Роттердам (корабель, 1959)

SS Rotterdam 1959 року (укр. SS «Роттердам») — п’яте судно свого класу з такою назвою, що перебуває на службі компанії Holland–America Line (HAL). Це лайнер із котлами, що працюють на мазуті, і паровими турбінами. Роттердам один з найвідоміших післявоєнних нідерландських пасажирських суден. Починаючи з 1959 року до кінця 2000–х він пережив останнє десятиліття трансатлантичних лінійних перевезень, і після цього він став успішним круїзним судном. З 4 серпня 2008 року судно пришвартований як плавучий атракціон з екскурсіями та як готель з кафе–ресторанами) у Derde Katendrechtse Hoofd в Маасхафені в Роттердамі. Технічні характеристики Будівельний номер: RDM–300, ss «Роттердам» (5), 1959, пасажирське судно; Верф: RDM; Компанія: Holland–America Line / NV Mail ship «Rotterdam», Роттердам; Тоннаж: 37783 брт, 7800 двт, 31016 twvp. Основні розміри: загальна довжина (Loa) = 228,12 м, Lll = 198,12 м, Ширина (W) = 28,65 м, Висота (H) = 21,96 м, осадка (d) = 9,00 м; Привід: 2 x 3 парові турбіни Шельде–Парсонса, разом 38500 apk, 2 шнека 135,5 об/хв, швидкість 21,5 вузла; Позивний: PHEG; Номер IMO: 5301019; Висота кіля до верхньої частини труб: 49,83 м; Кількість пасажирів (трансатлантичний): 655 першого класу та 801 туристичний клас, кількість екіпажу: 639; Кількість пасажирів (1965): 1407; Кількість пасажирів (1968): 1050 пасажирів круїзу та 776 членів екіпажу. Кількість палуб: 11, з розміщенням пасажирів на палубах B, A, головній, нижній набережній, набережній, верхній набережній і човнових палубах; Кількість рятувальних шлюпок: 18, з яких дві моторизовані з дизельним двигуном потужністю 40 к.с. Загальна місткість 2246 осіб; Кількість рятувальних жилетів: 2260; Кількість гвинтів: 2 трилопатевих бронзових гвинта. Діаметр 6,096 метрів. Вага штуки: 23,5 тонн. На повній швидкості 131 об/хв. У 1989 році встановлено носовий підрулювач; Електрогенератори: 4 турбінних трифазних генератора з максимальною потужністю 1875 кВА, 440 Вольт, трифазні періоди, з коефіцієнтом потужності 0,8′. На одного пасажира може вироблятися 2,7 кВт. Це означає, що вона здатна обслуговувати місто з приблизно 20 000 мешканців; Електропроводка: загальна протяжність 370 км; Спринклери: ± 4400 шт; Корпус: двокорпусний і розділений на 42 водонепроникні відсіки, які використовуються для зберігання питної води, палива та мастила; Радарна щогла: алюмінієва, висота 23 метри, вага 7500 кг; Ліфти та ескалатори: 18 ліфтів, 4 з яких невеликі кухонні. Є чотири ескалатори для обслуговування між кухнями на палубі С і рестораном на палубі В; Стабілізатори: Denny–Brown з одним плавником з кожного боку судна нижче ватерлінії, що приводиться в рух електрогідравлічною системою та контролюється трьома гіроскопами; Резервуари: 27 паливних цистерн загальною місткістю 3429 тонн, з яких 17 розміщені в подвійному дні і 10 в корпусі корабля. Для зберігання прісної води з ректифікаційної установки є 5 резервуарів загальною місткістю 787 тонн. Також є 6 резервуарів загальною місткістю 1300 тонн для зберігання прісної води, яка використовується лише для миття. Якорі: два носових якоря плюс один запасний. Кожен якір важить 1,5 тонни; Якірні ланцюги: 2. Кожен ланцюг має довжину 165 сажнів і важить 96 тонни. Ланки мають діаметр 8,75 см; Клас: Регістр судноплавства Ллойда, 100 A1, з надводним бортом. Силова установка судна складається з чотирьох парових котлів (три активних, один резервний), які постачають пару до трьох парових турбін Parsons високого, середнього та низького тиску, побудованих компанією «De Schelde» у Флісінгені. Турбіни з’єднані з двома бронзовими трилопатевими гвинтами, які разом розвивають потужність 35 000 кінських сил при 135,5 обертах за хвилину. Лайнер також назвали SS "Rotterdam№, де SS означає пароплав. Конструкція Сталевий корпус і палуби Сталевий корпус судна Роттердам, побудований з 789 секцій, в основному зварений, але деякі з’єднання все ще заклепують традиційним способом для функціонування як «стопор тріщин». Конструкції підлоги палуби променаду і нижньої палуби променаду важчі для витримування поздовжніх згинальних сил. Структура надбудови складається з п'яти конструктивно незалежних блоків, взаємні рухи яких поглинаються компенсаторами. Усі рубки на сонячній палубі та вище виготовлені з алюмінію, щоб знизити загальну вагу та центр ваги для стабільності. Алюмінієві конструкції включають навігаційний місток, рубку під димовими каналами, які виготовлені зі сталі, але закриті алюмінієвим кожухом. Будівництво з алюмінію було дорогою справою, але додаткові витрати окупляться завдяки економії палива. Алюмінієва надбудова і шлюпи на кораблі значно знизили його вагу та підвищили стабільність, що допоможе окупити витрати через економію палива. Машинне відділення Розташування їдалень у середній частині судна вплинуло на розміщення силової установки на «Роттердамі». Вона розміщена меншою мірою назад, ніж на інших суднах, але не в задній частині через: Обмежену кількість вантажних трюмів і необхідність їх обробки; Створення просторих сонячних терас і відкритого плавального басейну в кормовій частині. Котельню розмістили перед турбінною установкою, що вимагало креативного рішення. Машинне відділення стало вужчим і нижчим, а групи турбін розділені на три менші. Це призвело до зсуву димоходу назад, що було естетичною проблемою. На «Роттердамі» встановлено два тонкі димові канали поруч один з одним, що зменшило відкладення сажі. Фіктивна воронка розміщена посередині судна, а спроектована рубка створює візуальний фокус. Ця оригінальна композиція надала кораблю особливе місце в міжнародній військово–морській архітектурі. Альтернативні рішення на інших кораблях включали відкритий мідельний простір або дві воронки, як у шведів. SS Роттердам став першопроходцем у розміщенні силової установки в кормовій частині. Після нього цей підхід застосували великі пасажирські кораблі, такі як Canberra, Northern Star і Oceanic. Згодом судна, як «Гамбург» і «Queen Elizabeth 2», підтвердили цю тенденцію, і навіть сучасні круїзні судна дотримуються цього розташування. Сьогодні ці компенсаційні заходи стали звичною практикою. На судні інтер’єр і технології тісно пов’язані. Судно має зручності, що вимагають надійної технічної установки для забезпечення електрики, води та кондиціонування повітря. Кухні, бари, кімнати відпочинку та каюти для пасажирів і екіпажу залежать від техніки. Взаємодія між містком і машинним відділенням важлива для плавання судна. Він є пароплавом із паровими турбінами Парсонса, які працюють на нафті. Турбіни Парсонса ознаменували нову еру для пасажирських суден з 1894 року. Турбіни дозволяють уникнути вібрацій і досягти більшої швидкості. Між 1950 і 1964 роками було побудовано багато пасажирських суден з турбінами Парсонса, серед них «Андреа Доріа», «Леонардо да Вінчі», «Орсова» та інші. Роттердам є найбільшим пасажирським судном з турбінами Parsons, побудованим у Нідерландах. Турбіни були побудовані за ліцензією De Schelde у Флісінгені. Установка складається з двох основних груп турбін, які виробляють 17 500 APK на групу при 131,5 об/хв. Максимальна швидкість судна — 20,5 вузлів. Котельня містить чотири котли, що можуть працювати ефективно навіть за малої потреби в парі. Потужність, вироблена котлами, використовується для виробництва електроенергії та опріснення морської води. Місток відповідає за курс, швидкість і безпеку судна. Установка радара важлива для безпеки судна. Машинне відділення «Роттердама» розташоване інакше, ніж у «Новому Амстердамі II» (1938), де обладнання займало дві третини довжини корабля. Дві великі воронки переднього відводили димові гази, що викликало осідання сажі на палубах. У 1950–х роках під час проектування «Роттердама» конструктори вирішили розмістити техніку далі на кораблі, щоб зменшити осідання сажі на палубах і створити більше місця для пасажирів у передній частині. Дві їдальні на нижній палубі В, менше проходів від машинного відділення до воронки на верхніх палубах стали результатом цього рішення. Розвиток парових технологій дозволив здійснювати димовидалення через одну шахту, а естетичні погляди зробили нормою один димар у середній частині судна. Французьке судно El Djezair у 1951 році та «Південний хрест» у 1955 році заклали тенденцію переміщення силової установки до кормової частини. Найвідомішим прикладом є Canberra, переданий у 1961 році. «Роттердам» також слідує цій концепції. Головні турбіни, порти та правий борт, можуть працювати незалежно один від одного. Кожен агрегат має високу, проміжну і турбіну низького тиску переднього ходу, для руху вперед, і високу і турбіну низького тиску заднього ходу для руху судна назад. Парові турбіни приводять в рух вали гвинтів через подвійний редуктор, щоб зменшити високу швидкість обертання роторів турбіни до швидкості валу гвинта. Характеристика машинного відділення із доповіді головного інженера «Роттердама»:"Головний конденсатор: Охолоджується морською водою та забезпечує вакуум від 93 до 96% для ефективної роботи турбін. Живильна вода повертається до парових котлів через різні насоси та підігрівачі; Котельне відділення: Встановлено 4 водотрубних парових котли типу V 2 M, кожен з яких виробляє 55 тонн пари на годину при 42 бар. В нормальному стані працюють 3 котли, спалюючи близько 220 тонн палива на день; Відділення випарників: Виробляє прісну воду з морської води за допомогою 3 парових випарників, кожен з яких виробляє 250 тонн води на день. Загальне споживання води на борту становить приблизно 600 тонн на день; Генераторне відділення: Містить 4 турбогенератори, які виробляють від 2 до 2,5 мегават електроенергії. Кожен генератор здатний виробляти 1350 кВт. В нормальному стані працюють 3 турбогенератори; Відділення стабілізаторів: Тут знаходяться стабілізатори правого та лівого бортів, а також чилери для кондиціонування повітря. Стабілізатори виготовлені "Denny Brown" і висуваються на 10 футів за межі корпусу корабля; Холодильні установки: Для охолодження запасів на борту є 7 холодильних установок; Носовий підрулюючий пристрій: Тип з прямим дизельним приводом, потужністю 2500 к.с., використовується при заході або виході з портів; Стічні води: Зберігаються на борту у 4 танках подвійного дна і викачуються після виходу з порту через установку для очищення стічних вод; Баластна місткість: Близько 2000 тонн морської води для корекції стійкості судна; Екіпаж: 20 голландських інженерів, 2 електрики, 14 філіппінських машиністів, зварників, сантехніків та суднових техніків, 18 індонезійських нафтовиків, кочегарів та прибиральників. Робота ведеться вахтами по 8 годин." Якірна установка Роттердам регулярно використовував якір під час круїзів, оскільки судно з осадкою в 10 метрів не завжди могло пришвартуватися до причалу. Якірний механізм виготовлено NV Haarlemsche Machinefabriek vh Gebr. Фігі. Носові якорі важать по 8600 кг і прикріплені до 600 метрів якірного ланцюга. Запасний якір розташований на палубі Promenade праворуч. Документальний фільм про виробництво та використання якірного механізму зняв волонтер Ян ван Пійкерен. Рульовий механізм Рульовий механізм, поставлений компанією Sperry, був підключений до електрогідравлічного рульового механізму, поставленого компанією John Hastie & Co Ltd у Гріноку (Великобританія). Рульовий двигун рухав штурвал вагою 22 тон. У документальному фільмі Райана Деркса, Ян Егбертс пояснює, як працював механізм. Дизайн та інтер'єр Архітектори та дизайнери SS Rotterdam CJ Engelen Engelen працював у Brinkman & Van der Vlugt, а згодом у HAL, де відповідав за команду проектувальників під час будівництва Роттердама. Він спроектував каюти, дитячу ігрову кімнату на човновій палубі та Атлантичній набережній; Ян ван Боммель Ван Боммель спроектував Café de la Paix для туристичного класу на палубі Promenade, фойє перед ним і задні сходи. У 1968 році кафе було перетворено на ресторан Lido; К. Елферс (1998–1987 рр.) К. Елферс був