NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sint-Janskerk (Maastricht)

Sint-Janskerk (kostel svatého Jana) je protestantský kostel v centru holandského města Maastricht. Nachází se v bezprostřední blízkosti katolického kostela Servaasbasiliek. Historie První zmínka o kostele Sint-Janskerk je z roku 1218. Jako farní kostel byl postaven přímo vedle staršího kostela sv. Servatia. V roce 1366 se během bouře stará věž zhroutila. Ve druhé polovině 15. století byla postavena současná věž s výškou 79 metrů. V roce 1632 kostel přešel kostel do správy protestantské církve. Od 18. století byly prováděny různé renovace. Při poslední velké rekonstrukci v roce 1984 získala kostelní věž svou charakteristickou červenou barvu. Varhany V roce 1780 Joseph Binvignat přestavěl stávající varhany s použitím původního historického materiálu (příslušné registry jsou označeny písmenem "H"). V roce 1992 prošly varhany další rekonstrukcí. Nástroj má 25 registrů na dvou manuálech. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Sint-Janskerk (Maastricht) na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Sint Janskerk na Wikimedia Commons
Sint-Janskerk (Maastricht)

Die Sint-Janskerk (deutsch Johanneskirche) ist ein Kirchengebäude der Protestantischen Kirche in den Niederlanden im Zentrum der niederländischen Stadt Maastricht. Die Kirche liegt in unmittelbarer Nachbarschaft zur katholischen Servaasbasiliek. Das Gotteshaus ist seit dem Jahr 1966 als Rijksmonument eingestuft. Geschichte Die Sint-Janskerk wird erstmals 1218 erwähnt. Als Pfarrkirche war sie unmittelbar neben der älteren Stiftskirche St. Servatius errichtet worden. Ihr alter Turm stürzte 1366 bei einem Sturm ein. In der zweiten Hälfte des 15. Jahrhunderts wurde der heutige, 79 Meter hohe Turm errichtet. 1632 ging die Kirche an die Protestanten über. Seit dem 18. Jahrhundert sind diverse Renovierungen belegt. In der letzten großen Renovierung 1984 erhielt der Kirchturm seine charakteristische rote Farbe. Orgel Die Orgel wurde 1992 von der Orgelbaufirma L. Verschueren in dem vorhandenen Orgelgehäuse aus dem Jahre 1780 (Joseph Binvignat) erbaut, wobei teilweise Pfeifenmaterial aus der historischen Orgel Wiederverwendung fand (entsprechende Register sind mit „H“ gekennzeichnet). Das Schleifladen-Instrument hat 25 Register auf zwei Manualen und Pedal. Die Trakturen sind mechanisch. Weblinks Website der Kirche (niederländisch) Einzelnachweise
Chiesa di San Giovanni (Maastricht)

La chiesa di San Giovanni (in olandese Sint-Janskerk) è una chiesa protestante situata nel centro di Maastricht. La chiesa si trova a fianco della Basilica di San Servazio, il coro di entrambe si affaccia su Vrijthof, la più grande piazza della città. Nel corso della ristrutturazione del 1984 la torre campanaria venne dipinta del caratteristico colore rosso. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa di San Giovanni Collegamenti esterni Sito ufficiale, su stjanskerkmaastricht.nl.
Wooncoöperatie De Warren

Wooncoöperatie De Warren is de eerste gerealiseerde zelfbouw-wooncoöperatie van Amsterdam. Zij won in april 2018 de tender voor de pilot-wooncoöperatie, uitgeschreven door de Gemeente Amsterdam. Het gebouw is begin 2023 opgeleverd op Centrumeiland, een nieuw deel van IJburg. Omschrijving Het gebouw werd rond 2018 ontworpen door Nutrified Architecture in Bergen (Noord-Holland) en tussen 2021 en 2023 gebouwd aan de Nydia Ecurystraat. Het bestaat uit 36 sociale- en middeldure huurwoningen. Daarnaast is 800 vierkante meter, of 30 procent van het gebouwoppervlak, gereserveerd voor collectieve voorzieningen zoals een auditorium, danszaal, muziekstudio, kantoor, klusruimte en kinderspeelkamer. De Warren is ontwikkeld door de wooncoöperatie zelf en wordt ook beheerd door de bewoners. De lessen die zij leerde tijdens het proces zijn gepubliceerd op de website onder een kennisbank, via een webinar en de documentaire 'Samenwonen: het verhaal van De Warren'. Mede dankzij het succes van De Warren besloot de gemeente Amsterdam om het wooncoöperatiebeleid op te schalen en meer kavels uit te geven. In 2023 won De Warren de publieksjuryprijs van de Amsterdamse Architectuur Prijs (AAP). In 2024 ontving zij een eervolle vermelding bij de uitreiking van het Beste Gebouw van het Jaar vanuit de BNA. En in 2024 won zij de Amsterdamse Nieuwbouwprijs met 25% van de stemmen. Duurzaamheid De Warren is een energiepositief gebouw met eigen warmte-koude voorziening. Het heeft een hout-hybride draagconstructie en circulaire houten gevel van oude meerpalen en damwandplanken. De gevel is natuurinclusief met veel struiken, klimplanten en bomen. Regenwater wordt op het dak gebufferd en gebruikt voor bewatering van de tuin en gevel. Externe link Officiële website
La Défense (Bürogebäude)

