Universitat de Leiden

La Universitat de Leiden (en neerlandès, Universiteit Leiden) és a la ciutat de Leiden (Països Baixos) i té el títol d'universitat més antiga de les Províncies Unides. Leiden és ciutat universitària des del 1575. La Universitat de Leiden, la Universitat de Göttingen i la Universitat de Berlín són reconegudes com el bressol de la llibertat acadèmica. En el Rànquing de Xangai de 2021 estava classificada la 83a del món. La ciutat de Leiden va tenir un paper important en la Guerra dels Vuitanta Anys. El 1572, la ciutat va triar estar de part de la revolta antiespanyola. El governador dels Països Baixos, Lluís de Requesens, assetja la ciutat el 1574. El setge de Leiden va durar des del maig fins al 3 d'octubre de 1574, quan la ciutat va ser alliberada gràcies a la destrucció dels dics, possibilitant així l'accés dels bots amb provisions per als habitants de la ciutat. Després de la resistència oposada al setge, se li concedeix a la ciutat la universitat el 1575. Amb la seva fundació, el stadthouder Guillem I d'Orange-Nassau va mostrar el seu agraïment i reconeixement als pobladors de Leiden, que havien resistit el setge per part dels espanyols en nom del rei Felip II. La tradició conta que es va oferir als habitants de Leiden la possibilitat de triar entre la universitat i certa exempció d'impostos. L'alliberament de Leiden encara se celebra amb grans esdeveniments, cada 3 d'octubre. Des d'aleshores, la universitat, els estudiants i les cases d'estudiants són un factor dominant en la imatge de la ciutat. La Universitat de Leiden és coneguda també pels seus múltiples avenços, incloent-hi la seva famosa ampolla de Leiden, un condensador fet a partir d'una ampolla de vidre, inventat a Leiden per Pieter van Musschenbroek el 1746 (en realitat, va ser inventat simultàniament per Ewald Georg von Kleist a Alemanya, però preval el nom ampolla de Leiden). Un altre avenç va ser la criogènia: Heike Kamerlingh Onnes (guanyador del Premi Nobel de Física a 1913) liquà heli per primera vegada (1908) i, posteriorment, va aconseguir arribar a una temperatura de menys d'un grau per sobre del zero absolut. Albert Einstein també va passar cert temps a la Universitat de Leiden, durant els primers anys, així com cap a la meitat de la seva carrera. Història Fundació i història primerenca El 1575, la República Holandesa emergent no tenia universitats al seu cor nord. Les altres universitats dels Països Baixos dels Habsburg eren la Universitat de Lovaina i la Universitat de Douai, situades en una zona sota ferm control espanyol. El príncep Guillem va fundar la Universitat de Leiden per donar als Països Baixos del Nord una institució que pogués educar els seus ciutadans en religió i proporcionar al govern homes educats en tots els camps. Es diu que l'elecció va recaure sobre Leiden com a recompensa per l'heroica defensa de Leiden contra els atacs espanyols el 1574. El nom de Felip II d'Espanya, l'adversari de Guillem, apareix al certificat oficial de fundació, ja que encara era el comte de jure d'Holanda. Felip II va prohibir a tots els seus súbdits estudiar a Leiden. La nova institució es va ubicar inicialment al Convent de Santa Bàrbara, després es va traslladar a l'església Faliede Bagijn el 1577 (actual ubicació del museu universitari) i el 1581 a un antic convent de monges cistercenques, un lloc que encara ocupa, tot i que l'edifici original va ser destruït per un incendi el 1616. La reputació de la Universitat de Leiden es va crear en part per la presència d'acadèmics com Justus Lipsius, Joseph Scaliger, Franciscus Gomarus, Hugo Grotius, Jacobus Arminius, Daniel Heinsius i Gerhard Johann Vossius en els cinquanta anys posteriors a la seva fundació. A la dècada de 1640, s'hi van matricular més de cinc-cents estudiants de tota Europa, convertint-la en la universitat protestant més gran. Baruch Spinoza va descobrir l'obra de Descartes en part a la Universitat de Leiden, que va visitar diverses vegades per períodes d'estudi. Al segle xviii, Jacobus Gronovius, Herman