співавтором проектування трьох банківських будівель у Роттердамі. Він розробив Auditorium на SS Роттердам, який на момент побудови був найбільшим залом на кораблі. Його брат, Дік Елферс, створив керамічний твір Het Leven; Ван Тіенховен (1907–1971) Ван Тіенховен працював у багатьох голландських судноплавних компаніях, включаючи HAL. Він розробив інтер'єри для кількох суден HAL, зокрема Rijndam II, Maasdam IV, Statendam IV та Rotterdam V. Його підхід полягав у тому, щоб забезпечити комфорт пасажирам, з функціональними та розкішними меблями; ХА Мааскант (1907–1977) Мааскант відіграв важливу роль у реконструкції Роттердама після 1945 року. Його архітектурне бюро спроектувало відомі будівлі та критий басейн на борту SS Rotterdam. Вім ван дер Верд, співробітник Маасканта, ймовірно, відповідав за дизайн басейну та декоративні елементи; Йост Шуйл Шуйл, співдиректор Mutero NV Interior Architecture, працював над інтер'єрами для ss Nieuw Amsterdam, ss Maasdam, ss Statendam та SS Роттердам. Він спроектував Ritz–Carlton на верхній палубі Promenade (тепер Grand Ballroom), а також бібліотеки для пасажирів першого та другого класу, Sun і Skyroom; Дж. Ф. А. Семей (1891–1973) Семей, дизайнер інтер'єрів і художник, працював над багатьма проектами, зокрема, облаштуванням залів для курців на SS Nieuw Amsterdam і ss Rotterdam. Меблі клубної кімнати на SS Rotterdam збереглися як приклад його співпраці з Pander; HP Mutters П'ять поколінь HP Mutters займалися дизайном інтер'єрів будівель і кораблів. Компанія спроектувала та побудувала лаунж Queens і Ocean Bar на SS Rotterdam, а також бібліотеку туристичного класу на палубі Promenade; Карел ЛВ Вірц (1916–2002) Wirtz спроектував інтер'єри для кінотеатрів і театрів, а також першокласну їдальню на SS Statendam. На SS Rotterdam він спроектував курильну кімнату першого класу на верхній палубі Променаду, Тропічний бар та інші приміщення. Внутрішнє оздоблення Традиційно трансатлантичні пасажирські судна мали три пасажирські класи, розділені вертикальними перегородками. Після війни попит на третій клас знизився, і було вирішено розділити корабель Rotterdam на два взаємозамінні класи: перший і туристичний. Це рішення усунуло обмеження свободи пересування пасажирів. Центральні сходи на кораблі були спроектовані для розділення класів і забезпечення зручного пересування. Більшість громадських приміщень розташовано на верхній і нижній палубах Promenade. Каюти першого класу розміщені на човновій палубі та нижній набережній, тоді як каюти для обох класів — на нижчих палубах. Всі каюти мали окремі ванні кімнати та кондиціонери. Їдальні розташовані на палубі B і обслуговуються з кухонь на палубі C. Для з'єднання кухонь з обідніми зонами використовували ескалатори. Це дозволило ефективно обслуговувати пасажирів обох класів. Низьке розташування їдалень стало можливим завдяки розміщенню силової установки в кормовій частині судна. Під час будівництва корабля Rotterdam враховувалась можливість його використання як круїзного судна, що дозволило б легко скасувати класові відмінності. Центральні сходи були обладнані розсувними стінами, що надавали гнучкості. Ця концепція була застосована також на кораблях France (1961) і Queen Elizabeth 2, 1969. Капітанський місток і солярій Сонячна кімната на палубі мосту, спроектована Mutero NV Interior Architects під керівництвом Я. Шуйля, є найвищою громадською кімнатою на кораблі, початково призначеною для пасажирів першого класу. Кімната з'єднана з нижніми палубами двома ліфтами та сходами, а широкі вікна відкривають види на спортивну палубу першого класу та відкриту набережну. Частина стін облицьована сосновою деревиною, решта — синтетичним матеріалом вінід. Ротангові сидіння були замінені на крісла з рожевою оббивкою, а танцмайданчик відремонтований у 1989 році. Настінний декор створив WJ Akkermans. Сонячна кімната на сонячній палубі, також спроектована Mutero NV Interior Architects, була призначена для пасажирів туристичного класу, які могли дістатися до неї через три ліфти та напівкруглі сходи. З роками приміщення змінило призначення і включає дитячу ігрову кімнату, екскурсійне бюро та спа. Оригінальний інтер'єр повністю зруйновано. Офіцерська їдальня Офіцерська їдальня, спроектована Сі Джей Енгеленом, знаходиться на сонячній палубі. Через кілька років був побудований бар під назвою Мірпал, який пізніше змінив свій вигляд. Сьогодні кімната називається «Сейшельські острови» і використовується для зустрічей. Громадські зони на палубі D та головні сходи Критий плавальний басейн на палубі D Дизайн: HA Maaskant NV, Роттердам; Архітектор/художник: В. ван дер Верд, Роттердам; Виконавець: De Lint NV, Гаага, у співпраці з FW Zonneveld, Роттердам; Характеристики: Залізобетонний басейн розміром 5,5 х 8,5 м і глибиною 1,5–2 м, з покриттям зі скляної мозаїки, край для бризок і переливу, використовується також як поручень; Мистецькі роботи: Мозаїка зі зграєю риб, виготовлена Porceleyne Fles у Делфті; алюмінієва скульптура, створена Вімом ван дер Вердом, відновлена у 2016 році. Головні сходи Дизайн: JA van Tienhoven, Амстердам; Виконавець: De Nijs Furniture Factory NV, Роттердам; Вплив: Натхнені сходами в замку Шамбор на Луарі; Концепція: Прямокутні сходи з паралельними спіралями для розділення пасажирів двох класів. Розсувні стіни в центральних сходах відновлені волонтерами Friends of the Steamship Rotterdam; Мистецькі роботи: Шість панелей з аплікованого скла, спроектовані В. Аккермансом, виконані Glasindustrie F. van Tetterode в Амстердамі. Вестибюлі Матеріали: Оливковий ясен у поєднанні з рожевим деревом і стінами з вініду, прикрашені анодованим алюмінієм; Сходові ворота: Сталь з порошковим покриттям та прикрасами з анодованого алюмінію. Громадські зони на нижній променадній палубі, головній палубі, палубі A та B Нижня променадна палуба – Вестибюль Декор: 4 бронзові статуї з шекспірівської «Бурі», виконані Гюрт Брінкгрів. Головна палуба – Вестибюль Декор: рельєфні