Murcijska regija

Murcijska regija (špansko Región de Murcia [reˈxjon de ˈmuɾθja]; valencijsko Regió de Múrcia) je avtonomna skupnost Španije na jugovzhodnem delu Iberskega polotoka, ob sredozemski obali. Regija ima površino 11.314 km² in 1.568.492 prebivalcev (leta 2024). Približno tretjina prebivalstva živi v glavnem mestu Murcia. Najvišja točka regije je vrh Los Obispos v gorovju Revolcadores z 2.014 m. Kraljestvo Murcia, ki je bilo od srednjega veka pod jurisdikcijo Kastiljske krone, je bilo v 19. stoletju nadomeščeno z ozemljem, ki je v prvi vrsti pripadalo provincama Albacete in Murcia (ter podrejeno provincama Jaén in Alicante). Prvi dve sta bili odtlej priključeni k zgodovinski regiji, ki je bila prav tako poimenovana po Murciji. Provinca Murcia je bila leta 1982 ustanovljena kot polnopravna avtonomna skupnost Murcijska regija. Regija meji na Andaluzijo (provinci Almería in Granada), Kastilija - Manča (provinca Albacete), Valencijsko skupnost (provinca Alicante) in Sredozemsko morje. Avtonomna skupnost je ena sama provinca. Mesto Murcia je glavno mesto regije in sedež regionalne vlade, zakonodajna oblast, znana kot Regionalna skupščina Murcie, pa je v Cartageni. Regija je razdeljena na občine. Regija je med največjimi evropskimi pridelovalci sadja, zelenjave in cvetja, s pomembnimi vinogradi v občinah Jumilla, Bullas in Yecla, ki pridelujejo vina z oznako Denominación de origen. Ima tudi pomemben turistični sektor, osredotočen na sredozemsko obalo, kjer je slanovodna laguna Mar Menor. Med industrijo spadata petrokemični in energetski sektor (s središčem v Cartageni) ter proizvodnja hrane. Zaradi toplega podnebja v Murcii je dolga rastna sezona v regiji primerna za kmetijstvo; vendar je količina padavin majhna. Posledično se poleg vode, potrebne za pridelke, povečujejo pritiski, povezani z razcvetom turistične industrije. Vodo oskrbuje reka Segura, od 1970-ih pa tudi prenos vode Tajo-Segura, velik gradbeni projekt, ki vodo iz reke Tajo v Seguro dovaja pod okoljskimi in trajnostnimi omejitvami. Med pomembne značilnosti obsežne kulturne dediščine regije spada 72 jamskih umetniških ansamblov, ki so del svetovne dediščine Skalna umetnost sredozemskega bazena na Iberskem polotoku (Rock Art of the Mediterranean Basin on the Iberian Peninsula), ki je na seznamu svetovne dediščine. Med drugimi kulturno pomembnimi značilnostmi so Svet modrecev Murcijske ravnine in tamborade (bobnarske procesije) Moratalle in Mule, ki jih je UNESCO razglasil za nematerialno kulturno dediščino. Regija je tudi dom Caravace de la Cruz, svetega mesta katoliške cerkve, ki vsakih sedem let praznuje večni jubilej v svetišču Santuario de la Vera Cruz. Toponimija in poimenovanje Izvor toponima (krajevno ime) Murcia je negotov. Po Franciscu Cascalesu bi se lahko nanašal na rimsko boginjo Venero Murcijsko, po imenu mirt (Myrtus communis) na bregovih reke Segura. Zgodovinske študije kažejo, da je Murcia, tako kot božanstvo, latinskega izvora, najverjetneje iz Myrtea ali Murtea ('kraj mirt' ali 'kraj, kjer rastejo mirte'). Poleg tega je bilo Mursiya (že v islamskem obdobju dokumentirano kot ime mesta Murcia) arabska prilagoditev obstoječe latinščine. Po mnenju Bienvenida Mascaraya je možno tudi, da ime izvira iz iberskega jezika v obliki m-ur-zia, kar pomeni 'voda, ki daje moč ali vlaži'. Uporaba