NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Heroes' Acre (Namibië)

Heroes' Acre (Heldenakker) is een oorlogsmonument van de Republiek Namibië en tevens erebegraafplaats. Het is gebouwd in de onbewoonde heuvels, circa 10 kilometer ten zuiden van het centrum van de hoofdstad Windhoek. Heroes' Acre werd officieel geopend op 26 augustus 2002. Bouw Het monument is ontworpen en gebouwd door Mansudae Overseas Projects, een Noord-Koreaans bedrijf. Het is een van de vier grote openbare werken die Mansudae in Namibië heeft gebouwd, de andere drie zijn het Militaire Museum in Okahandja, en het nieuwe State House en het Onafhankelijkheidsmuseum in Windhoek. Locatie en beschrijving Het Heroes' Acre-monument ligt ten zuiden van Windhoek aan de B1 nationale weg naar Rehoboth. Het is gebouwd als een symmetrische veelhoek met een marmeren obelisk en een bronzen standbeeld van de onbekende soldaat in het midden. De locatie bevat paradegronden en een tribune voor 5000 mensen. De begraafplaats bestaat uit 174 graven, waarvan niet alle momenteel bezet zijn. Bijzondere graven Op Heroes' Acre zijn speciale mausoleums gereserveerd voor Namibische presidenten. Hage Geingob (1941-2024) Sam Nujoma (1929-2025)
Otjikotosee

Der Otjikotosee (englisch Otjikoto Lake) ist ein Karstsee im Norden Namibias, nahe der Bergbaustadt Tsumeb. Beschreibung Er ist einer von nur zwei ständig mit Wasser gefüllten Seen Namibias und Zwillingssee des 15 Kilometer entfernten Guinassee. Die Vermutung, dass er mit diesem über ein bis heute noch unerforschtes unterirdisches Höhlen-Wassersystem verbunden ist, ist jedoch bislang nicht erwiesen. Der Otjikotosee wurde im Jahr 1851 von Charles John Andersson und Francis Galton entdeckt und hat eine Größe von circa 100 × 150 Metern. Otjikoto bedeutet in der Hererosprache tiefes Loch; tatsächlich ist der See eine rund 76 Meter tiefe, mit Wasser gefüllte Doline, wobei er an ein zu großen Teilen noch unerforschtes unterirdisches Kanalsystem Anschluss haben soll, welches bis zu verschiedenen Wasserstellen im Etosha-Nationalpark reichen soll. Während des Ersten Weltkrieges versenkte die deutsche Schutztruppe Waffen und Munition in diesem See, um sie dem Gegner nicht zu überlassen. Der Otjikotosee ist seit 1955 ein Nationales Denkmal in Namibia. Im Otjikotosee kommt eine Unterart des Messing-Maulbrüters (Pseudocrenilabrus philander dispersus), die ursprünglich nur im Guinassee endemische Buntbarschart Tilapia guinasana und der Schwertträger (Xiphophorus hellerii) vor. Die beiden letzten Fischarten wurden vom Menschen dort ausgesetzt. Literatur Siegfried Agenbag: Der Otjikotosee. Geschichte und Geheimnis. Namibia Wissenschaftliche Gesellschaft, Windhoek 2004, ISBN 978-3-936858-54-9. Stichwort: Otjikotosee. Online in: Deutsches Kolonial-Lexikon, Band II, Leipzig 1920, S. 694. Weblinks Offizielle Webseite des Sees, NHC Namibia (englisch) Einzelnachweise
Otjikoto Lake