La Défense ist ein Bürogebäude mit Parkhaus in Almere in den Niederlanden, dessen architektonische Besonderheit zuvorderst seine Glasfassade darstellt. Es wurde vom Architekturbüro UNStudio unter der Leitung von Ben van Berkel und Caroline Bos entworfen. Nach fünfjähriger Bauzeit wurde das Gebäude 2004 an den Bauherrn Eurocommerce, Deventer (NL) übergeben. Die Baukosten beliefen sich auf 38,3 Millionen US-Dollar. Der Gebäudekomplex liegt am Willem Dreesweg direkt hinter dem Hauptbahnhof von Almere, auf dessen erweitertem Gelände ein Business-Park entstanden ist. Die überbaute Fläche beträgt 21.700 m², die Tiefgarage verfügt über 235 PKW-Parkplätze. Die einzelnen Gebäudeelemente sind ineinander verzahnt angeordnet. Durch diese Bauart der gassenartigen Schluchten ergibt sich eine inhomogene Struktur, deren Anordnung in Verbindung mit der bunten Glasfassade zum expressiven Erscheinungsbild der Gesamtanlage beiträgt. Das tragende Element des Gesamtkonzeptes und der Schlüssel des Projekts wurde mittels einer dichromatischen Folie möglich, einer Folie, die aufgrund besonderer Kristalle in der Lage ist, die Farbe je nach Herkunft des Lichts zu verändern. Der Innenbereich der Büroräume wurde in Modulbauweise ausgelegt. Somit kann die Nutzflächen jederzeit an den jeweiligen Bedarf angepasst werden. Die Gebäudehülle besteht aus bedrucktem Farbglas, das je nach solarer Einstrahlung dem notwendigen Klimabedarf angepasst und in Verbindung mit einer Quellbelüftung in den Decken steht. Die Abluft wird über dezentrale Bodenkanäle über die Fassade dem Heizungs- und Belüftungssystem wieder zugeführt. Durch freiliegende Betondeckenelemente mit integrierter Bauteilkühlung wurde hoher thermischer Komfort in Verbindung mit optimaler Beleuchtung der Innenbereiche erreicht. Nominierungen 2005: Nominierung für den Architecture Award Almere 2005: Nominierung für den Mies van der Rohe Award for European Architecture Literatur Ben van Berkel/Caroline Bos: UN Studio. Designmodelle, Architektur, Stadtplanung, Infrastruktur. Niggli, Sulgen/Zürich 2006, ISBN 3-7212-0582-0 Weblinks Almere, La Défense (Memento vom 1. August 2010 im Internet Archive) In: eurocommerce.nl (niederländisch) The Rainbow Connection (Memento vom 10. Juni 2008 im Internet Archive) In: metropolismag.com (englisch) Floornature Architecture & Surfaces (deutsch) La Défense (Bürogebäude). In: archINFORM. Einzelnachweise
Východní Šelda