besede Murcia za opredelitev sedanje regije izvira iz Taife Murcia, arabskega kraljestva, ki je obstajalo v različnih obdobjih v 11., 12. in 13. stoletju. Po krščanski osvojitvi Murcie med letoma 1243 in 1266 je nastalo kraljestvo Murcia, teritorialna jurisdikcija, ki je oblikovala lastne institucije do svojega propada leta 1833. Po pokrajinski upravni reformi leta 1833 je bila iz provinc Albacete in Murcia ustanovljena prva regija Murcia. V prvem poskusu decentralizacije, v času Prve republike, je bila ta regija ena od 17 držav članic, ki jih je predvideval španski osnutek ustave iz leta 1873, ki je v tistem letu razglasila tako imenovani kanton Murciano kot poskus oblikovanja regionalnega kantona v kontekstu kantonskega upora. Leta 1978 je bil ustanovljen Regionalni svet Murcie kot predavtonomni organ, ki je veljal do leta 1982, ko je bil sprejet Statut avtonomije regije Murcia. Regija Murcia je nato dobila avtonomijo pod uradnim imenom Avtonomna skupnost Murcijska regija v okviru političnega procesa, ki je potekal med španskim prehodom v demokracijo. Zgodovina Prazgodovina in antika Murcijska regija je bila naseljena z ljudmi že od spodnjega paleolitika, ostanki neandertalcev pa so našli na najdišču Sima de las Palomas na jugovzhodu regije. Kmetijska kultura, ena najbolj razvitih kultur kovinske dobe, je cvetela v zgodnji bronasti dobi, pri čemer je najdišče La Bastida na jugozahodu regije izrazit primer. Kasneje so bili na tem ozemlju v srednji in pozni bronasti dobi prisotni Iberci, ki so ostali vse do zelo zgodnje antične zgodovine, preden so Rimljani osvojili velik del Iberskega polotoka. Leta 227 pr. n. št. so se Kartažani naselili na območju današnje Cartagene, gorato ozemlje pa je bilo zgolj zaledje njihovega obalnega imperija, čeprav so ga leta 209 pr. n. št. osvojili Rimljani in ga vključili v provinco Hispania Carthaginensis. V rimskem obdobju je bila Carthago Nova najpomembnejše mesto v regiji, na Campo de Cartagena pa so še vedno ostanki starodavnih vil. Rimljani so zgradili tovarno soli in se naselili v majhnem mestu Ficaria v sedanji občini Mazarrón. Altiplano in Noroeste comarcas (neke vrste regija) vsebujeta ohranjena rimska bivališča. V začetku 5. stoletja so Vandali skupaj s Svebi in Alani napadli Iberski polotok, Vandali pa so se naselili v regiji. Rimsko cesarstvo je uspešno predlagalo zavezništvo z Vizigoti, da bi si povrnilo izgubljeno špansko ozemlje v zameno za blago in ozemlje. Vandali so pobegnili v Severno Afriko, Vizigoti pa so se združili z Rimskim cesarstvom v kraljestvu, ki se je raztezalo od Gibraltarja do reke Loare. Vizigotsko kraljestvo je leta 476 postalo neodvisno od Rimskega cesarstva. Leta 555 našega štetja so Bizantinci pod cesarjem Justinijanom Velikim osvojili jugovzhodno obalo Iberskega polotoka in ustanovili provinco Španijo. Del sedanje regije Murcia je pripadal provinci in torej Vzhodnemu rimskemu ali Bizantinskemu cesarstvu. Campo Cartagena-Mar Menor (Cartagena, La Unión, Fuente Álamo, Torre-Pacheco, Los Alcázares, Mazarrón) in Alto Guadalentín (Lorca, Águilas, San Javier in Santiago de la Ribera ter Puerto Lumbreras) so prav tako pripadali provinci. Mavrski srednji vek V začetku 8. stoletja je prišlo do spora glede nasledstva vizigotskega prestola. Kralj Vitica je želel, da bi bil njegov naslednik njegov