Otjikoto Lake is the smaller of only two permanent natural lakes in Namibia. It is a sinkhole lake that was created by a collapsing karst cave. It is located 20 kilometres (12 mi) north-west of Tsumeb and only 100 meters from the main road B1. The lake was declared a national monument in 1972. The diameter of the lake is 102 metres (335 ft); its depth is supposedly more than 91.44 meters, according to scans. According to a Namibian tourism information organisation, "the depth varies from sixty two meters at the side to one hundred meters in the center - and in some places leading off from the side - depths of one hundred meters have been recorded", while an article in the Allgemeine Zeitung explains the depth problem: "the lake tapers into a lateral cave system making it impossible to determine its exact depth, estimated to be in access (sic) of 142 meters." The lake was known to the San under the name Gaisis ("ugly"). When the Herero moved into the area, they named it Otjikoto (Otjiherero: "deep hole"). Namibia's Oshikoto Region, in which the lake is situated, is an alternative spelling of Otjikoto and derives its name from that of the lake. The first Europeans to visit the lake were Francis Galton and Carl Johan Andersson, who during their search for Lake Ngami came upon Otjikoto Lake in 1851. The lake was a dumping ground for German Schutztruppe during World War I; in June 1915 German troops dumped war materials in the lake before surrendering to stop the South African and British troops from using them. Most of the larger pieces have been recovered and are displayed in the Tsumeb Museum, but at least two cannons, along with quantities of ammunition, are still in the lake and can be viewed with a special diving permit. According to legend, the Germans also dumped a sealed safe into the lake. The search for it and the 6 million gold marks it is said to contain has as yet not been successful. Botanist Kurt Dinter visited the lake in 1911 and collected several hitherto unknown species of plants, among them grass of the genus Rottboellia. Tilapia guinasana, a species of cichlid fish which naturally was only found in Otjikoto's sister lake, Lake Guinas, was introduced to Otjikoto Lake. The claim that Lake Guinas is connected to Lake Otjikoto by caves is frequently made but not proven as yet. References External links Namibia: The Cardboard Box Travel shop.
Lago Otjikoto

Lago Otjikoto​ es el menor de los dos lagos naturales en Namibia. Es un lago de creado por deslizamiento de tierra, por el colapso de una cueva cárstica,​ está situado a 20 km de Tsumeb, a pocos metros de la carretera principal B1. El lago era conocido por los San con el nombre de Gaisis (que significa "feo"). Cuando los herero se trasladaron a la zona, lo nombraron Otjikoto (otjiherero: "hoyo profundo"). Los primeros europeos que avistaron el lago fueron Francis Galton y Carl Johan Andersson, quien durante su búsqueda del Lago Ngami llegaron a Otjikoto en 1851.​ El lago era un vertedero de la Schutztruppe alemana (una fuerza de protección colonial) al final de la Primera Guerra Mundial; En junio de 1915 las tropas alemanas dejaron material de guerra en el lago para evitar que lo capturaran y usaran tropas sudafricanas y británicas. Incluso hay una leyenda de los alemanes que tiraron junto a material de guerra una caja de madera con más de 3 millones de Marcos Véase también Geografía de Namibia Geografía de África Referencias Enlaces externos Mapa de localización
Lac Otjikoto

Le lac Otjikoto (nom en anglais Lake Otjikoto) est un lac namibien situé à proximité du parc national d'Etosha dans la région d'Oshikoto, à laquelle il a donné son nom : en langue héréro Otjikoto signifie « trou profond ». C'est le plus petit des deux lacs karstiques de la zone. Géographie et géologie Le lac Otjikoto est situé à 1 250 mètres d'altitude sur le plateau de Waterberg, à 20 km au nord-ouest de la ville de Tsumeb. C'est un lac circulaire, de 102 mètres de diamètre avec des parois abruptes d'environ 20 m de hauteur, qui est le résultat de l'effondrement du toit rocheux de la doline, sous l'effet de la pression de l'eau du réseau aquifère de la région et du processus de karstification des roches calcaires. D'une profondeur moyenne de 45 mètres (environ 7 mètres en son centre), la profondeur maximale du lac Otjikoto, mesurée sur l'un des bords, est à ce jour de −58 mètres, sans que son fond soit connu. Le lac est potentiellement connecté au lac Guinas, distant d'environ 30 km au sud-ouest, sans que cela soit actuellement démontré. Histoire Connu de longue date par les populations Sans – qui le dénommaient Gaisis, signifiant « laid » – et Héréros – qui lui ont donné son nom de Otjikoto ou « trou profond » –, la première description du lac faite par un Européen date de 1851, lorsque Francis Galton et Charles John Andersson, à la recherche du lac Ngami, découvrirent ce dernier. Durant la Première Guerre mondiale, les troupes coloniales allemandes jetèrent dans le lac, le 9 juillet 1915, leurs armements (canons, fusils, munitions) avant de se rendre aux troupes britanniques et sud-africaines. Une grande partie fut récupérée en 1984 et exposée depuis au musée de Tsumeb, mais il reste toujours deux canons dans ses eaux, que les plongeurs peuvent approcher sur autorisation. Faune et flore Le lac possède, depuis quelques années, une population de poissons cichlidés, Tilapia guinasana, endémique du lac Guinas voisin, puis introduite volontairement par l'UICN – en raison du danger critique d'extinction auquel fait face cette espèce – ainsi que dans quelques retenues d'eau de fermes voisines. En 1980, une population commune de cichlidés, Oreochromis mossambicus, a été introduite illégalement dans le lac et a pris rapidement l'ascendant sur la précédente espèce qui subsisterait désormais difficilement. Les parois calcaires du lac forment des abris pour des rapaces nocturnes et des colonies de chauve-souris. Notes et références Liens externes Portail des lacs et cours d'eau Portail de la Namibie
Otjikotomeer