бронзові рельєфи «кардинальні точки», дизайн і виконання Ніко Віттеман; Палуба B – Їдальня Odyssee Дизайн: JA van Tienhoven, Амстердам; Виконавець: De Nijs Furniture Factory NV, Роттердам; Декор: декоративні поліхромні керамічні фризи, натхнені «Одіссеєю» Гомера, дизайн Ніко Наглер, виконання De Porceleyne Fles, Делфт. Обшивка з оливкового ясена та рожевого дерева. Керамічні зірки та кулі на високій стелі, яку яскраво підсвічують непрямі світлові орнаменти. Стелю прикрашено декоративними рамами із золотою фарбою. Палуба B – Вестибюль Фасад: палісандрове дерево, табличка Її Величності королеви Юліани, скульптор Пітер де Монші. Герб міста Роттердам, дизайн Ніко Віттеман; Палуба B – Їдальня La Fontaine Дизайн: JA van Tienhoven, Амстердам; Виконавець: De Nijs Furniture Factory NV, Роттердам; Декор: декоративні поліхромні керамічні фризи, натхнені байками Жана де ла Фонтена. Металеві скульптури, розроблені Кесом ван Рембургом, зображають Мореплавство, Новий Світ, Морські інструменти та Сонце. Сусідню гриль–рум перетворили на капітанську їдальню, нині використовується для зберігання. Громадські місця на прогулянковій палубі Аудиторія/Театр Дизайн: C. Elffers, Роттердам; Виконання: Меблева фабрика De Nijs, Роттердам; Характеристики: Розмір 24х20 м, висота 5,6 м. Нижній зал вміщує 444 особи, підлога амфітеатрального типу; Декор: друкована ламінована білизна, скляні панелі, бронзові скульптури. Королівська лоджія Дизайн: HP Mutters, Гаага; Виконання: Kon. Меблева фабрика HP Mutters & Zn., Гаага; Характеристики: Простір займає всю ширину корабля (28 м), асиметричний план; Декор: інтарсія на стіні, скляні панелі, бронзові скульптури, танцювальний майданчик. Ocean Bar Дизайн: HP Mutters, Гаага; Виконання: Kon. Меблева фабрика HP Mutters & Zn., Гаага; Характеристики: Прилягає до Queens Lounge, хвилеподібна барна стійка на 21 стілець, абстрактний металевий декор. У 2019 році відремонтований як винний бар. Відеокімната (колишня бібліотека туристичного класу) Дизайн: Mutero NV, Роттердам; Виконання: HP Mutters & Zn., Гаага; Характеристики: Розташована за лаунжем Queens, переобладнана під туалет та комору. Клубний номер (колишня курильна кімната туристичного класу): Дизайн: JF Semey, Гаага; Виконання: H. Pander & Zn. NV Furniture Factory, Leidschendam; Характеристики: Розмір 25х23 м, декор: гобелени, Vynide на стелі, камін з мармуру та оніксу, барельєфи з грушевого дерева. Зараз використовується як ресторан a la carte. Вестибюль Декор: Картина Droomstad Віллема Аккерманса, раніше в дитячій кімнаті на човновій палубі. Ресторан Lido Ресторан замінив Café de la Paix, спроектований Яном ван Боммелем у 1968 році. Реконструйований у 1989 та 2009 роках компанією WestCord Hotels. Громадські місця на Верхній променадній палубі Аудиторія/Театр (балкон) Дизайн: C. Elffers, Роттердам; Виконання: Меблева фабрика Ніджі, Роттердам; Місткість: Балкон (колишній 1–й клас) на 163 місця, з'єднаний із холом двома сходами. Ambassador Lounge Дизайн: JA van Tienhoven, Амстердам; Виконання: Меблева фабрика Ніджі NV, Роттердам; Особливості: Зіркоподібний танцювальний майданчик, асиметричний план з секторами та ширмами, кругла підвісна стеля з освітленням із холодним катодом. Використовується для пасажирів 1–го класу в трансатлантичних рейсах. Вестибюль Декор: Дзеркальна скляна панель від Скляна промисловість Ван Теттероде; Сходи: Центральні сходи спроектовані Ханом ван Тіенховеном, мають розсувні стіни, частково відновлені волонтерами. Карткова кімната Дизайн: CLW Вірц, GKf, Роттердам; Виконання: К.А. Екхарт, Східам; Особливості: Єдине ціле з бібліотекою, розділене декоративною скляною стіною. Бібліотека Дизайн: CLW Вірц GKf, Роттердам; Виконання: К.А. Екхарт, Східам; Особливості: Частина карткової зали, відокремлена декоративною скляною стіною, декорована картиною «Повернення додому після риболовлі». Forecourt Дизайн: CLW Вірц, GKf, Роттердам; Особливості: Вхід до курильної кімнати, прикрашений бронзовою огорожею з плексигласу. Кімната для куріння Дизайн: CLW Wirtz, GKf, Роттердам; Виконання: К.А. Екхарт, Східам; Особливості: Великі вікна з видом на море, стеля з тикового дерева, прикрашена фігурами з бронзи. Tropic Bar Дизайн: CLW Вірц, GKf, Роттердам; Виконання: К.А. Екхарт, Східам; Особливості: Малюнок на стіні «Тропічні ночі» від Воллі Еленбааса, вузькі панелі з тикового дерева. Ritz–Carlton (тепер Grand Ballroom) Дизайн: Мутеро NV, Роттердам; Виконання: Меблева фабрика Ніджі NV, Роттердам; Архітектори: Й. Шуїл та EAM Шьонау; Місткість: 222 місця на двох рівнях. Престижний номер для пасажирів 1 класу, декор з риб та морських монстрів, скляні мозаїки, освітлення з холодним катодом у кольорових трубках. Історія 1950–ті Проєктування Початково «Ротердам» був спроєктований як напарник для лайнера «Nieuw Amsterdam» 1938 року, але робота над ним була припинена через Другу світову війну. У 1954 році, з покращенням економічних умов, знову почали розглядати його будівництво, з урахуванням можливого завершення ери трансатлантичних пасажирських лайнерів. Конструктори розробили інноваційне судно двох класів, яке можна було легко перетворити на однокласне завдяки знімним стінкам та унікальним подвійним сходам. Моторну установку розмістили в трьох чвертях від корми, а замість традиційних воронок (труб) «Ротердам» отримав два сучасних димових канали. Велика рубка була розміщена посередині надбудови для обтічного профілю. Цей дизайн був сприйнятий як суперечливий на той час, але згодом виявився новаторським і вплинув на наступні круїзні лайнери. Будівництво і спуск на воду 27 жовтня 1955 року «Holland–America Line» замовила корабель у компанії «»Rotterdam Drydock Company NV» у Роттердамі. Закладка кіля відбулася 14 грудня 1956 року під номером 300. 