sin Agila, vendar so dvorni plemiči za kralja izvolili Roderika, vojvodo Betike. Ljudje, ki so bili naklonjeni Agili, so skovali zaroto, da bi Roderika strmoglavili. Mavre so prosili za pomoč in v zameno obljubili vojni plen. Mavri so leta 711 začeli osvajati Iberski polotok. Roderik je bil ubit in Vizigotsko kraljestvo je izginilo. Posledično so Mavri hitro osvojili velik del polotoka. Teodemir je vodil jedro odpora v skoraj celotni sedanji regiji in na jugu province Alicante. Leta 713 je podpisal Orihuelsko pogodbo, ker odpor ni mogel več vztrajati. Ozemlje je prišlo pod muslimansko oblast, vendar so mu osvajalci podelili politično avtonomijo. Pod Mavri, ki so uvedli obsežno namakanje, na katerem je odvisno murcijsko kmetijstvo, je bila provinca znana kot Todmir. Po besedah ​​Al-Idriiija, arabskega kartografa iz 12. stoletja s sedežem na Siciliji, je vključevala mesta Orihuela, Lorca, Mula in Chinchilla. V začetku 11. stoletja, po padcu Omajadskega kalifata v Córdobi, je ozemlje s središčem v mestu Murcia postalo neodvisna kneževina ali taifa. Nekoč je taifa vključevala tudi dele današnjih provinc Albacete in Almería. Po bitki pri Sagrajasu leta 1086 je almoravidski emirat pogoltnil taife. Ko je oblast Almoravidov dokončno upadla, je Abu ʿAbd Allāh Muḥammad ibn Saʿd ibn Mardanīš ustanovil taifo – vključno z mesti Murcia, Valencia in Dénia – ki je nekaj časa nasprotovala širjenju Almohadov, a je na koncu podlegla njihovemu prodoru v 1170-ih. Nasprotno pa se je, ko so se Almohadi po porazu v bitki pri Las Navas de Tolosa leta 1212 umaknili, drug taifa-knez s sedežem v Murciji, Ibn Hud, uprl oblasti Almohadov in za kratek čas nadzoroval večino Al Andaluza. Krščanski srednji vek in zgodnje moderno obdobje Ferdinand III. Kastiljski je prejel podreditev mavrskega kralja Murcije v skladu s pogoji pogodbe iz Alcaraza iz leta 1243 in ozemlje razglasil za protektorat kastiljske krone. Nekatera mesta so zavrnila spoštovanje pogodbe, kot so Qartayanna-Al halfa (Cartagena), Lurqa (Lorca) in Mula. Bila so tudi mesta, kjer so guvernerji sprejeli pogodbo, prebivalci pa ne, kot so Aledo, Ricote, Uruyla (Orihuela) in Medina La-Quant (Alicante) (čeprav zadnji dve ne spadata v današnjo regijo Murcia; bili sta del taife Murcia). Leta 1245 je kastiljska vojska in flota iz Kantabrijskega morja osvojila Qartayanno. Posledično so Kastiljci zavzeli tudi preostala uporniška mesta. Po podpori lokalnih muslimanov mudéjarskemu uporu v letih 1264–1266 je Alfonz X. Kastiljski leta 1266 ozemlje v celoti priključil s ključno vojaško podporo svojega strica Jaimeja I. Aragonskega. Kastiljska osvojitev Murcie je pomenila konec aragonske širitve proti jugu vzdolž iberske sredozemske obale. Kraljestvo Murcia je bilo ponovno naseljeno z ljudmi s krščanskih ozemelj, tako da so jim dali zemljo. Jakob II. Aragonski je prelomil sporazum med Kastiljo in Aragonom o delitvi ozemlja med kraljestvoma in med letoma 1296 in 1302 osvojil Alicante, Elche, Orihuelo, Murcio, Cartageno in Lorco. Zaradi teh zmag sta se Jakob II. in Ferdinand IV. Kastiljski strinjala s Torrellasovo pogodbo, ki je določala vrnitev osvojenega ozemlja Kastiliji, razen mest Cartagena, Orihuela, Elche in Alicante. Leta 1305 je bila Cartagena vrnjena Kastilji. Kraljestvo Murcia je izgubilo ozemlje sedanje province Alicante. Kastiljski