Palača Kneuterdijk

Palača Kneuterdijk je nekdanja mestna palača v Haagu, zgrajena leta 1717 v slogu Ludvika XIV. Arhitekt je bil Daniël Marot. Palača se nahaja na ovinku ulice Kneuterdijk (podaljšek ulice Lange Voorhout). Palača Kneuterdijk je del kompleksa stavb Državnega sveta. Stavba je narodni spomenik. Palača je državna last in v portfelju centralne vladne agencije za nepremičnine. Zgodovina Prebivalci do leta 1879 Gospodje Wassenaerski Palača Kneuterdijk je nadomestila staro družinsko hišo, ki je pripadala družini Wassenaerskih Obdam. Ta družina je imela v lasti več hiš v Haagu, vključno s tisto nasproti Oude Hofa na Noordeindeju. Novo palačo je v baročnem slogu zasnoval Daniël Marot (1661-1752). Naročnik je bil Johan Hendrik, grof Wassenaerski Obdam (1683-1745). Po njegovi smrti je premoženje prešlo v roke njegovega brata Unica Wilhelma van Wassenaerja Obdama (1692-1766). Njegova pravnukinja Marija Kornélija Wassenaerska Obdam je leta 1816 palačo prodala kralju Viljemu I. Oranski Viljem II. Viljem I. je palačo leta 1816 podaril svojemu sinu Viljemu, kasnejšemu kralju Viljemu II., ki se je prej istega leta poročil z Ano Paulowno. Bodoči Viljem II. je tam živel do konca svojega življenja. Preden se je prestolonaslednik Viljem preselil v svojo palačo, je bila ta v letih 1816–1817 pod vodstvom arhitekta Jana de Greefa temeljito prenovljena. V stavbo so bili vključeni različni neoklasični elementi, kot so stebri in frizi. Palača je bila med letoma 1816 in 1820 razširjena tudi z neoklasicistično plesno dvorano z vrstami masivnih belih marmornih stebrov in arabeskami na stropu. Na zadnjem delu palače sta bila oba krila dvignjena za eno nadstropje. Glavna stavba palače je bila še vedno skromne velikosti, tako da so morali sčasoma sinove oranškega princa in njihove skrbnike nastaniti v stavbi na Noordeinde, ki je bila s palačo na Kneuterdijku povezana s prizidki. Nizozemski kralj je bil, po belgijski revoluciji in londonski pogodbi, ko je Belgija postala neodvisna, prisiljen zapustiti svojo palačo v Bruslju in svoje imetje odnesti nazaj na Nizozemsko. To je vključevalo veliko zbirko slik, vključno z deli Michelangela, Tiziana, Rubensa in Rembrandta. Med letoma 1840 in 1848 je dal Viljem II. palačo razširiti z več sobami, v katerih je hranil svoja umetniška dela. Zgradil jo je v neogotskem slogu arhitekt G. Brouwers. Kralj je za svoje naročilo črpal navdih v cerkvi Christ Church v Oxfordu, kjer je študiral med angleškim izgnanstvom Oranske hiše. Od teh širitev je ostala le "Velika dvorana". Ta se danes imenuje Gotska dvorana. Leta 1842 je bila Gotska dvorana odprta s poroko princese Sofije, kraljeve najmlajše hčerke, in Ane Paulovne. Po smrti Viljema II. Ana Pavlovna palače ni več uporabljala. Preselila se je v Buitenrust (kjer danes stoji Palača miru ) in Soestdijk. Viljem III. Ko je prestolonaslednik Viljem III. postal polnoleten, je palačo prevzel v posest. Po njegovi smrti leta 1879 je bila palača jena vsebina prodana. Brat princa Viljema, prestolonaslednik Aleksander, je stavbo odkupil, vendar je ni uporabljal. Še naprej je živel v Johan de Witthuis, Kneuterdijk 6. Po tem je bila palača le redko uporabljena. Pisarna Palača je bila nekaj časa prazna, nato pa je bila leta 1914 dana na voljo sedežu Rdečega križa. Od leta 1921 do 1927 je stavba služila kot uradna rezidenca ministra za zunanje zadeve. Princesa Julijana je nato imela na voljo palačo svoje matere. Govorilo se je, da bi tam živela, vendar se to ni nikoli zgodilo. Občasno je tam prenočila. Kasneje je palačo uporabljal kot pisarno Nacionalni krizni odbor, ki je pripravljal načrte za ublažitev gospodarske krize v tridesetih letih prejšnjega stoletja. Leta 1937 je bila palača prodana zavarovalnici življenjskega zavarovanja. Po nemški invaziji leta 1940 pa so okupacijske sile stavbo zasegle. V uporabo so jih dali "Presse- und Propagandadienst beim Ambte des Reichskommissars" (Služba za tisk in propagando pri Uradu komisarjev rajha) in novi Oddelek za javno informiranje in