NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Bab el-Mrissa

Bab el-Mrissa (arabe : باب المريسى), appelée aussi Bab Mellah (arabe : باب الملاح), est une porte fortifiée datant du XIIIe siècle et se situant à Salé, au Maroc. Ancienne porte maritime, elle fait partie des principales portes de l'actuelle enceinte de la médina de Salé et en est la plus imposante. Histoire Bab el-Mrissa est l'une des deux portes monumentales d'un ancien arsenal maritime, bâties entre 1260 et 1270 par les mérinides. D'après le Kitâb el-lstiqçâ, sa conception revient à Mohamed ben Ali (un ingénieur andalou venu de Séville). Quant à sa construction, elle coïncide avec la prise de Salé par Alphonse X de Castille en 1260 et marque le point de départ de la « guerre sainte » mérinide. Mohamed Mnouni, dans son Mémorial du Maroc, décrit son ancien fonctionnement : « Quand un vaisseau était construit et qu'on voulait le lancer à la mer, on ouvrait le bassin de la porte nord. Quand l'eau le remplissait, on y lançait le vaisseau qui naviguait ensuite par la porte Mrissa jusqu'à atteindre le fleuve [Bouregreg]. C'est pour cela que l'arcade de cette porte se situait très haut pour permettre aux navires de passer au-dessous. » Selon Henri Terrasse, à l'époque de la République du Bouregreg (XVIIe siècle), l'arsenal sur lequel elle donnait, de l'autre côté des remparts, était probablement déjà ensablé, et les deux siècles précédents, seuls de « rares vaisseaux corsaires » furent équipés par Salé. L'activité de l'arsenal – a fortiori celle de Bab el-Mrissa en tant que porte maritime – serait donc avant tout associée à la guerre sainte mérinide. Inscriptions Les inscriptions koufiques dans les trois bandes contournant l'arc sont les ayats 10, 11, 12 et 13 de la sourate As-Saff : « يَا أَيُّهَا الَّذِينَ آَمَنُوا هَلْ أَدُلُّكُمْ عَلَى تِجَارَةٍ تُنْجِيكُمْ مِنْ عَذَابٍ أَلِيمٍ » « تُؤْمِنُونَ بِاللَّهِ وَرَسُولِهِ وَتُجَاهِدُونَ فِي سَبِيلِ اللَّهِ بِأَمْوَالِكُمْ وَأَنْفُسِكُمْ ذَلِكُمْ خَيْرٌ لَكُمْ إِنْ كُنْتُمْ تَعْلَمُونَ » « يَغْفِرْ لَكُمْ ذُنُوبَكُمْ وَيُدْخِلْكُمْ جَنَّاتٍ تَجْرِي مِنْ تَحْتِهَا الْأَنْهَارُ وَمَسَاكِنَ طَيِّبَةً فِي جَنَّاتِ عَدْنٍ ذَلِكَ الْفَوْزُ الْعَظِيمُ » « وَأُخْرَى تُحِبُّونَهَا نَصْرٌ مِنَ اللَّهِ وَفَتْحٌ قَرِيبٌ وَبَشِّرِ الْمُؤْمِنِينَ » Dans la culture Tel Brahim Aâmiri, plusieurs artistes en ont fait le sujet de leurs toiles. Bab el-Mrissa figure sur le logo de l'équipe de football de Salé, l'AS Salé. Bab el-Mrissa figure sur un timbre émis en 2007. Notes et références Notes Références Annexes Articles connexes Salé République du Bouregreg Borj Adoumoue Bibliographie : document utilisé comme source pour la rédaction de cet article. Henri Terrasse, « Les portes de l’arsenal de Salé », Hespéris : Archives berbères et Bulletin de l'Institut des hautes études marocaines,‎ 1922, p. 357-371 (lire en ligne). Liens externes « (Porte) Bab El-Mrissa ou (Bab Mellah) », sur idpc.ma, ministère marocain de la Culture « Projet de mise en valeur de Bab Lamrissa », sur montada-forum.net « Deux étudiants de l'ENA primés au concours d'idées pour l'aménagement de Bab Lamrissa », Le Matin,‎ 16 février 2005 (lire en ligne) Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de Rabat-Salé
Prefectura de Tanger-Assilah