monarhi so nato oblast nad celotnim kraljestvom Murcia (takrat obmejno območje krone Kastilje, blizu Granade in Aragona) prenesli na višjega uradnika, imenovanega Adelantado. Kraljestvo Murcia je bilo razdeljeno na verske dvorce, plemiške dvorce in señoríos de realengo (vrsta manorializma, v katerem je imel plemič lastnino, kralj pa je imel pooblastilo za sojenje). V poznem srednjem veku in novem veku sta obstajali dve plemiški rodbini: Los Manueles in Los Fajardos. Kraljestvo Murcia je mejilo na Granadski emirat, kar je izzvalo več muslimanskih vpadov in vojn, ki so se zgodile predvsem v 15. stoletju. V začetku 16. stoletja se je prebivalstvo v kraljestvu Murcia povečalo. V stoletju so bile tri epidemije kuge, vendar regije niso močno prizadele. V prvi tretjini stoletja je prišlo do upora komunerosov. Nekatera mesta, ki so podpirala upor, so bila mesta v današnjih regijah Kastilja in León ter Kastilja - Manča. V kraljestvu Murcia so bila revolucionarna mesta Murcia, Cartagena, Lorca, Caravaca, Cehegín in Totana. Grad Aledo je branil monarhijo. Leta 1521 je bil upor komunerosov poražen. V začetku 17. stoletja je španski kralj Filip III. izgnal vse Moriske (potomce muslimanov) iz Valencije, Aragona in Kastilje. V tem stoletju sta se zgodili tudi dve epidemiji kuge. V 18. stoletju je bil Francisco Salzillo pomemben baročni umetnik v kraljestvu Murcia. Izdeloval je rezbarije z versko podobo. Napoleonske vojne Leta 1807 je Napoleon podpisal pogodbo iz Fontainebleauja s Španijo, da bi francoske vojske lahko prečkale polotok in osvojile Portugalsko. V začetku leta 1808 je Napoleon izdal Španijo in napadel Pamplono, San Sebastián, Barcelono, Burgos in Salamanco. Leta 1808 so se prebivalci Madrida uprli in vsa Španija je bila poklicana v boj proti francoskim napadalcem. Prebivalci države so za vsako provinco ustanovili politične organizacije oziroma hunte kot alternativo uradnim upravam. Ker Francozi niso bili veliko prisotni v kraljestvu Murcia, so bile bitke v regiji redke. Kljub temu so se Španci iz regije borili proti Francozom na drugih območjih Španije. Poleg tega je regija postala zbirališče za premik čet, orožja in zalog, namenjenih na vzhodni Iberski polotok oziroma Andaluzijo. Leta 1810 so francoske čete napadle kraljestvo Murcia. Večina lokalnih uradnikov je pobegnila. Francozi, ki so prihajali iz Lorce, so 23. aprila napadli mesto Murcia in ga 26. aprila izropali. Čete so se v mesto vrnile avgusta, vendar so bili sprejeti obrambni ukrepi in francoski napad je bil odbit. Francoska vojska je Murcio ponovno zasedla januarja 1812 in izropala Águilas, Lorco, Caravaco, Cehegín, Jumillo, Yeclo, Mulo, Alhama de Murcia in dolino Ricote. Cartagena je zaradi svojega obzidja in pomoči angleške flote vzdržala francosko obleganje. Leta 1813 so bili Francozi na severu v bitki pri Vitorii odločno poraženi. 