Senat (Nizozemska)

Senat (nizozemsko Eerste Kamer der Staten-Generaal [ˈeːrstə ˈkaːmər dɛr ˈstaːtə(ŋ) ɣeːnəˈraːl], dobesedno " Prvi dom Generalnih stanov" ali preprosto Eerste Kamer [ˈeːrstə ˈkaːmər] včasih Senaat [səˈnaːt] ) je zgornji dom Generalnih stanov Nizozemske ali parlamenta, zakonodajnega telesa Nizozemske. Njegovih 75 članov izvolijo člani dvanajstih provincialnih stanov in štirih volilnih kolegijev za senat vsaka štiri leta, v treh mesecih po pokrajinskih volitvah. Vse pokrajine in kolegiji imajo različno volilno težo glede na število njihovega prebivalstva. Člani senata so običajno izkušeni ali honorarni politiki na nacionalni ravni, ki imajo pogosto tudi druge vloge. Prejemajo nadomestilo, ki znaša približno četrtino plače članov spodnjega doma. Za razliko od politično pomembnejšega Predstavniškega doma se sestane le enkrat na teden. Ima pravico sprejeti ali zavrniti zakonodajne predloge, ne pa jih spreminjati ali vlagati zakonodajnih predlogov. Takoj po tem, ko Predstavniški dom sprejme zakon, se ta pošlje Senatu in predloži parlamentarnemu odboru. Odbor odloči, ali se zakon lahko takoj uvrsti na dnevni red celotnega doma ali pa je treba najprej opraviti predhodno preučitev zakona. Če se zakon takoj uvrsti na dnevni red celotnega doma, se sprejme kot formalnost brez razprave. Ime Čeprav se ta organ v slovenščini imenuje »Senat«, to ni neposreden prevod njegovega uradnega nizozemskega imena, »Prvega doma Generalnih stanov« ali skrajšano »Prvi (gornji) dom«. Kljub temu se v nasprotju z drugim domom v medijih pogosto uporablja tudi ime Senaat. Uporabljajo se izrazi »član prvega doma« (Eerste Kamerlid), »član senata« (senaatslid) ali »senator« (senator), čeprav je prvi uradni in najpogosteje uporabljen izraz. Zgodovina Prva ustava sodobne Nizozemske, sprejeta leta 1814, je ponovno vzpostavila enodomni sistem Generalnih stanov. Ko je postalo jasno, da bo nekdanja Južna Nizozemska priključena novemu Združenemu kraljestvu Nizozemske, je bila novo ustanovljena ustavna komisija zadolžena za pripravo nove ustave. Južni člani ustavne komisije so se zavzemali za dvodomni sistem, ker so bili prepričani, da bi moralo imeti njihovo plemstvo mesto v zakonodajnem telesu. Čeprav severni člani niso bili navdušeni nad predlogom, so se strinjali pod pogojem, da plemstvo ne bo pogoj za članstvo. Nova ustava, ki je začela veljati 24. avgusta 1815, je tako določala senat, ki ga sestavlja od štirideset do šestdeset članov, ki jih kralj imenuje dosmrtno. Seznam prvih imenovanih je bil objavljen 16. septembra 1815, novo imenovani senat pa se je bil prvič sestal 21. septembra 1815 v Bruslju na skupni skupščini s Predstavniškim domom. V svojih zgodnjih letih je senat deloval kot branik krone (kralja in njegovih ministrov). Njegovi člani, ki jih je kralj imenoval izmed "najpomembnejših v državi", so bili večinoma kraljevi zaupniki, ki so bili pogosto pozvani, da vložijo veto na zakone, ki mu niso bili všeč. Takšni zakoni so bili običajno zakoni (pobude) zasebnih članov Predstavniškega doma. Senat je ostal in obstajal tudi po osamosvojitvi Belgije leta 1830, čeprav se je njegovo članstvo prepolovilo na najmanj dvajset in največ trideset članov. V politični sferi se je veliko spremenilo zaradi ustavne reforme leta 1848, ki je uvedla neposredne volitve v Predstavniški dom, ki so ga do takrat volili deželni sveti. Ustavna komisija pod vodstvom Johana Rudolpha Thorbeckeja je nameravala, da bi bil tudi Senat neposredno izvoljen, vendar je pretežno konzervativni Predstavniški dom to preprečil, saj se je bal, da bi si bila oba doma preveč podobna. Poleg tega se je od