Východní Šelda (nizozemsky Oosterschelde) je bývalé říční rameno a estuár v deltě Rýn-Máza-Šelda. Leží v nizozemské provincii Zeeland, mezi ostrovy a poloostrovy Schouwen-Duiveland a Tholen na severu a Noord-Beveland a Zuid-Beveland na jihu. Přes Východní Šeldu vede pětikilometrový most Zeeland Bridge, jeden z nejdelších mostů v Evropě. Bouřkové vlny a lidská činnost v historii změnily tok Šeldy tak drasticky, že dnes se vlévá do Severního moře pouze přes Západní Šeldu, která se nachází jižněji. Po ničivé povodni v Severním moři v roce 1953 byly v rámci projektu Deltawerken vybudovány rozsáhlé hráze a bariéry proti přílivu. Ústí řeky Oosterschelde je od té doby zcela uzavřeno hrázemi. Severní moře se s přílivem a odlivem rozlévá přes bariéru proti přílivu Oosterscheldekering. Tato bariéra je považována za moderní inženýrský zázrak a v případě nouze dokáže Východní Šeldu zcela oddělit od moře. Příliv dosahuje přibližně tří metrů. Za běžných podmínek zůstávají hradící prvky otevřené, což umožňuje, aby příliv a odliv nadále ovlivňovaly přírodní podmínky v Oosterschelde. Národní park Vodní plocha Východní Šeldy a její břehy jsou lokalitou Natura 2000, Ramsarským mokřadem a od roku 2002 i nizozemským národním parkem. Východní Šelda je důležitou součástí ptačí migrační cesty s mezinárodním významem díky zimovištím, pobytům a rozmnožování velkého počtu vodních ptáků jako jsou např. rybák severní (Thalasseus sandvicensis) a tenkozobec opačný (Recurvirostra avosetta), kormoráni a racci. Je to důležité trdliště mnoha ryb, včetně jehlice rohozobá (Belone belone), jazyka obecného (Solea solea) a platýse velkého (Pleuronectes platessa). Vodní savci, jako je sviňucha obecná (Phocoena phocoena) a tuleň obecný (Phoca vitulina), lokalitu pravidelně navštěvují. Bažiny v brakické vodě hrají důležitou roli při zmírňování povodní. Bahnité plochy a písečné břehy zaplavené přílivem se při odlivu znovu obnaží. V tu chvíli kolem pobíhají ptáci a sbírají potravu. Východní Šelda má také intenzivní podvodní život s výskytem ryb, raků, ústřic atd. Lidské aktivity a zásady do přírodního prostředí souvisejí s cestovním ruchem a rybolovem a chovem měkkýšů. Mezi potenciální hrozby pro ekologický charakter této mokřadní oblasti patří rušení ptáků těmito činnostmi a snížení přílivového objemu a průtoku způsobené výstavbou hrází, přehrad a dalších bariér. Fotogalerie Reference
Oosterschelde

Die Oosterschelde ist ein ehemaliger Meeresarm im Rhein-Maas-Schelde-Delta. Er liegt im Gebiet der niederländischen Provinz Zeeland zwischen den Inseln und Halbinseln Schouwen-Duiveland und Tholen im Norden sowie Noord-Beveland und Zuid-Beveland im Süden. Durch mittelalterliche Sturmfluten war der Verlauf der Schelde derart verändert worden, dass heute die Schelde allein durch die weiter südlich liegende Westerschelde in die Nordsee abfließt. Über die Oosterschelde führt die fünf Kilometer lange Zeelandbrücke, eine der längsten Brücken in Europa. Eindeichung und Hochwasserschutz Nach der großen Hollandsturmflut von 1953 wurden im Rahmen der Deltawerke umfangreiche Deichbauten und Sturmflutwehre errichtet. Die Oosterschelde ist seitdem rundherum eingedeicht. Das Wasser der Nordsee flutet im Rahmen der Gezeiten durch das Oosterschelde-Sturmflutwehr, das als technisches Weltwunder der Moderne gilt und im Ernstfall die gesamte Oosterschelde vom Meer abriegeln kann. Die Tide erreicht ca. drei Meter. Im Rahmen der Abdämmungsmaßnahmen wurde die Sandbank Neeltje Jans zu einem Naturschutzgebiet mit Freizeitpark ausgebaut und ist ein Bestandteil der Sturmflutsperre. Nationalpark Seit dem 8. Mai 2002 ist die gesamte Oosterschelde ein Nationalpark. Mit einer Fläche von ca. 340 Quadratkilometern ist er der flächenmäßig größte Nationalpark des europäischen Teils der Niederlande. Brücken und Kanäle Durch die Oosterschelde verläuft von Zierikzee nach Nord-Beveland die längste Brücke der Niederlande, die Zeelandbrug. Der Kanal durch Zuid-Beveland ist eine von zwei Wasserstraßen zur Westerschelde und zum Antwerpener Hafen. Funde Im Gravensteen in Zierikzee befindet sich das Maritiem Museum. Anhand von Schiffsmodellen, Gemälden und einem Modell zeichnet es ein Bild der maritimen Vergangenheit vom frühen Mittelalter bis heute. Es sind auch Gegenstände zu sehen, die aus der Oosterschelde und aus grauer Vorzeit stammen. Eine kleine Ausstellung widmet sich der einheimischen Göttin Nehalennia. Fünf Votivaltare vom Beginn unserer Zeitrechnung sind ausgestellt, die 1970 aus der Oosterschelde gefischt wurden. Auch das Modell eines der Nehalennia geweihten Tempels ist zu sehen. In der zweiten Etage sind fossile Knochen ausgestellt, die in den Netzen der Muschelfischer ans Tageslicht kamen. Vor langer Zeit gab es in Zeeland unter anderem Mammute, Hyänen und Rotwild. Weblinks Oosterschelde National Park
Escalda Oriental