La prefectura de Tanger-Assilah (en àrab إقليم طنجة أصيلة, iqlīm Ṭanja Aṣīla; en amazic ⵜủⴰⵏⴻⴱⴹⵉⵜ ⵏ ⵟⴰⵏⴶⴰ ⴰⵚⵉⵍⴰ, tamnbaḍt n Tin Iggi-ʾAzīla) és una de les prefectures del Marroc, fins 2015 part de la regió de Tànger-Tetuan i actualment de la nova regió de Tànger-Tetuan-Al Hoceima. Té una superfície de 891 km² i 1.065.501 habitants censats en 2014. La capital és Tànger. Divisió administrativa La prefectura de Tanger-Assilah consta de 3 municipis i 9 comunes: Referències
Präfektur Tanger-Asilah

Die ca. 1030 km² große und insgesamt etwa 1,5 Millionen Einwohner zählende Präfektur Tanger-Asilah (arabisch عمالة طنجة - أصيلة, Tamazight: ⵟⴰⵏⴶⴰ ⴰⵚⵉⵍⴰ) ist eine Präfektur im Nordwesten Marokkos. Sie gehört seit der Verwaltungsreform von 2015 zur Region Tanger-Tétouan-Al Hoceïma (vorher zu Tanger-Tétouan). Geografie Lage Im Westen grenzt die Präfektur an den Atlantik, im Norden an die Straße von Gibraltar, im Nordosten an die Provinz Fahs-Anjra, im Südosten an die Provinz Tétouan und im Süden an die Provinz Larache. Klima Das in hohem Maße vom Atlantik beeinflusste Klima ist meist gemäßigt bis warm; Regen (ca. 600–700 mm/Jahr) fällt überwiegend im Winterhalbjahr. Wirtschaft Die Millionenstadt Tanger profitiert in vieler Hinsicht (Industrie, Tourismus) von ihrer Nähe zu Europa. Die beinahe portugiesisch anmutende Medina von Asilah und die Strände in der Umgebung sind für Europäer immer noch ein Geheimtipp. Größte Orte Von den 15 Teilbereichen der Provinz bilden 4 als Arrondissements die Millionenstadt Tanger; Gueznaia ist eine südlich angrenzende Vorstadt von Tanger, Asilah ist eine traditionsreiche Kleinstadt und weitere 8 Orte gelten als Landgemeinden. Einzelnachweise Weblinks
Tangier-Assilah Prefecture

Tangier-Assilah Prefecture is an urban administrative subdivision of Morocco. Formerly part of the Tanger-Tetouan region, it has belonged since the 2015 territorial reform to the Tanger-Tetouan-Al Hoceima region. Its capital is Tangier. Located in the northern part of the country along the Atlantic Ocean coast, it had a population of 1,494,413 in 2024. Geography Located in the extreme northwestern part of Morocco, Tangier-Assilah Prefecture is bordered to the north by the Strait of Gibraltar and the Mediterranean Sea, and to the west by the Atlantic Ocean. It is bounded to the south by Larache Province and to the east by Fahs-Anjra Province. The territory is highly urbanized around the city of Tangier, a major economic and port hub, while the surrounding areas retain a more rural character. History The territory of present-day Tangier-Assilah Prefecture has a long history linked to its strategic position at the junction of the Mediterranean Sea and the Atlantic Ocean. The region has been inhabited since antiquity by various civilizations, including Phoenician, Carthaginian, and Roman, as evidenced by nearby archaeological sites. It later formed part of successive political entities that ruled Morocco during the medieval and modern periods. The cities of Tangier and Assilah have historically played an important role in trade and cultural exchanges due to their maritime position and their location on routes linking Europe and Africa. Administrative divisions According to the administrative division established in 2008 and amended in 2009, the prefecture is composed of twelve communes. It includes three urban municipalities: Tangier, Assilah, and Gueznaia, as well as nine rural communes grouped within the circle of Assilah: caïdat of Boukhalef: Hjar Ennhal; caïdat of Dar Chaoui: Dar Chaoui and Al Manzla; caïdat of Laaouama: Laaouama and Sebt Azzinate; caïdat of Gharbia: Aquouass Briech and Had Al Gharbia; caïdat of Sidi Lyamani: Sahel Chamali and Sidi Lyamani. Four localities are considered cities: the municipalities of Tangier and Assilah, as well as the urban centers of the rural communes of Dar Chaoui and Sidi Lyamani. The municipality of Tangier is subdivided into four arrondissements: Bni Makada, Charf-Mghogha, Charf-Souani, and Tangier-Medina. Demography References
Prefectura de Tánger-Arcila