13 вересня 1958 року Королева Юліана охрестила новий пароплав «Роттердам», який був збудований Rotterdam Dry Dock Company (RDM), за цією подією спостерігали десятки тисяч глядачів. Менш ніж через рік, 3 вересня 1959 року, судно вперше відплило з Роттердама до Нью–Йорка, а серед гостей була кронпринцеса Беатрікс. Судно було представлене під гаслом «Корабель завтрашнього дня… вже сьогодні!». Це найбільше пасажирське судно, збудоване в Нідерландах, із прогресивним дизайном. У проектуванні судна брали участь відомі архітектори та художники, перетворивши його на плавучий витвір мистецтва. Перші ходові випробування відбулися 11 липня 1959 року, технічні випробування проходили з 1 по 6 серпня, а 20 серпня 1959 року верф передала корабель HAL під час офіційних випробувань, у присутності королеви Юліани. 1960–ті Holland America Line Лінійне судноплавство Протягом перших десяти років «Holland–America Line» використовувала «Роттердам» на трансатлантичному маршруті Роттердам – Нью–Йорк з квітня по грудень, а поза сезоном судно здійснювало круїзи. 3 вересня 1959 року судно вирушило з Роттердама в свій перший рейс до Нью–Йорка, зазвичай відвідуючи Гавр і Саутгемптон. У першому сезоні судно здійснило лише чотири переходи, а 11 грудня розпочало перший круїз ― 49–денну подорож, відвідавши шістнадцять портів Центральної та Південної Америки. Потім відбувся 75–денний круїз чотирма континентами. У квітні 1960 року судно відновило трансатлантичні рейси, ця модель повторюватиметься в наступні роки. У 1961 і 1962 роках «Роттердам» здійснив навколосвітній круїз з лютого по квітень. Рекламний слоган був «навколо світу за вісімдесят днів». Поїздка була повністю заброньована, переважно багатими американцями. Подорож проходила з Нью–Йорка через Атлантичний океан, Середземне море та Суецький канал до Індії, далі через Тайвань, Гонконг і Йокогаму, потім на Гаваї, через Каліфорнію та Мексику назад до Нью–Йорка через Панамський канал. До 1968 року повітряне сполучення повністю замінило трансатлантичні пасажирські перевезення. У зв'язку з цим «HAL» оголосила про перехід суден «Новий Амстердам (II)», «Стейтендам (IV)» і «Роттердам» на виключно круїзні послуги та їх переобладнання. 3 жовтня 1968 року «Роттердам» повернувся до Роттердама зі свого останнього трансатлантичного рейсу та відправився на ремонт до RDM. 1970–ті Круїзне судноплавство Після двомісячної реконструкції в RDM, під час якої судно було переобладнано для використання як круїзне, судно знову покинуло Маасстад 9 грудня 1968 року. Сформувалася схема зимових круїзів Карибським морем і літніх подорожей до Аляски. Місяці з січня по квітень були зарезервовані для традиційного навколосвітнього круїзу, який «Роттердам» перейняв від «Стейтендама» у 1961 році. Круїз HAL тривалістю приблизно вісімдесят днів став відомим, і зростаюча кількість переважно американських пасажирів створила довгострокові стосунки з кораблем. 6 жовтня 1971 року Роттердам» здійснив свій останній трансатлантичний перехід, після чого здійснював виключно круїзи, включаючи кілька десятків навколосвітніх подорожей. Судно залишалось сучасним і вимагав мінімальних адаптацій. Нью–Йорк був відправною точкою для круїзів до Карибського басейну, Багамських островів, Нассау та світових подорожей. Під нідерландським прапором і назвою Holland America Line судно успішно плавало понад 38 років. У зв'язку зі зосередженням круїзної індустрії на американському ринку та підвищенням ефективності, зв’язки HAL з Нідерландами та портом приписки Роттердам стали менш важливими. У перші три роки після реконструкції «Роттердам» щорічно прибував з Північної Америки для стиковки в Роттердамі, поєднуючи це з двома трансатлантичними переходами. З 1972 року технічне обслуговування проводилося на американських верфях. З 1973 року компанія перейменувалась на Holland America Cruises, а пізніше на Holland America Line. У квітні 1973 року судно перейшло під прапор Нідерландських Антильських островів і отримало назву Willemstad як порт приписки, а в жовтні 1973 року сірий корпус був пофарбований у синій колір. Інші зміни також відбулися. Сучасний логотип замінив старий логотип HAL на центральній надбудові, і згодом відбулися інші зміни, які зробили корабель менш звичним. 1980–ті З появою сучасних і більших круїзних суден для різних сегментів ринку та зникненням старих суден у інших компаній, «Роттердам» повільно став іконою минулої епохи під назвою «Велика дама». Заможні пасажири знаходили це привабливим і вибирали круїзи на цьому судні. Таким чином, корабель залишався важливим джерелом доходу для компанії. Holland America Cruises визнали, що не кожна модернізація є покращенням, і повернення до нідерландського минулого може бути корисним для американської клієнтури. З 1986 року компанія знову назвала себе Holland America Line і представила новий логотип, що містив елементи старого логотипу. У 1989 році туристичний підрозділ HAL був проданий Carnival Cruise Lines, але продовжував працювати під власною назвою. Carnival цінувала репутацію HAL та місце «Роттердама» у круїзному світі. Це було видно в інвестиціях Carnival, коли корабель пройшов капітальний ремонт у вересні 1989 року на Північно–західному морському металургійному заводі в Портленді, штат Орегон. 1990–ті Виведення з експлуатації У 1990–х роках «Роттердам» повинен був відповідати дедалі суворішим вимогам безпеки SOLAS, що вимагало нових коригувань корабля. Зрештою, це стало невигідно для компанії. У 1997 році HAL оголосила, що судно буде виведено з експлуатації, і замовила заміну, яка буде введена в експлуатацію як «Роттердам (VI)». «Роттердам» завершив свій останній круїзний сезон 30 вересня 1997 року у Форт–Лодердейлі «гала–фінальним круїзом». У 1997 році муніципалітет Роттердама спробував, але не зміг повернути SS Rotterdam 1959 року до Нідерландів. Продаж та прем'єрні круїзи 3 жовтня 1997 року судно було придбано американською круїзною компанією Premier Cruises, яка експлуатувала старі судна з паровими турбінами. «Роттердам» перейшов під прапор Багамських островів, порт приписки Нассау, і був перейменований на «Ребрандт» («Rembrandt») для збереження нідерландської ідентичності. Він був модифікований для відповідності новим вимогам безпеки у Норфолку та Фріпорті, Багами, і здійснив свій перший круїз з Бразилії 8 грудня 1997 року. У травні 1998 року район плавання було перенесено до Європи, де програма завершилася 26 жовтня 1998 року в Роттердамі, після 27 років відсутності. Судно перебувало на Вільгельмінакаді дві ночі, після чого вирушив трансатлантичним курсом через Саутгемптон до Нью–Йорка. 