Boerhaave, Tiberius Hemsterhuis i David Ruhnken es trobaven entre els acadèmics de renom de la universitat. El 1896, Pieter Zeeman va descobrir l’efecte Zeeman a la institució i poc després va ser explicat per Hendrik Antoon Lorentz. Al primer laboratori universitari de baixa temperatura del món, la professora Heike Kamerlingh Onnes va aconseguir una temperatura només un grau per sobre del zero absolut. El 1908, també va ser el primer a aconseguir liquar l'heli i ha jugat un paper en el descobriment de la superconductivitat en els metalls. Avui dia La Biblioteca Universitària té més de 5,2 milions de llibres i cinquanta mil revistes. També té col·leccions de manuscrits occidentals i orientals, llibres impresos, arxius, gravats, dibuixos, fotografies, mapes i atles. Alberga les col·leccions més grans del món sobre Indonèsia i el Carib, recollides per l’Institut Scaliger, que estudia uns quants aspectes de la transmissió del coneixement i les idees a través de textos i imatges des de l'antiguitat fins a l'actualitat. El 2005, es va descobrir el manuscrit d’Einstein sobre la teoria quàntica del gas ideal monoatòmic (la condensació d'Einstein-Bose) en una de les biblioteques de Leiden. Associacions El 2012, Leiden va signar una aliança estratègica amb la Universitat Tecnològica de Delft i la Universitat Erasmus de Rotterdam perquè les universitats augmentessin la qualitat de la seva recerca i docència. La universitat també és la seu no oficial del Grup Bilderberg, una reunió de figures polítiques i econòmiques d'alt nivell d'Amèrica del Nord i Europa. La Universitat de Leiden es va associar amb la Facultat de Dret de la Universitat de Duke a partir del 2017 per dur a terme un programa conjunt d'estiu sobre dret global i transnacional des del seu campus de la Haia. Ubicació i edificis La universitat no té un campus central; els seus edificis estan repartits per la ciutat. Alguns edificis, com el Gravensteen, són molt antics, mentre que Van Steenis, Lipsius i Gorlaeus són molt més moderns. Entre les institucions afiliades a la universitat hi ha el KITLV o Institut Reial Neerlandès d'Estudis del Sud-est Asiàtic i del Carib (fundat el 1851), l'Observatori de Leiden 1633; el Museu d'Història Natural, amb un gabinet anatòmic molt complet; el Rijksmuseum van Oudheden (Museu Nacional d'Antiguitats), amb departaments egipcis i indis especialment valuosos; un museu d'antiguitats neerlandeses des dels primers temps; i tres museus etnogràfics, el nucli dels quals eren les col·leccions japoneses de Philipp Franz von Siebold. Els laboratoris anatòmics i patològics de la universitat són moderns, i els museus de geologia i mineralogia han estat restaurats. L’Hortus Botanicus (jardí botànic) és el jardí botànic més antic dels Països Baixos i un dels més antics del món. Experts han cultivat acuradament plantes d'arreu del món durant més de quatre segles. El jardí Clusius (una reconstrucció), l'Orangerie del segle xviii amb les seves monumentals plantes en test, la rara col·lecció d'arbres històrics centenaris, el Museu Memorial Siebold japonès que simbolitza el vincle històric entre Orient i Occident, els hivernacles tropicals amb les seves col·leccions de plantes de classe mundial, i la plaça central i el Conservatori que exhibeixen plantes exòtiques de Sud-àfrica i el sud d'Europa. Zweetkamertje La holandès: Zweetkamertje és una petita cambra a l'edifici de l'Acadèmia de la universitat, tradicionalment utilitzada pels candidats a doctorat que esperen els resultats de les seves defenses de doctorat. La sala és coneguda per les seves parets cobertes amb les signatures dels graduats, incloent-hi figures notables com Winston Churchill, Nelson Mandela i membres de la família reial holandesa. Originalment servia com a sala de reunions per als conservadors de la universitat, la Zweetkamertje es va associar amb els exàmens de doctorat al segle xviii. Els candidats esperaven en aquesta sala abans de defensar les seves tesis, sovint experimentant una ansietat considerable, d'aquí el nom. Amb el temps, es