20. stoletje Leta 1936 je v času Druge španske republike prišlo do vstaje. Severnoafriška ozemlja Španije so bila zavzeta 17. julija. Vstaja je bila na nekaterih območjih Španije uspešna. Delni uspeh vstaje je privedel do španske državljanske vojne. Provinca Murcia je podpirala Ljudsko fronto (vladajočo stranko v tistem času). Pristanišče Cartagena je postalo glavna baza republikanske mornarice in je bilo dom flote rušilcev, križark in podmornic. Tako je bila regija Murcia med vojno geostrateškega pomena. Za obrambo Cartagene so bile po vsej regiji protiletalske baze. Regija ni bila blizu frontnih črt in na splošno ni bila napadena, razen iz zraka proti Cartageni in Águilasu. Sindikati so zasegli velike tovarne, osnovne storitve in nekatere druge nepremičnine. Med prebivalci je vladala revščina in pomanjkanje zalog hrane. Posledično je bilo v regiji uvedeno racioniranje. Pod frankistično Španijo sta se v comarci Altiplano (severno od regije) povečala vinogradništvo in gospodarske dejavnosti. Leta 1942 je bila v Cartageni vzpostavljena infrastruktura za rafinerijo nafte, v 1950-ih in 1960-ih pa so bile na istem območju zgrajene rafinerije energije, oskrbovalne rafinerije in tovarne. Murcia je leta 1982 postala avtonomna regija. Leta 1992 so v Cartageni izbruhnili množični nemiri zaradi protestov proti zaprtju ladjedelniških, rudarskih in kemičnih podjetij, stavba regionalnega zakonodajnega telesa pa je bila požgana. Geografija Lega Regija Murcia je na jugovzhodu Iberskega polotoka, ob obali Sredozemskega morja. Razteza se od 38° 45' na severu do 37° 23' na jugu in od 0° 41' na vzhodu do 2° 21' na zahodu. S površino 11.313 kvadratnih kilometrov je deveta največja regija Španije po površini in predstavlja 2,9 % nacionalne površine. Razteza se čez večji del hidrografskega porečja reke Segura in tako predstavlja dobro opredeljeno geografsko enoto, razen območij Sierra de Segura in Campos de Hellín, ki so v provinci Albacete, Los Vélez v Almerii in La Vega Baja v provinci Alicante, ki vsa pripadajo istemu porečju. Teren Približno 27 % ozemlja Murcie sestavljajo gorski reliefi, 38 % medgorske kotline in doline, preostalih 35 % pa ravnice in visoke planote. Regija je na vzhodnem koncu Betiškega gorovja in je klimatološko pod vplivom orografije, ki jo izolira od atlantskega vpliva. Ta gorovja se od severa proti jugu delijo na: Cordillera Prebética: najsevernejša, kjer Sierra del Carche izstopa od drugih. Cordillera Subbética: sestavljena je iz številnih vdolbin, ki se nalagajo drug na drugega ali na materiale Prebaetica. Masiv Revolcadores, najvišji v regiji z 2015 metri (6611 čevljev), pripada temu sistemu. Cordillera *Penibética: s tremi različnimi litološkimi kompleksi od severa proti jugu (Nevado-Filabride, Alpujárride in Maláguide). So zelo razpokane, čeprav med temi kompleksi prevladujejo vdolbine in inverzni prelomi. Sierra Espuña je eno od temeljnih penibetičnih gora. Med visokimi planotami sta Campo de San Juan in Altiplano Murciano. Nekatere doline in ravnine so obalna depresija Campo de Cartagena-Mar Menor; nekoliko dlje v notranjosti je Valle del Guadalentín (imenovana tudi Murcijska predobalna depresija), ki prečka regijo od jugozahoda proti severovzhodu. Rodovitne ravnice ležijo vzdolž reke Segura (med najbolj znanimi je tako imenovana Valle de Ricote) in pritokov Segure, kot je porečje Mula. Za razlago tega kompleksnega reliefa je pomembno poudariti obstoj pomembnih prelomov po celotnem območju – kot so Alhama de Murcia, Bullas-Archena ali Cicatriz Nor-Bética – ki skupaj s presečišči z drugimi manjšimi prelomi povzročajo številne premike tal, kot je bil potres v Lorci leta 2011. Najbolj razširjene vrste tal so kalkarni fluvisol, kalkarni regosol in kalkarni kserosol. Regosolna tla tvorijo približno četrtino površine