Stolnica sv. Martina, Utrecht

Katedrala sv. Martina, Utrecht ali cerkev Dom ( nizozemsko Domkerk), je gotska cerkev, posvečena svetemu Martinu Tourskemu, ki je bila v srednjem veku katedrala utrechtske škofije. Je edina katedrala na Nizozemskem, ki je obstajala pred reformacijo. Leta 1580 je bila spremenjena v protestantsko cerkev. Nekoč je bila največja cerkev na Nizozemskem, vendar se je ladja leta 1674 v nevihti zrušila in ni bila nikoli obnovljena, zaradi česar je stolp ostal izoliran od vzhodnega konca. Na skupnem zasedanju Odbora za svetovno dediščino leta 2021 in 2022 so bili katedrala, stolp katedrale in trg katedrale vpisani na seznam svetovne dediščine Unesca kot del spodnjegermanskega limesa zaradi rimskih arheoloških ostankov na trgu. Opis Stavba je edina cerkev na Nizozemskem, ki zelo spominja na slog klasične gotske arhitekture, kot se je razvila v Franciji. Vse druge gotske cerkve na Nizozemskem spadajo v eno od številnih regionalnih različic. Za razliko od večine svojih francoskih predhodnic ima stavba le en stolp, visok 112 m stolp stolnice, ki je zaščitni znak mesta. Do cerkvene reorganizacije leta 1559 je bila Stolna cerkev edina katedrala na severu Nizozemskih dežel, območju, ki približno ustreza današnji Nizozemski. Do začetka gradnje katedrale sv. Bava v Haarlemu leta 1898 je bila edina cerkev na Nizozemskem, zgrajena kot katedrala. Od cerkvene stavbe so danes ostali le kor, transept in stolp. Cerkvena ladja, ki ni bila nikoli dokončana, se je leta 1674 zaradi naravne nesreče zrušila. Zaradi tega sta se stolp stolnice in preostali del katedrale odlomila. Kompleks katedrale vključuje tudi Križni hodnik in veliko kapiteljsko dvorano (danes avditorij Univerze v Utrechtu), kjer je bila leta 1579 podpisana Utrechtska zveza. Majhna kapiteljska dvorana kompleksa katedrale, ki je bila zgrajena ob zahodni strani križnega hodnika, je bila porušena v devetnajstem stoletju. Kljub manjkajoči ladji in hudemu uničenju, ki ga je povzročil prehod v protestantizem okoli leta 1578–1580, je utrechtska katedrala eden najpomembnejših gotskih spomenikov na Nizozemskem. Bila je tudi eden najzgodnejših primerov gotske arhitekture na Nizozemskem in edina stavba v tej državi, katere slog je zelo podoben klasični francoski gotiki. Pred sedanjo katedralo je bila zgrajena romanska katedrala . V srednjem veku je bil katedrali priključen kapitelj kanonikov, ki je imel svojo teritorialno suverenost, parcelo, nad katero posvetne oblasti niso imele besede. Poleg same katedrale so tu stale rezidence kanonikov , od leta 1040 do 1253 pa je bila tu tudi palača Löfen sveto rimskega cesarja. Suverenost katedrale je na južni strani mejila na teritorialno suverenost cerkve sv. Salvatorja ali stare münsterske cerkve in škofovega posestva, na katerem je bila zgrajena njegova palača. Med tema dvema cerkvama je na posestvu sv. Salvatorja stala tretja majhna cerkev, kapela svetega Križa. Zgodovina Prvo kapelo v Utrechtu so okoli leta 630 n. št. ustanovili frankovski duhovniki pod pokroviteljstvom merovinških kraljev, vendar je bila kmalu zatem uničena med napadom Frizijcev na Utrecht. Lokacija te prve kapele v Utrechtu ni znana. Sveti Willibrord (umrl 739), apostol Frizijcev, je na mestu sedanje stavbe (ali blizu njega) postavil drugo kapelo, posvečeno svetemu Martinu. To cerkev so Normani uničili v 9. stoletju med enim od svojih številnih napadov na Utrecht. V 10. stoletju jo je obnovil škof Balderic. V tem obdobju je cerkev sv. Martina postala glavna cerkev v Utrechtu, sedež škofa. Cerkev je imela svojo majhno teritorialno zaprtost (znano kot "imuniteta") in jo je vodil stolni kapitelj kanonikov, ki so običajno pripadali plemstvu. Cerkev je bila večkrat uničena v požarih in nato obnovljena. Cerkev v romanskem slogu je dal zgraditi škof Adalbold in jo posvetil leta 1023. Domneva se, da je bila središče križno oblikovanega konglomerata petih cerkva, imenovanega Kerkenkruis, zgrajena v spomin na Konrada II. Ta stavba, znana tudi kot Adalboldova katedrala (Dom), je bila delno uničena v požaru leta 1253, ki je opustošil velik del Utrechta, zaradi česar je škof Henrik Vianenski leta 1254 začel gradnjo sedanje gotske zgradbe. Gradnja gotske katedrale se je nadaljevala v 16. stoletju. Prvi