 1890. — Т. Ia. — С. 842.
Antipodi (otočje)

Antipodi (angleško Antipodes Islands) so negostoljubna in nenaseljena otoška skupina, ki ozemeljsko pripada Novi Zelandiji. Leži na 49°41′ južne zemljepisne širine in 178°48′ vzhodne zemljepisne dolžine. Od najjužnejšega dela Stewartovega otoka (Raikure), ki leži ob obali Nove Zelandije, so oddaljeni 650 kilometrov v jugovzhodni smeri. Antipode so prvič kartirali leta 1800. Kratek poskus, da bi na otoku naselili živino, zaradi neugodnega podnebja ni bil uspešen. Ko je leta 1893 na obalo glavnega otoka nasedla ladja Spirit of Dawn (Duh zore), je enajsterica brodolomcev na otoku prebivala skoraj tri mesece in živela od surovih morskih ptic, na drugi strani otoka pa se je nahajalo dobro založeno skladišče s hrano za brodolomce. Otoško skupino sestavlja glavni otok s površino 60 km², Bollansov otok (Bollans Island) na severu z 2 km² in številni majhni otočki ter čeri. Najvišji vrh je Mount Galloway z 366 metri. Ime so otoki dobili po svojem položaju, domnevno antipodnem Veliki Britaniji. Čeprav so temu res najbližje kopno, je njihov položaj v resnici antipoden točki, ki leži nekaj kilometrov vzhodno od Cherbourga na severni obali Francije.
Антиподска острва

Антиподска острва (Antipodes Islands) се налазе 860 km југоисточно од Новог Зеланда, којем и припадају. Географске координате су 49°40′0.12″ ј. г.ш и 178°46′0″ и. г.д. То су вулканска, ненасељена острва. Име су им дали Британци мислећи да су антипод Велике Британије на Земљиној површини, али супротна тачка ових острва се у ствари налази у Француској. Географија Главно, доминантно величином у овом архипелагу, јесте Антиподско острво (20 km²). Друго, али знатно мање од главног је острво Болонс (Болонсово острво, 2 km²), североисточно од њега. У близини Болонса је још мање острво Арчвеј. Западно од Антиподског су острва Винвард (Острва приветрине), а источно острво Ливард (Острво заветрине). Највиши врх Антиподских острва је активни вулкан Галовеј (366 m) на главном острву. У његовој близини је други по висини врх Вотервеј (361 m). Историја Не постоје докази да су острва посећивана пре европских истраживања. Први пут су мапирана 1800. године од стране Хенрија Вотерхауса, капетана британског брода Релијанс. Убрзо су острва почели да посећују ловци на фоке крзнашице, посебно у периоду 1805-1807. године, када је на њему боравило осамдесетак људи. Сукобљавали су се британски и амерички трговци крзном. Каснији покушаји гајења говеда су пропали, а острва су остала ненасељена. Било је случајева да су бродоломници овде проналазили спас, као 1893. године (16 људи), када су преживљавали 87 дана, пре него што их је покупио пароброд. Фауна острва Острва су станиште великог броја морских и других врста птица. На њима живи ендемични папагај, антиподски какарики (Cyanoramphus unicolor). Антиподска шљука (Coenocorypha aucklandica meinertzhagenae)је подврста субантарктичке шљуке, која живи и на околним острвима. Међу морским птицама се истичу пингвини, албатроси и бурнице. Чести су жутоухи и склатерови пингвини. Склатеров пингвин (Eudyptes sclateri) се гнезди само на овим острвима и суседном Баунтију. Гнезди се и више врста албатроса, међу којима и антиподски (Diomedea antipodensis). Референце Спољашње везе
Antipodöarna

Antipodöarna (engelska: Antipodes Islands) är en ögrupp bland Nya Zeelands subantarktiska öar i södra Stilla havet. Geografi Antipodöarna ligger ca 650 km sydöst om Sydön. De geografiska koordinaterna är 49°41′ S och 178°46′ Ö. Ögruppen är av vulkaniskt ursprung och har en area om ca 62 km². Huvudön Antipode Island är cirka 8 km lång med en bredd på ca 5 km. Lite utanför ligger en rad småöar där de största är Bollons Island i norr med ca 2 km² samt Windward Islets, Leeward Islets och Archway Island. Öarna är obebodda och högsta höjden Mount Galloway finns på huvudön med ca 400 m ö.h. Antipodöarna är vid sidan av Bountyöarna tofspingvinens (Eudyptes sclateri) enda häckningsplats. Vidare är området häckningsplats för papegojan Cyanoramphus unicolor och en rad sjöfåglar, bland annat albatrosser. Området är även en plats där sydliga sjöelefanter (Mirounga leonina) fortplantar sig. Historia Området upptäcktes och utforskades 1800 av brittiske kapten Henry Waterhouse på fartyget "Reliance". De ansågs då ligga på den direkta motpunkten (antipod) till Storbritannien, men i själva verket ligger motpunkten nära den lilla franska staden Gatteville-le-Phare, som ligger nära Cherbourg. Öarna är den landmassa som ligger längst bort från Sverige, mätt från Stockholm, på jordklotet. Från 1804 var området jaktmark för sälfångare vilket ledde till att sälarna snart var utrotade i området. I början på 1880-talet blev området en kort tid jaktmarker för pingvinjägare efter dåtidens muffmode. Området upptogs på Unescos världsarvslista 1998 och numera krävs särskilt tillstånd för att landstiga på öarna. Externa länkar om Antipodesöarna (engelska) karta över Antipodesöarna (engelska) bild på Antipodesöarna (engelska) om Antipodes papegojan (engelska)
Острови Антиподів