El Escalda Oriental (en neerlandés: Oosterschelde) es un estuario situado en la provincia neerlandesa de Zelanda, entre la isla y municipio de Schouwen-Duiveland y el municipio de Tholen al norte y los municipios de Noord-Beveland y Zuid-Beveland al sur. En época del Imperio romano era la mayor desembocadura del río Escalda, pero en 1530 la inundación de San Félix anegó grandes zonas del Flandes zelandés. En 2002 todo el estuario fue designado parque nacional. Enlaces externos Página oficial del parque. http://library.thinkquest.org/C001635F/engoosterschelde_kering.htm http://www.nioo.knaw.nl/cemo/phase/oosterschelde.htm (Mapas 1.º y 2.º). Vista satélite en Google Maps.
Escaut oriental

L'Escaut oriental (en néerlandais Oosterschelde ) est un bras de mer situé dans la province de Zélande aux Pays-Bas. Il voisine les îles de Schouwen-Duiveland, Tholen, Sint Philipsland, Noord-Beveland et Zuid-Beveland. Depuis la construction de l'Oosterscheldekering en 1986, l'Escaut oriental peut, en cas de nécessité, être entièrement coupé de la mer. Historique L'Escaut oriental a présenté des formes multiples et variables à travers les âges. Au début de notre ère, de faible taille, il s'est élargi à travers les siècles, pour devenir le bras principal de l'estuaire de l'Escaut, mais pour finalement être supplanté par l'Escaut occidental en tant que voie maritime. L'assèchement des polders et la construction de digues lui ont donné sa physionomie actuelle. En 1867, la kreekrak est construite, c'est une digue qui l'isole définitivement des eaux de l'Escaut ; ce n'est plus un estuaire, même s'il conserve son nom. La construction de l'Oosterscheldekering en a fait un milieu marin particulier, toujours soumis aux marées. Le plan Delta prévoyait un simple barrage ; ce plan d'eau aurait pu être transformé en lac d'eau douce, mais les problèmes écologiques ont fait modifier la décision. C'est un barrage anti-tempête nécessitant une haute technologie qui a été construit. Parc national de l'Escaut oriental Depuis le 8 mai 2002, l'Escaut oriental a été constitué en parc national. La vie marine y est abondante et variée. Il a notamment acquis une grande notoriété en tant que site de plongée sous-marine et comme plan d'eau de plaisance. Liens externes (mul) Site officiel Ressources relatives à la géographie : BirdLife International European Nature Information System Natura 2000 Service d'information sur les Sites Ramsar Portail des Pays-Bas Portail des lacs et cours d'eau
Schelda Orientale

La Schelda Orientale (in lingua olandese: Oosterschelde) è una baia del sud-ovest dei Paesi Bassi situata nella provincia della Zelanda e formatasi con lo sbarramento del tratto orientale dell'estuario sul Mare del Nord del fiume Schelda. Dal 2002, l'area è posta sotto tutela come parco nazionale, il Nationaal Park Oosterschelde, che costituisce il più esteso parco nazionale dei Paesi Bassi. Geografia Collocazione Sulla Schelda Orientale si affacciano le coste delle penisole di Schouwen, Duiveland e di Tholen, a nord, e di Noord-Beveland e di Zuid-Beveland, a sud. La Schelda Orientale è separata dal Mare del Nord dalla Oosterscheldekering ("Diga della Schelda Orientale"), che unisce la penisola di Noord-Beveland alla penisola di Schouwen. Località che si affacciano sulla Schelda Orientale Goes Bruinisse Ouwerkerk Sint-Maartensdijk Yerseke Zierikzee Fauna Tra le specie che popolano la Schelda orientale, figura la phocoena phocoena. Note Voci correlate Neeltje Jans Schelda Occidentale Piano Delta Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Schelda orientale Collegamenti esterni Nationaal Park Oosterschelde, su np-oosterschelde.nl. (NL) Oosterschelde, su rijkswaterstaat.nl, Ministerie van Infrastuctuur en Milieu (Ministero delle Infrastrutture e dell'Ambiente dei Paesi Bassi). URL consultato il 6 dicembre 2015.
Skalda Wschodnia