va convertir en costum que els candidats seleccionats inscrivissin els seus noms a les parets com a ritu de pas. La tradició de signar les parets de la Zweetkamertje és un aspecte preuat del patrimoni de la Universitat de Leiden. La sala compta amb milers de signatures, incloses les de doctors honoris causa. El 2014, una campanya de micromecenatge va recaptar amb èxit fons per restaurar el guix deteriorat de la sala, garantint la preservació d'aquest registre històric únic. Campus La Haia El 1998, la universitat es va expandir a La Haia, que s'ha convertit en la seu del Campus La Haia, amb sis de les set facultats representades i la seu exclusiva de la Facultat de Governança i Afers Globals, Estudis Internacionals i el Leiden University College La Haia, una facultat d'arts liberals i ciències. Aquí, la universitat ofereix cursos acadèmics en els camps del dret, les ciències polítiques, l'administració pública i la medicina. Ocupava diversos edificis al centre de la ciutat, inclòs un edifici universitari a Lange Voorhout, abans de traslladar-se al nou edifici "Wijnhaven" a Turfmarkt el 2016. La Facultat de Governança i Afers Globals es va establir el 2011, juntament amb la Facultat d'Universitats, i és un dels programes més grans de la Facultat d'Humanitats, Estudis Internacionals. Des del 2017, el Centre Mèdic de la Universitat de Leiden també té una sucursal al Campus de La Haia. Organització La universitat està dividida en set facultats principals que ofereixen aproximadament 50 programes de grau i més de 100 programes de postgrau. Arqueologia Ciències Ciències Socials i del Comportament Dret Governança i Afers Globals Humanitats Medicina / LUMC Perfil acadèmic Estudis de grau La majoria dels departaments de la universitat ofereixen els seus propis programes de grau. Els programes de grau condueixen a un títol de BA, B.Sc. o LL. B. Altres títols, com ara B.Eng. o BFA, no s'atorguen a la Universitat de Leiden. Estudis de postgrau Els estudiants poden triar entre una gamma de programes de postgrau. La majoria dels programes de grau esmentats anteriorment es poden continuar amb un programa de postgrau general o especialitzat. La Universitat de Leiden ofereix més de 100 programes de postgrau que condueixen a títols de MA, MSc, MPhil o LLM. El MPhil és el títol de postgrau més avançat i l'atorguen departaments universitaris seleccionats (principalment en els camps d'arts, ciències socials, arqueologia, filosofia i teologia). L'admissió a aquests programes és molt selectiva i està dirigida principalment a aquells estudiants que opten per una carrera acadèmica o abans d'entrar al dret o la medicina. Tradicionalment, el títol de MPhil permetia al seu titular ensenyar a nivell universitari com a professor associat. Programes de doctorat A més, la majoria de departaments, instituts (de recerca) afiliats o facultats ofereixen programes o places de doctorat, que condueixen al títol de doctor. La majoria dels programes de doctorat que ofereix la universitat es concentren en diverses escoles o instituts de recerca. Escoles de recerca i instituts afiliats La Universitat de Leiden té més de 50 escoles i instituts de recerca i postgrau. Alguns d'ells estan totalment afiliats a una facultat de la universitat, mentre que d'altres són instituts interfacultatius o interuniversitaris. Professors il·lustres Willebrord Snel van Royen -Snellius- (1580 - 1626), professor de matemàtica des del 1613. Conegut principalment per la llei de Snell sobre la refracció de la llum, desenvolupà estudis en el camp de la trigonometria i la mesura de la Terra. Referències Bibliografia W. Otterspeer: The Bastion of Liberty. Leiden University Today and Yesterday. Amsterdam University Press, 2008. ISBN 978-90-8728-030-7 Th. Lunsingh Scheurleer & G.H.M. Posthumus Meyjes (ed.): Leiden University in the seventeenth century. An exchange of learning. Leiden, Brill, 1975. ISBN 90-04-04267-9 Vegeu també Biblioteca de la Universitat de Leiden Enllaços externs Universitat de Leiden - Lloc web oficial (neerlandès)