Het Otjikotomeer is een meer in het noorden van Namibië, gelegen in de regio Oshikoto. Het is het grootste natuurlijke meer van het land en ondergronds verbonden met het Guinasmeer dat op zo'n 15 kilometer afstand is gelegen. Beide meren liggen in de buurt van de mijnbouwstad Tsumeb. Het Otjikotomeer werd in 1851 door Charles John Andersson en Francis Galton ontdekt. Het is ongeveer 100 x 150 meter groot en circa 76 meter diep. In Otjiherero betekent otjikoto letterlijk "diep gat". Door een ondergronds holensysteem is het meer waarschijnlijk verbonden met verschillende waterplaatsen in het Nationaal park Etosha. Tijdens de Eerste Wereldoorlog gooiden soldaten van het Duitse leger hun munitie en wapens in het meer om dit niet in handen van hun tegenstanders te laten vallen.
Otjikoto (jezioro)

Otjikoto – jezioro krasowe na terytorium północnej Namibii, w pobliżu górniczego miasta Tsumeb, w regionie Oshikoto. Jest jednym z dwóch stale wypełnionych wodą jezior Namibii. W odległości 15 km znajduje się bliźniacze jezioro Guinas. Przypuszczalnie te dwa zbiorniki połączone są ze sobą systemem wypełnionych wodą jaskiń. Powierzchnia jeziora, przypominającego koło o średnicy około 100 m, wynosi 7075 m². Jezioro Otjikoto zostało odkryte w 1851 roku przez Charlesa Anderssona i Francisa Galtona. Nazwa jeziora w języku herero oznacza głęboką dziurę. Jezioro stanowi zalany wodą lej krasowy o głębokości maksymalnej (według różnych źródeł) od 62, przez 76 do nawet 100 m, który łączy się z niezbadanym systemem wypełnionych wodą jaskiń, sięgającym do parku narodowego Etosha. Podczas I wojny światowej niemieckie oddziały Schutztruppe zatopiły w jeziorze swoją broń i amunicję, chcąc uniknąć przejęcia jej przez oddziały południowoafrykańskie i angielskie. Po wojnie część sprzętu została wydobyta i znajduje się obecnie w muzeum w Tsumeb. Jezioro Otjikoto jest od 1955 roku narodowym pomnikiem przyrody Namibii. Jezioro leżało na trasie rowerowej podróży przez Afrykę Kazimierza Nowaka. Bibliografia Jezioro Otjikoto (ang.) Jezioro Otjikoto. namibian.org. [zarchiwizowane z tego adresu (2012-05-10)]. (ang.).
Цумеб

Цумеб (на английски: Tsumeb) е град в северна Намибия, административен център на регион Ошикото. Основан е през 1905 г. от немски колонисти. Известен е с прозвището „вратата на севера“ на Намибия. Името му произлиза от езика на местното племе нама – „SOO-meb“ и в превод означава „Мястото на мъховете“ или „Мястото на жабите“. Населението на града е 19 275 жители (по данни от 2011 г.). В района на града има богати залежи на цветни метали. Най-добре е развита медодобивната промишленост. Побратимени градове Честърфилд, Великобритания Елверум, Норвегия Текумсе, Канада Ланджоу, Китай Гверу, Зимбабве Вижте също Транс Намиб (жп линия) Източници
Tsumeb