Skalda Wschodnia (niderl. Oosterschelde) – zatoka Morza Północnego, położona u wybrzeży południowo-zachodniej Holandii, w prowincji Zelandia. Ma około 50 km długości. Rozciąga się w kierunku północno-zachodnim przez wyspy delty Renu, Mozy i Skaldy, aż do otwartego Morza Północnego. W przeszłości pełniła funkcję estuarium rzeki Skaldy, a także rzeki Mozy, do czasu zamknięcia połączenia z kanałem Volkerak w 1970 roku przez budowę tamy. Geografia Główny odnoga Skaldy Wschodniej przebiega między wyspami Tholen (na północnym wschodzie), Noord-Beveland (na południowym zachodzie), Schouwen-Duiveland (na północnym zachodzie) oraz dawną wyspą, obecnie półwyspem, Zuid-Beveland. Mniejsze ramię zatoki rozciąga się na północny zachód od wyspy Tholen i łączy się z kanałem Volkerak. Znaczenie gospodarcze i przyrodnicze Skalda Wschodnia jest ważnym obszarem hodowli skorupiaków, w tym małży, ostryg i krewetek. Pełni również istotną rolę jako zimowisko dla gęsi i innych ptaków wędrownych. Infrastruktura W ramach realizacji programu Plan Delta, chroniącego Niderlandy przed powodziami, w 1986 roku ukończono budowę tamy Oosterscheldekering, stanowiącej barierę przeciw sztormowym przypływom. Tama ta przekształciła zatokę w słonowodną strefę pływów. Dodatkowe budowle hydrotechniczne w regionie to: Oesterdam – tama we wschodniej części Skaldy Wschodniej, tworząca słodkowodne jezioro Zoommeer, połączone z kanałem Volkerak poprzez kanał Eendracht (będący częścią kanału Skalda-Ren); Philipsdam – tama na kanale Volkerak, położona na północ od półwyspu Sint Philipsland. Tamy pełnią również funkcję komunikacyjną (drogi) oraz rekreacyjną (tereny wypoczynkowe). W 1965 roku otwarto nad zatoką most Zeelandbrug o długości 5022 metrów, łączący wyspy Schouwen-Duiveland i Noord-Beveland. Przypisy
Oosterschelde

Oosterschelde este o arie protejată (arie specială de conservare — SAC, sit de importanță comunitară — SCI, arie de protecție specială avifaunistică — SPA) din Țările de Jos întinsă pe o suprafață de 36.976 ha, integral pe uscat. Localizare Centrul sitului Oosterschelde este situat la coordonatele 51.5769°N 3.9722°E﻿ ()51.5769; 3.9722. Înființare Situl Oosterschelde a fost declarat arie de protecție specială avifaunistică în noiembrie 1989 pentru a proteja 47 de specii de animale. Alte tipuri de protecție: sit de importanță comunitară (în decembrie 1996) arie specială de conservare (în februarie 2010) Biodiversitate Situată în ecoregiunea atlantică, aria protejată conține 8 habitate naturale: Golfuri mici largi și golfuri puțin adânci, Salicornia și alte specii anuale care populează regiunile mlăștinoase și nisipoase, Pajiștile Spartina (Spartinion maritimae), Pășuni atlantice udate de apa mării (Glauco-Puccinellietalia maritimae), Dune de coastă fixe cu vegetație erbacee („dune gri”), Dune cu Hyppophaë rhamnoides, Mlaștini turboase de tranziție și turbării mișcătoare, Mlaștini calcaroase cu Cladium mariscus și specii de Caricion davallianae. La baza desemnării sitului se află mai multe specii protejate: păsări (42): rață sulițar (Anas acuta), rață lingurar (Anas clypeata), rață pitică (Anas crecca), rață fluierătoare (Anas penelope), rață mare (Anas platyrhynchos), rață pestriță (Anas strepera), gâscă cenușie (Anser anser), pietruș (Arenaria interpres), Branta bernicla, Branta leucopsis, Bucephala clangula, Calidris alba, fugaci de țărm (Calidris alpina), Calidris canutus, prundăraș de sărătură (Charadrius alexandrinus), prundaș gulerat mare (Charadrius hiaticula), erete de stuf (Circus aeruginosus), Cygnus columbianus bewickii, egretă mică (Egretta garzetta), șoim călător (Falco peregrinus), lișiță (Fulica atra), scoicar (Haematopus ostralegus), sitar de mal nordic (Limosa lapponica), Mergus serrator, culic mare (Numenius arquata), cormoran mare (Phalacrocorax carbo), lopătar (Platalea leucorodia), ploier auriu (Pluvialis apricaria), ploier argintiu (Pluvialis squatarola), corcodel-urechiat (Podiceps auritus), corcodel mare (Podiceps cristatus), ciocântors (Recurvirostra avosetta), chiră mică (Sterna albifrons), chiră de baltă (Sterna hirundo), Sterna paradisaea, chiră de mare (Sterna sandvicensis), corcodel mic (Tachybaptus ruficollis), călifar alb (Tadorna tadorna), fluierar negru (Tringa erythropus), fluierar cu picioare verzi (Tringa nebularia), fluierarul cu picioare roșii (Tringa totanus), nagâț (Vanellus vanellus) mamifere (4): Halichoerus grypus, Microtus oeconomus arenicola, focă obișnuită (Phoca vitulina), marsuin (Phocoena phocoena) pești (1): Alosa fallax Note Vezi și Natura 2000 Lista siturilor Natura 2000 din Țările de Jos
Oosterschelde