umetnost. Po drugi svetovni vojni med letoma 1945 in 1948, je v tej palači potekalo skoraj 4000 kazenskih sojenj, predvsem proti nizozemskim državljanom, osumljenim vojnih zločinov, storjenih med nemško okupacijo Nizozemske. Več jih je bilo, vključno z Antonom Mussertom, Maxom Blokzijlom in Keesom Kapteinom, obsojenih na smrt v palačni plesni dvorani. Zgradbo je leta 1948 ponovno prevzel njen lastnik, ki si jo je delil z ministrstvom za finance. Ministrstvo se je leta 1975 preselilo v novo stavbo na ulici Korte Voorhout v Haagu. Leta 1983 se je, po petletni prenovi (arhitekt: Cornelis Wegener Sleeswijk) v celoten kompleks stavb vselil Državni svet. Od junija 2008 do junija 2011 je bila palača ponovno prenovljena po načrtih arhitektov Evelyne Merkx in Patricea Giroda. Državni svet je stavbo ponovno začel uporabljati junija 2011, 5. oktobra pa jo je kraljica Beatrix uradno ponovno odprla. Gotska dvorana Gotska dvorana je bila odprta 8. oktobra 1842, ko je tam potekala poroka princese Sofije Oransko-Nassauske in dednega velikega vojvode Karla Aleksandra Saxe-Weimar-Eisenachskega. Prej tistega dne je župan Lodewijk Copes iz Cattenburcha opravil civilno poroko v Beli dvorani palače Kneuterdijk. Gotska dvorana je vse, kar je ostalo od prizidkov, ki jih je kralj Viljem II. zgradil med letoma 1840 in 1848 okoli svojega vrta za palačo Kneuterdijk. Preostanek prizidka je bil leta 1882 porušen zaradi puščanja in nevarnosti zrušitve; ostala je le še "velika dvorana". Danes se imenuje Gotska dvorana. Ko se je leta 1983 v kompleks namestil Državni svet, je bila dvorana ponovno povezana s Kneuterdijkovo palačo. Gotsko dvorano si je mogoče ogledati med dnevi odprtih vrat spomenikov . Slike Na levi steni dvorane visi zanimiva slika Felixa Cottreauja. Na njej je upodobljeno odkritje kipa Viljema Oranskega na Noordeindeju leta 1845. Slika prikazuje del pročelja palače Noordeinde na desni, na levi pa pogled na galerijo, ki jo je zgradil Viljem II. Ko so galerijo leta 1882 porušili, so kip premaknili nekoliko nazaj, da bi ustvarili več prostora. Bätzove orgle Leta 1841 je kralj pri utrechtskem graditelju orgel Jonathanu Bätzu naročil orgle. Postavili so jih na ograjo nad vhodom v dvorano, pod okroglo okno, zaradi česar je bilo treba ohišje orgel prilagoditi po obliki, pri čemer so bile cevi razporejene v obliki črke U. Kmalu po smrti Viljema II. leta 1849 so orgle prodali Kraljevi glasbeni šoli (kasneje Kraljevemu konservatoriju) v Haagu in jih preselili v risarsko akademijo na Prinsengrachtu, kjer je bil tudi konservatorij. Konservatorij se je kasneje preselil v Korte Beestenmarkt, kjer so bile orgle leta 1883 nameščene v novi koncertni dvorani. Dobile so prost pedal, pomožni mehanizem pa so postavili v ohišje za dvigovanje. Leta 1949 so orgle prenesli v Willemskerk na Nassaulaanu. Po zaprtju cerkve Willemskerk leta 1962 so od leta 1965 do 1984 stale v povojni sionski cerkvi v Haarlemu, kjer so odstranili gotske vrhove. Nato jih je kupila fundacija za Glasbeni center Vredenburg v Utrechtu, vendar predvidena postavitev v osmerokotno glavno dvorano ni bila nikoli uresničena. To je ustvarilo priložnost, da so orgle vrnili v palačo Kneuterdijk. Leta 1990 so jih prodali in vrnili v Gotsko dvorano. Niso jih postavili na staro balustrado, temveč na nasprotno stran. Tam so zgradili balkon v istem slogu kot balustrada. V dvorani redno prirejajo koncerte ob kosilu. Redni igralec orgel je postal Gert Oost . Leta 2007 ga je nasledil Jos van der Kooy. Francoski vrt Za nekdanjo palačo leži vrt, ki je odprt za javnost vse leto. To je majhen ostanek kraljevega vrta, ki se je prvotno raztezal vse do Mauritskade. Po smrti kralja Viljema II. je bil ta del prodan, da bi poplačal nekatere svoje dolgove. Vrt je okrašen v francoskem slogu in ima dvanajst kipov, enajst kiparja Erica Clausa in enega kiparja Wessela Couzijna. Francoski vrt je odprt od sončnega vzhoda do sončnega zahoda. Zunanja povezava Informatie Monumentenzorg Den Haag Paleis Kneuterdijk op koninklijkhuis.nl Sklici