regije; kalkarni horizonti (horizonti B [tretji sloji tal], ki jih tvorijo usedline kalcijevega karbonata in so debeli vsaj 15 cm ter vsebujejo najmanj 15 % CaCO3 poleg drugih značilnosti) se pojavljajo na skoraj polovici površine. Podnebje Murcia ima pretežno vroče polsušno podnebje (Köppnova podnebna klasifikacija: BSh) in hladno polsušno podnebje (Köppen: BSk). Vendar pa imajo deli južne obale Murcie vroče puščavsko podnebje (Köppen: BWh). Poleg tega so v notranjosti majhna območja s hladnim puščavskim podnebjem (BWk), vročim poletnim sredozemskim podnebjem (Csa) in v manjši meri s toplim poletnim sredozemskim podnebjem (Csb). Zime so mile (povprečno 11 °C v decembru in januarju), poletja pa vroča do zelo vroča (kjer dnevni maksimum redno presega 40 °C). Povprečna letna temperatura se giblje od 10 °C do več kot 19 °C. Padavine se gibljejo od več kot 600 milimetrov do manj kot 200 milimetrov na leto, zaradi česar je ta avtonomna skupnost najbolj suha v Španiji. Regija ima med 120 in 150 dni v letu, ko je nebo popolnoma jasno. April in oktober imata največ padavin, s pogostimi močnimi nalivi v enem samem dnevu. Oddaljenost od morja in relief povzročata toplotno razliko med obalo in notranjostjo, zlasti pozimi, ko temperatura na obali redko pade pod 10 °C, medtem ko v notranjosti minimalna temperatura običajno ne preseže 6 °C in je količina padavin višja (do 600 milimetrov). Mesto Murcia ima španski rekord najvišje temperature v 20. stoletju. 4. julija 1994 je dosegla 46,1 °C. Zima leta 2005 je bila najhladnejša v dolgem času, sneg je zapadel celo na murcijski obali. Hidrografija Reke Hidrografsko omrežje regije sestavljajo predvsem reka Segura in njeni pritoki: reka Mundo, ki izvira v Albaceteju); prispeva največ vode k Seguri. reka Alhárabe in njen pritok Benamor reka Mula reke Guadalentín, Sangonera ali Reguerón (ki izvira nad Lorco) Zaradi nezadostne vodne zmogljivosti porečja Segure prispeva k temu porečju porečje reke Tajo prek prenosa vode Tajo–Segura. Morje V regiji je največje naravno jezero v Španiji: laguna Mar Menor (Majhno morje). Gre za laguno s slano vodo, ki meji na Sredozemsko morje. Zaradi svojih posebnih ekoloških in naravnih značilnosti je Mar Menor edinstven kraj in največje slano jezero v Evropi. Jezero je polkrožne oblike in ga od Sredozemskega morja ločuje peščeni pas, dolg 22 kilometrov in širok med 100 in 1200 metri, znan kot La Manga del Mar Menor (peščena sipina Malega morja). Združeni narodi so laguno razglasili za posebej zaščiteno območje, pomembno za Sredozemlje. Njen obalni obseg obsega 73 kilometrov obale, vzdolž katere si sledijo plaže ob kristalno čisti plitvi vodi (največja globina ne presega 7 metrov). Jezero ima površino 170 kvadratnih kilometrov. Rastlinstvo in živalstvo Rastlinstvo V regiji je več kot 30 drevesnih vrst, več kot 50 vrst grmovnic in več kot 130 vrst zelnatih rastlin. Nekatere vrste so bile vnesene, vendar so zdaj del pokrajine. Avtohtone drevesne vrste v regiji so alepski bor (Pinus halepensis), krhlika Rhamnus alaternus, tamariša in poljski brest. Vnesene so tudi nekatere vrste, kot je vednozelena cipresa. Avtohtoni grmi, ki jih najdemo v več delih regije, so trava Stipa tenacissima, vrsta iz rodu evropske pahljačaste palme (Chamaerops), Salsola genistoides (blizu nasprotnolistnih slanih