Oosterschelde (Östra Schelde) är en tidigare fjord (estuarium) i floden Scheldes utlopp i provinsen Zeeland i sydvästra Nederländerna. Fjorden är i motsats till Westerschelde nu instängd av översvämningsbarriärerna i Deltawerken. Oosterschelde ligger inom floddeltat för floderna Rhen, Maas och Scheldes mynningsområden. Geografi Oosterschelde gränsar till Nordsjön i väst och sträcker sig genom provinsen Zeeland längs Schouwen-Duiveland och Tholen i norr samt Noord-Beveland och Zuid-Beveland i söder till Bergen op Zoom i provinsen Noord-Brabant i öst. Området har en yta på cirka 350 km² med en kuststräcka på cirka 125 km. Inom området ligger flera sandbankar där de största är Roggenplaat i den västra delen och Galgeplaat i den södra delen och Vondelingsplaat. Oosterschelde är habitat för en rad fåglar och däggdjur, däribland Strandskator (Haematopodidae), Styltlöpare Himantopus och Snäppor (Scolopacidae), Öronlösa sälar som Gråsäl och Knubbsäl samt Tumlare (Phocoenidae). Zuid-Beveland-kanalen (Kanaal door Zuid-Beveland) förbinder Oosterschelde med Westerschelde, den cirka 9 km långa kanalen sträcker sig mellan orterna Wemeldinge (i kommunen Kapelle) och Hansweert (i kommunen Reimerswaal). Landvägen förbinder Oesterdammen Reimersvaal med Tholen och Oosterscheldebarriären och den cirka 5 km långa Zeelandbrug förbinder Noord-Beveland med Schouwen-Duiveland. Oosterschelde är en nationalpark, "Nationalpark Oosterschelde" (Nationaal park Oosterschelde), ett Ramsarområde (Ramsar nr 354) och ett Natura 2000-område (Natura2000 nr 118). Historia Ursprungligen fanns två grenar i Scheldes mynning, Oosterschelde och Westerschelde, under 1800-talet separerades floden från den östra grenen med en fördämningsvall som förbinder Zuid-Beveland med Noord-Brabant på fastlandet. Idag fortsätter floden enbart i den västra grenen efter byggandet av en rad översvämningsbarriärer i Deltawerken (med Oesterdammen i öst, Philipsdammen och Grevelingendammen i norr, Oosterscheldekering i väst och Zandkreekdammen i söder mot Veerse Meer). 1965 invigdes bron Zeelandbrug som då var den längsta bron i Europa tills invigningen av Ölandsbron 1972. Den 4 mars 1987 upptogs Oosterschelde på Ramsar-listan, 2009 utsågs området även till ett Natura 2000-område, 2014 delades området i 2 separata Ramsarområden Oosterschelde och Markiezaatsmeer. Den 8 maj 2002 inrättades nationalparken som är den största i Nederländerna. Referenser Wikimedia Commons har media som rör Oosterschelde.﻿ Externa länkar Om nationalparken Oosterschelde (Np-Oosterschelde.nl) Om Natura 2000-området Oosterschelde (Natura2000.nl) Karta över området