2000–ні 2000–2005 роки 2000–й рік У 2000 році Premier Cruises зіткнулася з фінансовими труднощами, і 14 вересня «Ребрандт» був заарештований під час круїзу в Галіфаксі. Після того, як пасажири покинули корабель, його затримали у Фріпорті 21 вересня. 2001 рік У травні 2001 року було засновано Stichting Behoud Stoomschip «Rotterdam» (Фонд збереження пароплава «Роттердам»), який займався збереженням корабля як морської спадщини. Метою було пришвартувати корабель у Роттердамі як статичний атракціон із новою функцією. 30 вересня 2001 року судно залишилось у Фріпорті, Багами, після того, як компанія Premier Cruise Lines збанкрутувала у вересні 2000 року. Екіпаж технічного обслуговування з 20 осіб підтримує судно в хорошому стані. Власники судна просять за судно близько 27 мільйонів доларів. 30 вересня 2001 року Фонд збереження пароплава Роттердам обговорив плани з бізнесменами та урядами щодо визнання судна культурною та промисловою спадщиною. Для доставки судна до Нідерландів потрібні інвестиції від бізнесменів, оскільки корабель все ще має високу корисну цінність, яку можна використовувати. 15 жовтня 2001 року американська компанія EXA International Inc оголосила, що її дочірня компанія CruiseUnit Project Ltd підписала лист про наміри щодо чартеру/купівлі SS Ребрант (колишній Роттердам). Судно стане частиною програми таймшеру, яка дає право на круїз тривалістю 3, 4 або 7 днів на рік. Можна також замовити індивідуальні круїзи. Флот, який очікується складатиметься з п’яти кораблів, буде включено до складу Romantic Cruise Lines під назвою Romantic II. У листопаді 2001 року Фонд збереження пароплавів Роттердам зареєстрував 200–го донора. Фонд продовжує залучати підтримку для збереження судна. Інформація про реєстрацію доступна на офіційному вебсайті. На початку листопада 2001 року компанія Cruiseshares/Romantic Cruise Lines придбала колишній пароплав SS Rotterdam, який було вирішено перейменувати на GRANDE DAME (Велика дама). Судно планується ввести в експлуатацію 15 травня 2002 року. Станом на 1 грудня 2001 року, судно «Рембрандт» було повернене до експлуатації під цією ж назвою. Фонд збереження пароплава «Роттердам» продовжить свою роботу без змін. 2002 рік У березні 2002 року було оголошено, що Компанія Cruiseshares не планувала вводити в експлуатацію колишній пароплав «Роттердам» через невідповідність судна вимогам конвенції SOLAS, що набирає чинності з 2010 року. Рішення не є остаточним, однак Фонд збереження пароплава «Роттердам» висловив занепокоєння щодо подальшої долі судна та прагне повернути його до Нідерландів. На 16 квітня 2002 року у програмі Studio R телеканалу TV Rijnmond було запланована презентуація колишнього пароплав «Роттердам» та діяльності щодо його збереження. 15 квітня 2002 року фонд збереження пароплава «Роттердам» був представлений у засобах масової інформації, зокрема на телеканалі TV Rijnmond та в друкованій пресі. Фонд наголосив на необхідності повернення судна до Нідерландів. Незважаючи на наявність планів, процес ускладнений затримкою призначення нового мера та міської ради Роттердама. У повідомленні також уточнено, що фонд не має наміру купувати корабель за символічну суму. 9 червня 2002 року було повідомлено про ймовірне повернення судна «Роттердам» до Нідерландів. На борту передбачається відкриття готелю, а також можливе використання корабля як музею, театру чи конференц–центру. Назву «Рембрандт» залишено незмінною. У липні 2002 року в Роттердамі зростало зацікавлення у поверненні колишнього пароплава «Роттердам» до порту приписки. Члени міської ради Х. Мароньє та М. Кнепкенс порушували питання інвестування, однак муніципалітет не погодився фінансувати проєкт. Постійне швартування судна в Роттердамі було малоймовірним, хоча тимчасове перебування було можливим під час реалізації амстердамського проєкту. Підготовчі роботи тривали, але остаточне рішення потребувало часу. У вересні 2002 року на фестивалі «Верельдхейвен» відбулася виставка, присвячена колишньому пароплаву «Роттердам» та можливим варіантам його використання, зокрема в межах Національного транспортного парку на території RDM. Захід привернув значну увагу відвідувачів і викликав інтерес місцевих політичних представників. Було зібрано численні підписи на підтримку збереження судна. 20 жовтня 2002 року повідомлено про розроблення нового плану доставки пароплава «Роттердама» до Нідерландів. Потенційний покупець звернувся до муніципалітету Роттердама з наміром пришвартувати судно в порту Рейнхафен; пропозиція перебувала на стадії оцінювання. 4 листопада 2002 року повідомлено, що, згідно з фотографіями Роберта–Пола ван де Граафа, стан колишнього пароплава «Роттердам» залишається задовільним. Технічне управління судном здійснює компанія International Shipping Partners (ISP), яка підтримує команду з обслуговування у Фріпорті. 28 листопада 2002 року стало відомо про зацікавленість міста Нью–Йорк у придбанні пароплава «Роттердам» («Рембрандт») для використання як притулку для бездомних. За інформацією Фонду збереження пароплава «Роттердам», контракт із власником судна на той момент ще не було укладено. Фонд висловлював перевагу поверненню судна до Роттердама. 2003 рік У 2003 році корабель придбала компанія ss Rotterdam BV, що дозволило уникнути знесення. а з проекту. Після численних чуток і проблем інвестиційний банк 1 травня 2003 року передав судно компанії RDM BV, яка належить Джоепу ван ден Ньювенхейзену. Судно було поміщено в окрему компанію ss Rotterdam BV. Адміністрація муніципального порту Роттердама попередньо профінансувала необхідну суму в п’ять мільйонів євро. Метою було перетворити судно на плавучий готель, ресторан, конференц–центр і казино в Роттердамі. 