solnic), rožmarin, mastika, črni glog (Rhamnus lycioides), morska pozejdonovka (Posidonia oceanica), Thymelaea hirsuta in Retama sphareocarpa. Obstajajo tudi vrste, ki so bile vnesene, kot sta Nicotiana glauca in Opuntia maxima. Med zelnatimi rastlinami so med avtohtonimi vrstami Sonchus tenerrimus, Reichardia tingitana, Convolvulus althaeoides, Hordeum murinum, navadni komarček, Brachypodium retusum, Thymus hyemalis, Asphodelus ayardii. Med tujerodne vrste spadata Oxalis pes-caprae in Erigeron bonariensis. Živalstvo V regiji živi več kot 10 vrst kopenskih sesalcev (brez netopirjev), 19 vrst netopirjev, več kot 80 vrst ptic, 11 vrst dvoživk, 21 vrst plazilcev in 9 vrst rib. Med sesalci, ki naseljujejo območje, so ovce, jazbeci, kune, vidre, rdeče lisice, divje svinje, rdeče veverice, divje mačke, vrtni polhi in poljske voluharice. Poleg tega so nekatere vrste netopirjev še mali netopir, belorobi netopir, dolgokrili netopir, drobni netopir, veliki podkovnjak, meridional serotine (ki naseljuje le južno Španijo, Maroko, Alžirijo in Tunizijo), mali podkovnjak in Molossus. Kar zadeva ptice, je tu nekaj vrst roparic, kot so kragulji orel, planinski orel, sokol selec, čuk in velika uharica. Prisotne so tudi vodne ptice, kot je rumenonogi galeb, mlakarica, polojnik, mali ponirek in reglja. Druge vrste ptic so domači vrabec, zelenec (Chloris chloris), taščica, kos in divja grlica. Nekatere dvoživke, ki jih najdemo v regiji Murcia, so Pelophylax perezi, Pelodytes punctatus, navadna krastača in smrdlja. Vrste plazilcev v regiji so Malpolon monspessulanus, Zamenis scalaris, Hemorrhois hippocrepis, Natrix maura, Blanus cinereus, Mauremys leprosa, Podarcis hispanicus, Psammodromus hispanicus, Tarentola mauritanica, glavata kareta (Caretta caretta) in mavrska kornjača (Testudo graeca) Vrste rib v regiji so navadni šnjur, zobatec Apricaphanius iberus, orada, gof, ovčica in glavati cipelj. Gospodarstvo Bruto domači proizvod (BDP) avtonomne regije je leta 2018 znašal 31,5 milijarde evrov, kar je predstavljalo 2,6 % španske gospodarske proizvodnje. BDP na prebivalca, prilagojen kupni moči, je v istem letu znašal 22.800 evrov oziroma 76 % povprečja EU27. BDP na zaposlenega je znašal 84 % povprečja EU. Kmetijstvo, živinoreja in ribištvo so prispevali 5,99 % bruto dodane vrednosti (BDV) regije Murcia. Pridobivanje surovin, predelovalna industrija in več dejavnosti oskrbe z energijo so predstavljale 18,32 % BDV. Turistični sektor je leta 2018 ustvaril 11,4 % regionalnega BDP. 35,9 % zemljišč v regiji je namenjenih poljščini. Glavni pridelki so oves, ječmen, solata, agrumi, breskve, mandlji, marelice, olive in grozdje. V evropskih supermarketih je pogosto najti murcijske paradižnike, solato, limone in pomaranče. Murcia je proizvajalka vin, saj ima približno 29.000 hektarjev namenjenih vinogradom. Večina vinogradov se nahaja v Jumili in Yecli. Jumilla leži na planoti, kjer vinograde obdajajo gore. V kmetijstvu se uporabljajo delavci migranti. Kar zadeva ribiški sektor, so najbolj ulovljene vrste inčuni, okrogle sardele, sardine, kleni, skuše, orade in pompanoe. V ribogojstvu se gojijo atlantski modroplavuti tun, orade in brancin. Murcia ima nekaj industrije, saj jo tuja podjetja izberejo za lokacijo tovarn, kot je Henry Milward & Sons (ki proizvaja kirurške in pletilne igle) in ameriška podjetja, kot