del, ki je bil zgrajen, je bil kor. Gradnja stolpa katedrale se je začela leta 1321 in končala leta 1382. Po letu 1515 je nenehno zmanjševanje financiranja preprečilo dokončanje tega gradbenega projekta, o katerem obstaja skoraj popolna vrsta gradbenih poročil. Leta 1566 je večji del Nizozemskih dežel zajel Beeldenstorm ali bes ikonoklastov, ki ga je upravičevalo kalvinistično prepričanje, da so kipi v božji hiši malikovalske podobe, ki jih je treba uničiti. Posledično je bilo uničenih veliko okraskov tako na zunanjosti kot v notranjosti katedrale. Leta 1580 je mestna uprava Utrechta katedralo prepustila iz utrechtske škofije lokalnim kalvinistom. Od takrat naprej so v stavbi potekale protestantske maše z eno kratko izjemo, leta 1672 in 1673 med francosko-nizozemsko vojno, ko so v katedrali spet potekale katoliške maše. Leto po umiku Francozov se je 1. avgusta 1674 med močnim neurjem, ki je povzročilo tornado, zrušila še vedno nedokončana in nezadostno podprta ladja. V naslednjih stoletjih je velik del ogromne stavbe še bolj propadel. Zaradi obupnega stanja katedrale so v devetnajstem stoletju sledili manjši obnovitveni posegi, v začetku dvajsetega stoletja pa so sledile večje prenove z namenom, da bi katedralo vrnili v prvotno stanje. Vendar ladja ni bila nikoli obnovljena. Katoliška cerkev je po reformaciji ostala močna v Utrechtu, vendar je bila zakonsko dolžna diskretno bogoslužiti v tajnih cerkvah ( schuilkerken Ena od teh cerkva, cerkev sv. Gertrude, je kasneje postala glavna katedrala Starokatoliške cerkve na Nizozemskem. Katoliška cerkev je med ponovno vzpostavitvijo škofovske hierarhije na Nizozemskem leta 1853 nekdanjo karmeličansko cerkev sv. Katarine razglasila za katedralo rimskokatoliške nadškofije Utrecht. Današnja cerkev Od cerkve sv. Martina so danes ostali kor, transept in stolp stolnice. Osrednja ladja katedrale, ki se je zrušila v nevihti leta 1674, je zdaj trg z velikimi drevesi, Domplein . Kamni v različnih barvah na tlakovcu označujejo prvotne obrise cerkve. Samostan in kapiteljska dvorana na jugu, slednja je danes pomembna dvorana Univerze v Utrechtu, sta prav tako še vedno nedotaknjena v svoji prvotni obliki in stanju. V kapiteljski dvorani je bila podpisana Utrechtska unija, ustanovni dokument Republike sedmih združenih Nizozemskih. Leta 2004, 750 let po začetku gradnje, so bili porušeni deli začasno obnovljeni z odri. Tudi oder je bil v nevihti porušen, tako kot prvotna ladja. Leta 2013 se je začel projekt razkrivanja arheoloških artefaktov katedrale. Od leta 2019 stolp cerkve Dom doživlja obsežno prenovo. Ko je bil med novembrom 2021 in julijem 2022 cerkveni zvonik začasno odstranjen, je Nieuwe Kerk (Nova cerkev) v Delftu za kratek čas postala cerkev z najvišjim stolpom na Nizozemskem. Prenovitvena dela so bila končana leta 2024, stolp pa je bil uradno odprt z novo razsvetljavo novembra 2024. Pokopi in spomeniki v Domu Utrecht je bilo pomembno mesto v zahodnem Svetem rimskem cesarstvu in je imelo še posebej tesne vezi z cesarsko dinastijo Salijcev. V zgodnjem srednjem veku je bil sveti rimski cesar vedno častni kanonik stolnice. Cesar Konrad II. in cesar Henrik V. sta umrla v Utrechtu leta 1039 oziroma 1125. Njuna drobovje in srca so bila pokopana v stolnici. Skromni "cesarski kamni" (keizerssteentjes) v tleh kora stolnice spominjajo na to. Edina pomembna srednjeveška grobnica, ki je v katedrali ostala relativno nepoškodovana, je grobnica škofa Guya iz Avesnesa iz 14. stoletja, brata Janeza II., grofa Holandskega, Hainauta in Zelandije. V katedrali je še veliko drugih lepo izrezljanih nagrobnih plošč in spomenikov. Posebej velja omeniti monumentalni kenotaf, v katerem je bilo srce škofa Jurija Egmondskega iz 16. stoletja. Bibliografija Borst, P. (1997). Graven en begraven in de Dom van Utrecht (v nizozemščini). Bunnik: Reinders. ISBN 9789072507266. Bruin, Renger E. de, ur. (2000). Geschiedenis van de stad Utrecht : "een paradijs vol weelde" (v nizozemščini). Utrecht: Matrijs. ISBN 9789053451755. Hulzen, Albertus van (1944). Utrecht, De Geschiedenis en de Oude Bouwwerken. Heemschut-serie (v nizozemščini). Zv. deel 39. Amsterdam: Albert de Lange. OCLC 645419597. Zunanje povezave domkerk.nl, uradna spletna stran cerkve