2004 рік Після трьох років і дев'яти місяців простою «Роттердам» залишив Фріпорт 17 червня 2004 року, був відбуксирований до Гібралтару і пришвартувався там 12 липня 2004 року. Тут було проведено першу підготовчу роботу до реконструкції, зокрема інвентаризацію застосувань азбесту, але більшість робіт не було виконано. У серпні на кораблі повернулися стара назва та порт приписки. ss Rotterdam BV стала частиною фінансових зв’язків між різними компаніями Йоеп ван ден Ньювенхойзен і GHR, що призвело до відставки директора Віллема Шолтена. У 2004 році після банкрутства ss Rotterdam BV судно перейшло до управління Порту Роттердам, який згодом оголосив компанію банкрутом. Протягом короткого часу GHR володів «Роттердамом», поки 30 червня 2005 року судно не було продано новому власнику Rederij De Rotterdam BV, заснованому житловою корпорацією Woonbron та інвестиційною компанією Eurobalance BV. Згодом Woondrechtconsult, коледж Альбеда та Університет прикладних наук Інголланд також стали співпрацювати з цим проектом. Мета нового власника: конференц–центр, готель, ресторан і навчальний центр, пришвартовані на набережній у Derde Katendrechtse Hoofd в районі Катендрехт Роттердама. 2005 рік 24 і 25 листопада 2005 року «Роттердам» був відбуксирований з Гібралтару в Кадіс і поміщений у сухий док для повного перефарбування в оригінальні кольори. Для остаточного переобладнання було обрано верф у Гданську для подальших робіт, але через труднощі корабель був переміщений до Вільгельмсхафена, Німеччина, у вересні 2006 року. 10 лютого 2006 року буксир залишив Кадіс. 19 лютого «Роттердам» проминув узбережжя Нідерландів, цей момент зафіксувала аерофотозйомка. 27 лютого судно пришвартувалось у Гданську. 2006–2009 роки 2006 рік У Гданську виникли проблеми через мішки з азбестовими матеріалами на борту, що заборонено польською владою. Бюрократичні труднощі та захищені ластівки, що гніздилися на кораблі, заважали роботам. Польська влада вирішила, що "Роттердам" має піти. 25 серпня 2006 року судно покинуло Гданськ і прибуло у Вільгельмсгафен 2 вересня. Там було видалено азбестові відходи і корабель ретельно відремонтовано для нових функцій у Роттердамі. Судноплавна компанія успішно оскаржувала депортацію, поки польська держава не звернулася до Верховного суду. Верховний суд виграв справу, але суддя повторив усі попередні процесуальні дії. Судноплавна компанія звернулася до Європейського суду з прав людини. З 11 лютого по 9 квітня 2006 року в Нідерландському музеї фотографії (NFM) у Роттердамі проходила виставка про «Роттердам». Вона включала фотографії фотографів HAL Даніеля ван де Вена та Гаррі Моша, а також приватних осіб. До виставки було видано каталог. 2007 рік 2008 рік Фонд Woonbron мав продати свої 80% акцій у 2008 році, але це не вдалося. 6 січня 2009 року міністр житлового будівництва Еберхард ван дер Лан призначив Ханса Цвартса наглядати за продажем, який мав відбутися до 1 березня 2009 року. Після перевищення запланованих інвестицій наглядова рада Woonbron пішла у відставку через політичний тиск. 2 серпня 2008 року «Роттердам» залишив Вільгельмсхафен за двома буксирами до свого нинішнього причалу Derde Katendrechtse Hoofd. Судно було пришвартоване 4 серпня. 2010–ті 2010 рік Графік відкриття корабля в липні 2009 року не був реалізований, і тільки на початку 2010 року судно вдалося відкрити для публіки. Woonbron втратив понад 120 мільйонів євро. Онно ван ден Брінк був призначений директором із завданням продати щонайменше 80% акцій. Після рішення не продавати корабель одразу, а дочекатися результатів, він пішов 1 липня 2010 року. Голова ради директорів Мартієн Кромвійк залишив компанію 1 січня 2011 року. Віллем Сміт, директор операційної компанії, пішов у відставку через розбіжності з наглядовою радою. Йохан Овер де Вест, відповідальний директор компанії Woonbron у судноплавній компанії, залишився на посаді до 1 липня 2013 року. Наприкінці 2010 року постало питання, чи залишиться судно у Роттердамі через фінансові проблеми Woonbron, якщо буде запропоновано буксирувати судно в інше місце. Річний звіт за 2010 рік показав збитки у розмірі 38 мільйонів євро. Було зазначено, що після продажу судно не обов'язково залишиться у Роттердамі, оскільки це залежить від ціни та покупця. 2 листопада 2012 року було оголошено, що Woonbron продав корабель WestCord Hotels за 29,9 мільйонів євро. Мережа готелів вже має 14 готелів у Нідерландах, включаючи Rotterdam Hotel New York. Це означає, що судно залишиться в Роттердамі. Після серії інцидентів безгосподарності та шахрайства в житлових корпораціях, таких як Stichting Woonbron з Роттердамом і маастрихтська житлова корпорація Servatius з кампусом у Калатраві, що привернули велику увагу преси, Палата представників провела парламентське розслідування щодо житлових корпорацій. Після реконструкції та модифікацій, судно відкрили для публіки 15 лютого 2010 року. З лютого 2007 року на Бреде Гілледійк, 99 діяв інформаційний центр, де люди могли отримати інформацію про події та переглянути фотовиставку. Невідомо, як довго «Роттердам» залишатиметься на цьому причалі. Відповідно до плану зонування Катендрехт–Зюїд, корабель не залишатиметься тут назавжди. Приблизно через 15 років він може бути відбуксирований. У такому випадку Rivierkwartier буде перетворено на житловий район. 