sta General Electric in Paramount Park Studios. V 2000-ih se je gospodarstvo regije obrnilo k rezidenčnemu turizmu, v katerem imajo ljudje iz severnoevropskih držav drugi dom na tem območju. Evropejci in Američani se lahko učijo španščine v akademijah v središču mesta. Turizem Kljub znanim obmorskim letoviščem je regija Murcia relativno neznana celo v Španiji, zato je v primerjavi z drugimi, bolj naseljenimi območji španske sredozemske obale še vedno relativno neokrnjena. Kljub temu več kot 300 sončnih dni na leto s povprečno temperaturo 21 °C in 250 kilometrov plaž tako imenovane Costa Cálida (Topla obala) že desetletja privabljajo turiste. Regija se promovira tudi kot kulturna destinacija s številnimi zanimivostmi za obiskovalce: spomeniki, gastronomija, kulturni dogodki, muzeji, zgodovinski ostanki, festivali itd. Regija je ena od španskih avtonomnih skupnosti, ki so v zadnjih nekaj letih najbolj rasle, kar ji je dalo značaj idealne destinacije za storitve, nakupovanje, kulturne dogodke in kongrese. Najbolj obiskana mesta so: Murcia, glavno mesto, ponuja udobje velikega mesta. Je sedmo največje špansko mesto po številu prebivalcev, leta 2009 je imelo približno 440.000 prebivalcev. Med znamenitosti Murcie je znana katedrala z 90 metrov visokim zvonikom. Murcia je tudi veliko univerzitetno mesto z več kot 30.000 študenti na leto. Ima več kot 2 milijona m2 parkov in vrtov. Murcia ima bogato zgodovino, povezano z judovsko skupnostjo. Cartagena je drugo največje mesto v regiji in ena glavnih španskih pomorskih oporišč. Med znamenitosti so nedavno obnovljeno rimsko gledališče (med številnimi rimskimi ostanki), številne modernistične stavbe in številne vojaške utrdbe. Lorca je veliko srednjeveško mesto ob vznožju, na katerem stoji njen znameniti grad. Je druga največja občina v Španiji po površini. Caravaca de la Cruz ali preprosto Caravaca je eno od petih uradno svetih mest katolicizma, saj naj bi hranilo del Lignum Crucis, pravega križa. Notranjost regije Murcia ima veliko gradov in utrdb, ki kažejo na pomen teh obmejnih ozemelj med krščansko Kastiljo in muslimansko Andaluzijo. Med njimi so: Grad Jumilla, nekdanja rimska utrdba, ki so jo Mavri spremenili v Alcazabo. Kastiljski kralji in markizi Villena so mu dali videz gotske kraljeve rezidence. Grad Moratalla, eden največjih gradov v provinci, zgrajen za obrambo mesta Moratalla pred napadalci iz bližnjega muslimanskega kraljestva Granada. Grad Mula, muslimanskega izvora, a tako kot mnogi gradovi, sčasoma obnovljen in prenovljen. Kraljevi Alcázar Caravaca de la Cruz, kjer je bilo zgrajeno svetišče, prav tako mavrskega izvora, ki so ga osvojili kristjani in je na koncu postal dom več plemiških družin. Grad Concepción v Cartageni, zgrajen na enem od petih gričev stare Cartagene v rimskem slogu. Danes je v njem Center za interpretacijo zgodovine Cartagene. Grad Lorca, znan tudi kot Trdnjava sonca. Sklici Zunanje povezave (angleško) MURCIAREGION.COM – Independent Site of Murcia, Spain. Thousands of pictures and movies "In Spain, Water Is a New Battleground" article by Elisabeth Rosenthal in The New York Times 3 June 2008 (špansko) Comunidad Autónoma de la Región de Murcia (the Autonomous Community of Murcia) (špansko) Portal de la Región de Murcia Digital (Official Cultural Site of Autonomous Community of Murcia)