Острови Антиподів (маор. Moutere Mahue, досл. «Покинутий острів») — невеликий архіпелаг на південний схід від Нової Зеландії. Острови були відкриті в 1800 році. Площа архіпелагу — 60 км². Найбільші острови в архіпелазі — острів Антиподів (20 км²), острів Болланс (2 км²), також є велика кількість маленьких острівців та скель. Свою назву острови отримали за протилежні відносно Великої Британії географічні координати. Водночас на французьких картах острови позначаються як Антиподи Парижа. Клімат островів суворий і негостинний, однак, це улюблене місце пташиних базарів. На острові живуть рідкісні антиподські папуги. Постійних жителів на островах немає, лише зрідка архіпелаг відвідують наукові експедиції та поодинокі туристи. Острови Антиподів — Світова спадщина ЮНЕСКО як частина Новозеландської Субантарктики. Див. також Субантарктичні острови Нової Зеландії Примітки Посилання Острови на сайті heritage-expeditions.com Детальна карта островів
Cardinal McKeefry Catholic Primary School

Cardinal McKeefry School, originally Marist Brothers' Thorndon, was a Catholic primary and intermediate school for girls and boys catering from Year 1 to Year 8 (5 to 13 years old). The school traced its origins to the Marist Brothers' first school opened in New Zealand in 1876. It was opened in 1970 by Cardinal Peter McKeefry and named after him. It closed at the end of 2025. Location Cardinal McKeefry was located in Wellington New Zealand, in the city's western suburbs. It was a 9-minute drive from the Wellington CBD, and close to the suburbs of Karori, Kelburn, Northland, Wilton, Wadestown and Ngaio. Students from further afield also attended. History The school succeeded the first New Zealand Marist Brothers' School which commenced in Boulcott Street in 1876. That school was relocated to Hawkestone Street in 1911 and as Marist Thorndon offered education for boys from Year 4 – Year 8 (i.e. generally boys aged from 9 to 12). The school shifted in stages to its final site when the Hawkestone St site was taken under the Public Works Act 1928 for the Wellington Urban Motorway. The school was opened in 1970 by Cardinal McKeefry and was named after him. In August 1978 Bishop Owen Snedden, Auxiliary Bishop of Wellington and Episcopal Vicar for Education, signed the integration agreement for Cardinal McKeefry Catholic Primary School and, with St Bernard's School, Brooklyn, it became one of the first two schools to be integrated into the State education system under the Private Schools Conditional Integration Act 1975. The school ceased to be a boys-only, years 4 to 8 school and became a State-Integrated, full primary, co-educational, school. Cardinal McKeefry Catholic Primary School closed permanently on 15 December 2025. School activities Students took part in a range of activities within the school, Wellington City and further afield. These included singing and choral festivals, arts and technology classes, cultural activities and regional sporting events. Regular educational trips and visits took place to venues such as the Museum of New Zealand 'Te Papa' in downtown Wellington, and the nearby Karori Wildlife Sanctuary. School size, character and facilities In 2020, the school had 83 students. By November 2024, it only had 17. The school charter included 'Catholic character' which involved curriculum covering spirituality, concepts of inclusiveness and respect for diversity. An after school care service operated. Grass playing fields and hard surface outdoor spaces were present on-site. Children walked or caught a bus to and from school, and a drop off area was within the school grounds for those who arrived by car. References
Cardrona

Cardrona est une station de sports d'hiver de l'Île du Sud de la Nouvelle-Zélande. Situation La station est située près de Wanaka, à 5 heures de route de Christchurch et 50 minutes de Queenstown. On y skie de fin juin à début octobre. Pistes Les pistes de ski, desservies par 6 remontées mécaniques, s'étendent sur 345 hectares, entre 1 260 m et 1 860 m d'altitude. Environ 25 % des pistes sont destinées aux débutants, 25 % sont de niveau intermédiaire, 30 % de niveau avancé et 20 % de niveau expert. Deux rampes de halfpipe permettent de pratiquer le snowboard. Il y a aussi un « centre de hautes performances » destiné à la formation des skieurs et snowboardeurs plus expérimentés. Histoire La station de Cardrona a été fondée par John et Mary Lee, des résidents de la vallée de Cardrona. Elle ouvrit en 1980 ; il tomba tant de neige cet été là que la station ne put ouvrir que pendant trois semaines. John Lee n'était pas skieur, et fit construire les bâtiments au milieu de la station, à 1 670 m d'altitude - chose rare pour une station de ski. La station fut achetée par les Vealls of Melbourne en 1989. Cette année-là fut construite la rampe, qui est la première rampe internationale de Nouvelle-Zélande. En 2013, la société néo-zélandaise Real Journeys racheta la station. Anecdote Il y eut pendant un temps une tradition, pour les femmes, de laisser un soutien-gorge sur la clôture de soutiens-gorge de Cardrona en quittant la station. Liens externes (en) Site officiel Notes et références Notes Références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Cardrona Alpine Resort » (voir la liste des auteurs). Portail des sports d’hiver Portail de la Nouvelle-Zélande