12 червня 2013 року «Роттердам» було офіційно передано WestCord Hotels, нідерландському сімейному бізнесу з 15 готелями в Амстердамі, Роттердамі, Делфті, Леувардені, Гронінгені, Ейндховені та на Ватових островах Вліланд і Терсхеллінг. WestCord Hotels пишається тим, що додав ss Rotterdam як нову 14–ту перлину готельної групи WestCord. Після поглинання готелю ss Rotterdam компанією WestCord Hotels дві ікони Роттердама знову об’єдналися через багато років: «Роттердам» ― колишній флагман компанії Holland America Line (HAL) ― і готель New York ― колишня штаб–квартира HAL. Обидва готелі знаходяться в декількох хвилинах ходьби один від одного і колись були частиною багатої та 140–річної історії Голландсько–Американської лінії. У грудні 2013 року Колишній нью–йоркський магазин перетворили на Капітанська кімнату. Постійний партнер WestCord Hotels у сфері інтер’єру, компанія ESTIDA, розробила та реалізувала ефектний бар для корабля. Тепер гості можуть насолодитися закусками або напоями в Капітанській кімнаті. 24 листопада 2014 року відкрито новий понтон. З листопада 2014 року човни можуть причалювати до понтону, а гості можуть заходити на корабель безпосередньо через палубу B. Роттердамське водне таксі також причалює до нового понтону. Відвідувачам SS Rotterdam більше не потрібно йти до понтону в задній частині корабля. З 1 січня 2015 року WestCord Hotels перейняла відділ Meetings & Events. Окрім готелю та ресторанів, ця філія ss Rotterdam також належить до мережі готелів. У грудні 2016 року ss Rotterdam отримав Golden Green Key. WestCord Hotels активно прагне робити для навколишнього середовища більше, ніж вимагає закон і нормативні акти. На той момент 12 готелів WestCord отримали сертифікат Green Key, в тому числі ss Rotterdam. З 1 березня 2017 року Lido став гриль–рестораном, де страви готуються в новій печі KOPA. Шеф–кухар Реймон Радемейкер склав нове меню з великим вибором смачних страв, приготованих на грилі, включаючи новий вибір фірмового пива для дивовижних смакових поєднань. Окрім водного таксі, з 10 квітня 2017 року на ss Rotterdam також добре сполучається водний автобус. Цей водний автобус прибуває на понтон поруч із кораблем і дає змогу подорожувати на дальші відстані, наприклад до Кіндердайка. 14 листопада 2019 року відкрився винний бар Ocean Wine Bar. 2020–ті 15 серпня 2022 року відзначено 12,5–річну історію відкриття судна. 9 вересня 2022 року Клубна кімната знову відкрита. Найменування Офіційна назва судна, під якою воно зареєстроване в судновому реєстрі, — «Роттердам». Префікси чи суфікси не є частиною назви. Різні власники і фонди, які керували судном останніми роками, можуть ускладнити це правило для ЗМІ. Часто зустрічаються написання SS «Роттердам» (SS «Rotterdam») або De «Rotterdam». Якщо назву корабля підкреслюють у тексті, це слід робити лише як «Роттердам». Префікси або суфікси можуть виражати різні характеристики судна. У 1950–х і 1960–х роках суднам з паровими турбінами часто давали префікс «tss» або «ts», що означає турбінний пароплав. В сучасні часи, після 2000–х років, префікси часто скорочуються до «ss», що означає пароплав. У виданнях для технічної аудиторії префікс може також виражати кількість гвинтів, наприклад, «dss»для двогвинтового пароплава. Використання визначеного артикля «the» є наслідком загального вживання і не є частиною імені самого судна. Суфікси у вигляді чисел, зазвичай римських, іноді арабських, які часто поміщаються в дужки, вказують на кількість кораблів з такою назвою для конкретної судноплавної компанії. «Роттердам (V)» був п'ятим кораблем з такою назвою для HAL. При пошуку технічної інформації про судно номер IMO є важливішим за назву. Корабель залишається відомим за цим номером, доки не затоне або не буде знищене, незалежно від назви чи прапора. Номер IMO Rotterdam (V) – 5301019. Тендери Тендери 16, 17 і 18 «Роттердам» тепер плавають під власним прапором як водні таксі та екскурсійні човни через порти Роттердама. Зображення Культурне значення У 2004 році «Роттердам» був одним із приблизно двадцяти колишніх трансатлантичних лайнерів, які все ще існують. Більшість із них переобладнані для круїзів або інших цілей, деякі використовуються як готелі або кораблі для конференцій. Роттердам зберігся в оригінальному вигляді і є єдиним у своєму роді серед кораблів, побудованих для голландської судноплавної компанії. Корабель має історичне значення як символ відновлення Нідерландів після Другої світової війни та приклад голландської судноплавної майстерності. Концепція переправ і круїзів Rotterdam витримала випробування часом. Технічно судно має традиційну конструкцію з інноваційним портальним димоходом. Роттердам зберіг свою автентичність, незважаючи на зміни в законодавстві та технічні зміни. Інтер’єри та художні застосування на борту мають високу художню та архітектурну цінність. Відомі архітектори й художники, такі як Carel Wirtz, JFA Semey та інші, створили унікальні дизайни. Простори на кораблі, включаючи лаунж Ritz Carlton, плавальний басейн та аудиторію, мають виняткову художню й історичну цінність. Загалом, SS Rotterdam є культурною та історичною спадщиною Нідерландів. В кінематографі «Роттердам» можна побачити у фільмі «K3 Love Cruise», 2017 року, першому фільмі K3 з Ханне Вербрюгген, Клаас’є Мейер і Марте Де Піллесін у ролі K3. Цей фільм знімали на кораблі; Дія фільму «Боббі та мисливці за привидами», 2013 року розгортається на «Роттердамі»; Дія фільму«Boeien» 2022 року також розгортається на «Роттердамі». Примітки Джерела Література F. den Houter, Bouwnummer 300. ss Rotterdam, Hilversum, 1959 B. Oosterwijk, Zes maal Rotterdam. De geschiedenis van een reeks fameuze HAL–schepen, Amsterdam, 1998, p. 277–427, ISBN 9068810804 A. en N. Guns, ss Rotterdam. Een beknopte scheepsbiografie, Zutphen, 2005, ISBN 9057303973 S.B. Kool, De Rotterdam. Boegbeeld van de vooruitgang, Rotterdam, 2006, ISBN 9056624911 [catalogus tentoonstelling NFM] S. van Berkum, De Rotterdam. De kunst van het reizen, Schiedam, 2006, ISBN 9055944076 B. Oosterwijk, De Rotterdam voor altijd thuis, Rotterdam, 2008, ISBN 9789075352511 H. Moscoviter, SS Rotterdam. De thriller van de terugkeer, Schiedam, 2008, ISBN 9789077075760 Посилання Фонд збереження пароплава Роттердам Фотографії в Голландському фотомузеї Аматорська радіостанція PI4HAL на борту SS Rotterdam Веб–сайт Роттердама NGN productions" Архівні фотографії «Роттердама» Архівні документи «Роттердама»