Tsumeb és una important ciutat de la Regió d'Oshikoto al nord de Namíbia. Va ser capital d'aquesta regió fins al 2008, quan Omuthiya va ser proclamada ciutat i nova capital. És la ciutat més propera al Parc nacional d'Etosha, una de les més grans reserves de vida salvatge de tota l'Àfrica. La ciutat i la vella mina Tsumeb significa "Lloc de molsa" (o en afrikaans: "Plek van Padda-Sluik"). Probablement hagi rebut aquest nom per l'enorme turó natural de color verd d'òxid de minerals de coure que existia abans de la seva destrucció per la mineria. La ciutat va ser fundada el 1905 pel govern colonial alemany. Tsumeb és notable pels minerals que van propiciar la seva fundació. S'hi han extret minerals polimetàl·lics obtenint coure, plom, plata, or, arsènic i germani. Hi havia també una bona quantitat de zinc, però la recuperació d'aquest metall va ser sempre difícil per motius tècnics. La mina de Tsumeb té molt de renom entre col·leccionistes minerals, sent notable pels més de 300 minerals vàlids i per ser la localitat tipus de més d'una setantena d'espècies minerals. Molts minerals rars i únics, com feinglosita, la leiteïta o la ludlockita, es poden trobar únicament aquí. Referències
Tsumeb

Tsumeb (phonétique tsumɛb) est une ville minière du nord de la Namibie et la capitale de la région d'Oshikoto. Elle est surnommée « la porte d'entrée du nord » et est la plus proche ville du parc national d'Etosha. C'est historiquement l'une des plus importantes villes minières du pays. Sa population s'élevait à 19 275 habitants en 2011. Géographie Tsumeb est située à 1 000 m d'altitude sur le plateau de Waterberg, à environ 400 km par la route, au nord-nord-est de Windhoek. Histoire Tsumeb signifie « trou profond » en langue Damara / Nama. La ville est fondée en 1905 par l'administration coloniale allemande. Plus importante ville minière de Namibie avec Oranjemund, son sous-sol est riche en plomb, en cuivre, en argent, en cadmium et en germanium. C'est à 24 km de Tsumeb, dans les eaux profondes du lac Otjikoto (en héréro), ou Oshikoto (en ovambo) que les troupes allemandes en débâcle ont jeté toutes leurs armes et munitions (dont 10 supports de canons, 3 mitrailleuses, 5 canons, 300 ou 400 wagons de munitions) à l'approche des troupes sud-africaines en 1915. Le lac souterrain de Harasib est également tout proche ainsi que le lac Guinas, également d'origine karstique. Culture et patrimoine Les rues de la ville elle-même sont parées de beaux bougainvilliers et des jacarandas alors que le musée local présente une importante collection de minéraux. La plus grosse météorite du monde, pesant 60 tonnes, s'est écrasée à 40 minutes en voiture de Tsumeb, à Hoba West, tout près de la ville de Grootfontein. Cette météorite, dite de « Hoba », est aujourd'hui une attraction touristique. Annexes Notes et références Bibliographie (de) Hedwig Dübigk, « Ueber das Weissbleierz von Otavi bei Tsumeb in Deutsch-Südwestafrika » (trad. = Le minerai de plomb carbonaté d'Otavi près de Tsumeb dans le sud-ouest africain allemand), Nägele und Sproesser, Stuttgart, 1913, Neuen Jahrbuch für Mineralogie, supplément, 1913, vol. 36, p. 213-246 (texte remanié d'une thèse) (de) Rolf Fahle, Tsumeb : Liste der Minerale, Fahle, Munich, 1977, 46 p. (en) Carlo G. Garavelli, Filippo Vurro, Gian Carlo Fioravanti, « Minrecordite : a new mineral from Tsumeb », in Mineralogical Record, vol. 13, no 3, 1982, p. 131-136 (en) Georg Gebhard, Tsumeb : a unique mineral locality, GG Publishing, Grossenseifen, 1999, 328 p. (ISBN 9783925322037). (en) G. Söhnge, Tsumeb : a historical sketch, The Committee of the S.W.A. Scientific Society, Windhoek, 1976 (2e éd.), 92 p. (en) Wendell E. Wilson (dir.), Tsumeb! : the world's greatest mineral locality, Mineralogical Record, Bowie, Md., 1977, 128 p.. Liens externes Portail de la Namibie Portail de la mine
Tsumeb