senatorjev pričakovalo, da bodo zakone presojali z večjo neodvisnostjo in distanco od dnevne politike, kot chambre de reflection, kar se je zdelo nemogoče, ker bi bili prisiljeni voditi kampanjo za neposredne volitve. Zato je bilo odločeno, da bodo senat odslej izvolili pokrajinski sveti. Njegovih 39 sedežev je bilo med pokrajinami razdeljenih padajoče sorazmerno s prebivalstvom, tretjina njegovih članov pa bi bila izvoljena za 9-letni mandat vsaka tri leta po večinskem sistemu. Med spremembami sta bila tudi položaj senata in merila za upravičenost do kandidiranja na volitvah. Spremljanje kakovosti zakonodaje je po letu 1848 postopoma postalo glavna naloga senata. Vendar je reforma prišla leta 1922, pet let po ustavni spremembi, ki je uvedla splošno volilno pravico za moške in proporcionalno zastopanost v Predstavniškem domu. Ustavna sprememba iz leta 1922 je prinesla proporcionalno zastopanost tudi v Senat. Namesto da bi bili sedeži razdeljeni med province, so bile province zdaj organizirane v štiri skupine s približno enakim številom prebivalcev, od katerih je vsaka izvolila dvanajst ali trinajst senatorjev v skladu s proporcionalno zastopanostjo po strankarskih listah. Mandat senatorjev se je skrajšal na šest let, pri čemer sta dve od štirih skupin izvolili svoje senatorje vsaka tri leta. Število senatorjev se je leta 1956 povečalo s 50 na 75, porazdelitev sedežev med skupinami provinc pa je bila prilagojena spremembam v porazdelitvi prebivalstva. Senat je bil leta 1983 deležen še ene reforme. Mandat senatorjev se je skrajšal na štiri leta, kar je enako mandatu članov predstavniškega doma. Sistem skupin provinc in postopnih volitev je bil odpravljen v korist štiriletnih volitev za celoten senat v enem samem volilnem okraju. Državna komisija, ki je utrla pot ustavni reformi, je prav tako priporočila neposredne volitve za senat, vendar je Predstavniški dom sprejel predlog, s katerim je ta predlog zavrnil. Od takrat je bilo sprejetih več manjših sprememb. Leta 2010 je bila ukinjena možnost, da se stranke povežejo v volilno zavezništvo, število preferenčnih glasov, potrebnih za izvolitev kandidata, pa se je povečalo s 50 % na 100 % kvote. Ustanovitev treh volilnih kolegijev za Karibsko Nizozemsko je bila omogočena z ustavno spremembo iz leta 2017. Člani karibskih volilnih kolegijev so bili prvič izvoljeni 20. marca 2019. Državljani Bonaireja, Sint Eustatiusa in Sabe z nizozemskim državljanstvom imajo pravico do glasovanja. Ustanovitev nerezidenčnega volilnega kolegija je bila omogočena z ustavno spremembo iz leta 2022. Volitve in sestava Upravičenost Vsak nizozemski državljan, star 18 let ali več, ki je upravičen do glasovanja, lahko kandidira na volitvah v katerem koli od domov parlamenta. Vendar nihče ne more hkrati biti član obeh domov. Volilni sistem 75 senatorjev izvolijo vsaka štiri leta člani provincijalnih stanov dvanajstih provinc države in (od leta 2019) volilni kolegiji karibske Nizozemske in nizozemskih izseljencev. Sedeži so razdeljeni v enem nacionalnem volilnem okraju z uporabo proporcionalne zastopanosti po strankarskih listah. Preostali sedeži so razdeljeni z metodo najvišjih povprečij. Teža glasu člana se določi glede na število prebivalcev province, v kateri je volivec član državnega sveta, v razmerju približno 1 glas na 100 prebivalcev. Parlamentarne skupine Kolegij predsednika in podpredsednikov Kolegij predsednika in podpredsednikov je odgovoren za vsakodnevno upravljanje senata. Sestavljajo ga predsednik senata in dva podpredsednika. Opombe Sklici Zunanje povezave Uradno spletno mesto (English) Uradno spletno mesto (Dutch)