Grad Eijsden

Grad Eijsden je grad in narodni spomenik v nizozemski limburški občini Eijsden-Margraten. Grad stoji ob reki Meuse blizu točke, kjer se vanjo izliva reka Voer. Na vzhodni strani gradu je veličasten dovoz z Marijino kapelo in spravnim križem na drugem koncu. Zgodovina in prebivalci V zgodnjem srednjem veku je bil grad v lasti knezoškofov iz Lièga. Leta 1334 se omenja "den hof tot Esde", ki ga je vojvoda Janez III. Brabantski podelil Dyedericu iz Montjoya in Valkenburški. Tako je gospostvo Eijsden prišlo v posest gospodov Valkenburških v osebi Walrama Valkenburškega. Leta 1558 je Eijsden prišel v posest Arnolda II. Huyna van Amstenraedta, gospoda Geleena, upravitelja dežele Valkenburg, guvernerja brabantskega Maastrichta in generalnega kapitana Limburga in dežele Overmaze. Njegova hči Ana se je poročila z Viljemom de Lamargelle. Njun sin Arnold Lamargelle je bil tisti, ki je leta 1636 staro graščino nadomestil s sedanjim razkošnim gradom/dvorcem. Grad je po poroki Antona Ulriha Dominikusa Hjacinta cesarskega grofa Hoensbroeck-Oost (1676–1727) z Marijo Aleksandrino Filipino Frančiško Godefrido de la Margelle (1684–1713) za kratek čas prišel v roke družine Hunsbruških (van Hoensbroeck). Hči slednje, Izabela Adolfa Filipine cesarska grofica van Hoensbroeck-Oost, gospa Eijsdenska (1708–1742), se je leta 1729 poročila s Hubertom Maurjem Ferdinandom cesarskim grofom de Geloes (1698–1763), nakar je grad po dedovanju prišel v last družine De Geloes. Družinski grb te družine se nahaja na bazenu v preddvorju. Ena zadnjih ženskih potomk veje rodbine De Geloes d'Eysden, Marie grofica de Geloes d'Eysden (1881-1956), se je leta 1902 poročila z Marcelom grofom de Liedekerke de Pailhe (1875-1931). Njun vnuk, dr. Marcel grof de Liedekerke de Pailhe (1935), še vedno živi na gradu s svojo ženo, Béatrice Christyn de Ribaucourt. Opis gradu Grad je bil zgrajen leta 1636, prenovljen leta 1767 in obnovljen v historizirajočem slogu v letih 1881–1886. Sestavljen je iz dveh kril, pravokotnih drug na drugega, ki se na zunanjem vogalu povezujeta s štrlečim, težkim vogalnim stolpom, obdanim z ozkim stopniščnim stolpom. Oba stolpa imata čeladasto streho s čebulastim zvonikom. Na koncu vzhodnega krila je tudi stolpu podobna stavba z vrati s prehodom na notranje dvorišče. Nad temi vrati sta letnica dokončanja gradu in grb zavezništva družin De Lamargelle in von Bocholtz. Tudi ta stolp ima čeladasto streho s čebulastim zvonikom. Celoten kompleks je v celoti obdan z vodnim jarkom, zaradi česar ga lahko štejemo za vodni grad. Grad je zgrajen v manierističnem renesančnem slogu doline Meuse, s fasadami, ki so bogato okrašene z izmenjujočimi se pasovi namurskega kamna (pasovi rdeče opeke), okenskimi okvirji namurskega kamna in vencem namurskega kamna. Prenove, ki jih je med letoma 1767 in 1770 izvedel lièški arhitekt Etienne Fayen, so se nanašale predvsem na notranjost gradu in so vključevale štukaturne okraske in obloge v slogu Ludvika XV. v pritličju ter poslikane nadvratne plošče v jedilnici. Kasneje sta bila notranjost in stopnišče v zgornjem nadstropju izvedena v slogu Ludvika XVI. V gradu je tudi kamin, ki izvira iz gradu Oost. Med prenovo v letih 1881–1886 so dodali strešna okna, obnovili zvonik vogalnega stolpa, stopniščni stolp pa so opremili s čebulastim zvonikom. Južna fasada je dobila okna iz modrega kamna z obrobami, križni venček pa je bil delno obnovljen. Vhod v grad, obrnjen proti notranjemu dvorišču, je bil prenovljen v neorenesančnem slogu. Ob gradu stoji portalna stavba s preddverjem, oboje iz leta 1649 in obnovljeno po požaru v tistem letu. Vhodna stavba ima štirikapno streho, ki jo krasi čebulasti zvonik, na strani s pogledom na polje pa je okvir vhoda iz modrega kamna. Stavbi sta bili obnovljeni v letih 1883–1885, med katerim je bil obnovljen severni del. Park, urejen okoli leta 1900, je prosto dostopen. Zasnoval ga je takrat znani francoski krajinski arhitekt Achille Duchêne (1866–1947) kot nadomestilo za park iz poznega 18. stoletja. Od tega prvotnega parka je ostal le del na severni strani gradu, kjer je bila ledenica iz 18. stoletja. Sedanji park ima neorokokojski ribnik in kiparsko skupino s tremi puttiji. Na južni steni terase stoji več doprsnih kipov in vrtnih vaz, ki izvirajo iz bližnjega vzhoda. Eden od kipov prikazuje pastirskega boga Pana, priljubljen motiv iz obdobja starega režima. Leta 1952 se je stolp z vhodnimi vrati čez jarek zrušil. Ponovno je bil obnovljen leta 1958. Zanimivosti Leta 1672 je štatholder knez Viljem III. Oranski med bojem proti Francozom (obleganje Maastrichta, 1673) na gradu postavil svoj štab, in se nato leta 1676 ponovno naselil na gradu Eijsden. Leta 1748 je imel med bitko pri Lafeltu svoj štab v gradu tudi francoski maršal grof Ulrich Friedrich Waldemar von Löwenthal. Po osvojitvi je postal francoski guverner Maastrichta. Leta 1995 je kraljica Beatrix bivala na gradu, ko je praznovala kraljičin dan v Eijsdenu. Galerija Literatura EW Moes in K. Sluyterman, Nizozemski gradovi in njihova zgodovina . Prvi del. Amsterdam, 1912, str. 131–154. Gradovi v Limburgu. Trdnjave in podeželske hiše (1000–1800) . Utrecht, 2005, str. 495–498.