Tsumeb – miasto w północnej Namibii, ośrodek administracyjny okręgu Tsumeb. Około 16 tys. mieszkańców. Miasto zostało założone w 1905 przez niemieckich kolonistów. Kopalnia Miasto od początków swego istnienia było miastem górniczym. Zostało zbudowane nad zasobną w minerały polimetaliczne żyłą zalegającą w skałach prekambryjskich. Wydobywano tu miedź, ołów, złoto, srebro, arsen i w niewielkich ilościach cynk. Wydobywana ruda była bardzo dobrej jakości, do tego stopnia, że od razu zostawała poddawana wytapianiu w piecu usytuowanym koło miasta, bez jej wcześniejszego wzbogacania. Pierwszym właścicielem kopalni była firma OMEG, a następnie TCL niedługo przed jej zamknięciem kilka lat temu z powodu wyczerpania się złóż. Głębszy poziom został zalany przez wodę, po jej wypompowaniu lokalni przedsiębiorcy na nowo zaczęli eksploatować gorszej jakości górne pokłady złoża. Na zachód od miasta znajduje się największy na świecie meteoryt Hoba. Współpraca Chesterfield, Wielka Brytania Elverum, Norwegia
Цумеб

Цу́меб (англ. Tsumeb, нем. Tsumeb, гереро: Okavisume, нама: Kaitsumeb) — город в Намибии. География Рудный город Цумеб расположен на севере Намибии, в 400 километрах к северу от столицы страны Виндхука. Вместе с городами Отави и Гротфонтейн, Цумеб лежит в так называемом «треугольнике Отави», высокоразвитом сельскохозяйственном районе в горах Отави с высоким уровнем осадков (в Цумебе — около 550 мм). До августа 2008 года Цумеб был административным центром намибийской области Ошикото. Климат История Название города Цумеб происходит от бушменского слова tsomsoub, означающего копать в земле большую дыру. Первыми жителями района нынешнего Цумеба были бушмены, открывшие в горах Отави месторождения меди, научившихся выплавлять из руды металл и наладивших торговлю им с жившими севернее племенами овамбо. В первой половине XIX столетия в горный район Отави были организованы европейцами несколько экспедиций с тем, чтобы разведать путь и возможности промышленной добычи меди. Впрочем, эти попытки окончились неудачей. В 1893 году английская Компания Юго-Западной Африки получила право от колониальных властей Германской Юго-Западной Африки на разработку здесь медных месторождений, а в конце 1900 года первая партия добытой руды в повозках была отправлена в Свакопмунд (и оттуда в Европу). Богатство обнаруженных месторождений, дававших не только медь, но и свинец, цинк и до 200 других редких минералов (например, здесь впервые был обнаружен минерал цумкорит, названный в честь разработчика местного месторождения, компании Tsumeb Corporation), потребовало строительства железной дороги от посёлка рудодобытчиков Цумеб до Свакопмунда. Строительство этой железной дороги, на которую в качестве рабочей силы насильно сгонялись местные гереро и овамбо, а также отчуждение под строительство земель местных племён, вызвало в 1904 году восстание гереро. Тем не менее, в 1906 году железная дорога была построена. В 1907 в Цумебе был проведён водопровод. Во время Первой мировой войны на север колонии отступали отряды германских колониальных войск, а в Цумеб бежал последний немецкий губернатор Германской Юго-Западной Африки. К концу 1914 года города Цумеб, Гротфонтейн и Кораб, удерживаемые немцами, окружили до 60 тысяч южноафриканских солдат. После ожесточённых боёв 9 июля 1915 года германское командование подписало акт о капитуляции, однако перед этим немцы утопили в озере Очикото огромное количество своего вооружения. Лишь после окончания уже Второй мировой войны аквалангистам-любителям удалось поднять часть из этого оружия; ныне оно хранится в городском музее Цумеба. В настоящее время, и особенно после получения Намибией независимости, значительная часть горнодобывающих и металлургических предприятий Цумеба переживают кризис. Города-побратимы Честерфилд, Великобритания Эльверум, Норвегия Текумсе, Канада Ланьчжоу, Китай Гверу, Зимбабве Примечания
Tsumeb

Tsumeb är en ort i norra Namibia, och är administrativt centrum för regionen Oshikoto. Folkmängden uppgick till 19 275 invånare vid folkräkningen 2011, på en yta av 18 km². Staden ligger cirka 400 kilometer norr om landets huvudstad Windhoek och är belägen på 1 310 meters höjd över havet. Nära staden ligger nationalparken Etosha och den underjordiska sjön Harasib. Den främsta näringen är gruvindustri. Tsumeb är tillsammans med Oranjemund den viktigaste gruvorten i Namibia. Marken är rik på bly, koppar, silver, kadmium och germanium. Staden grundades 1905 av den tyska kolonialadministrationen. Vid sjön Oshikoto, 24 kilometer från Tsumeb, kapitulerade den 9 juli 1915, under första världskriget, de tyska trupperna inför den framryckande sydafrikanska armén. Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Tsumeb.
Цумеб

Цумеб (англ. Tsumeb, нім. Tsumeb, герер. Okavisume, нама Kaitsumeb) — місто в Намібії. Географія Рудне місто Цумеб розташований на півночі Намібії, за 400 кілометрах на північ від столиці країни Віндгука. Разом з містами Отаві і Грутфонтейн, Цумеб лежить у так званому «трикутнику Отаві», високорозвиненому сільськогосподарському районі в горах Отаві з високим рівнем опадів (у Цумебі — близько 550 мм). До серпня 2008 року Цумеб був адміністративним центром намібійської області Ошикото. Історія Назва міста Цумеб походить від бушменського слова tsomsoub, що означає копати в землі велику дірку. Першими мешканцями району нинішнього Цумеба були бушмени, що відкрили в горах Отаві родовища міді, та навчилися виплавляти з руди метал і налагодили торгівлю ним з жившими північніше племенами овамбо. У першій половині XIX століття в гірський район Отаві були організовані європейцями кілька експедицій з тим, щоб розвідати шлях і можливості промислового видобутку міді. Втім, ці спроби закінчилися невдачею. Лише в 1893 році англійська Компанія Південно-Західної Африки отримала право від колоніальної влади Німецької Південно-Західної Африки на розробку тут мідних родовищ, а наприкінці 1900 року перша партія видобутої руди у візках була відправлена в Свакопмунд (і звідти до Європи). Багатство виявлених родовищ, що давали не тільки мідь, але і свинець, цинк і до 200 інших рідкісних мінералів, потребувало будівництва залізниці від селища рудовидобувачів Цумеб до Свакопмунда. Будівництво цієї залізниці, на яку як робочу силу насильно зганяли місцеві гереро і овамбо, а також відчуження під будівництво земель місцевих племен, викликало в 1904 році повстання гереро. Тим не менш, в 1906 році залізниця була побудована. В 1907 році в Цумебі був проведений водопровід. Під час Першої світової війни на північ колонії відступали загони німецьких колоніальних військ, а в Цумеб втік останній німецький губернатор Німецької Південно-Західної Африки. До кінця 1914 року міста Цумеб, Грутфонтейн і Кораб, утримувані німцями, оточили до 60 тисяч південноафриканських солдатів. Після запеклих боїв 9 липня 1915 року німецьке командування підписало акт про капітуляцію, однак перед цим німці втопили в озері Очикото величезну кількість своїх озброєння. Лише після закінчення вже Другої світової війни аквалангістам-любителям вдалося підняти частина з цієї зброї; нині вона зберігається в Міському музеї Цумеба. В даний час, і особливо після здобуття Намібією незалежності, значна частина гірничодобувних і металургійних підприємств Цумеба переживають кризу. Уродженці Мохаммед Усеб (* 1974) — намібійський футболіст. Міста-побратими Честерфілд, Велика Британія Ельверум, Норвегія Текумсе, Канада Ланьчжоу, Китай Гверу, Зімбабве
Legare-Stadion

Das Legare-Stadion (englisch Legare Stadium) ist ein Fußballstadion in der Kleinstadt Gobabis im Osten Namibias. Es ist die Spielstätte unter anderem des Fußballclubs Young African. Die Anlage im Osten der Stadt fasst rund 5000 Zuschauer. Mit Stand Oktober 2020 soll das Stadion nicht mehr nutzbar sein. Weblinks Das Stadion auf der Internetseite des Young Africans FC (englisch) Einzelnachweise