La prefectura de Tánger-Arcila (provincia de Tánger) (en árabe: طنجة - أصيلة‎) es una de las prefecturas de Marruecos, parte de la región Tánger-Tetuán-Alhucemas. Tiene una superficie de 870 km² y 811.000 habitantes.​ Limita al norte con las aguas del estrecho de Gibraltar. División administrativa La prefectura de Tánger-Arcila consta de cuatro barrios (arrondissement) de Tánger, un municipio y ocho comunas:​ Barrios Beni Macada Charf-Mghoga Charf-Suani Tánger-Medina Municipios Arcila Gueznaya Tánger Comunas Menizla Briex Zinat Buhalf Had de la Garbía Dar Chauí Jalúa Sahel Chamali Sidi Lyamani Referencias Enlaces externos (en inglés) La prefectura en World Gazetter (en inglés) Las prefecturas y provincias de Marruecos por la Embajada de EE.UU
Préfecture de Tanger-Assilah

La préfecture de Tanger-Assilah est une subdivision administrative à dominante urbaine du Maroc. Elle relevait de l’ancienne région de Tanger-Tétouan et appartient, depuis le découpage territorial de 2015, à la région de Tanger-Tétouan-Al Hoceïma. Son chef-lieu est la ville de Tanger. Géographie Située à l’extrême nord-ouest du Maroc, la préfecture de Tanger-Assilah est bordée au nord par le détroit de Gibraltar et la mer Méditerranée, et à l’ouest par l’océan Atlantique. Elle est limitée au sud par la province de Larache et à l’est par la province de Fahs-Anjra. Le territoire présente une forte urbanisation autour de la ville de Tanger, principal pôle économique et portuaire, tandis que les zones périphériques conservent un caractère rural. Histoire Le territoire de l’actuelle préfecture de Tanger-Assilah possède une histoire ancienne liée à sa position stratégique au nord du Maroc, à la jonction entre la mer Méditerranée et l’océan Atlantique. La région a été occupée depuis l’Antiquité par différentes civilisations, notamment phénicienne, carthaginoise et romaine, comme en témoignent plusieurs sites archéologiques à proximité. Elle a ensuite été intégrée aux différents ensembles politiques qui se sont succédé au Maroc au cours de la période médiévale et moderne. Les villes de Tanger et d’Assilah ont longtemps joué un rôle important dans les échanges commerciaux et culturels, en raison de leur ouverture maritime et de leur position sur les routes reliant l’Europe et l’Afrique. Administration et politique Découpage territorial Selon la liste des cercles, des caïdats et des communes de 2008, telle que modifiée en 2009, la préfecture de Tanger-Assilah est composée de douze communes. Elle comprend trois communes urbaines – ou municipalités – : Tanger, Assilah et Gueznaia. Les neuf autres sont des communes rurales, réparties au sein du cercle d’Assilah comme suit : caïdat de Boukhalef : Hjar Ennhal ; caïdat de Dar Chaoui : Dar Chaoui et Al Manzla ; caïdat de Laaouama : Laaouama et Sebt Azzinate ; caïdat de Gharbia : Aquouass Briech et Had Al Gharbia ; caïdat de Sidi Lyamani : Sahel Chamali et Sidi Lyamani. Quatre localités sont considérées comme des villes : les municipalités de Tanger et Assilah, ainsi que les centres urbains des communes rurales de Dar Chaoui et Sidi Lyamani. La commune urbaine de Tanger est divisée en quatre arrondissements : Bni Makada, Charf-Mghogha, Charf-Souani et Tanger-Médina. Démographie La population de la préfecture de Tanger-Assilah est passée, de 1994 à 2004, de 591 858 à 762 583 habitants. Notes et références Voir aussi Portail du Maroc
Prefettura di Tangeri-Assila

La prefettura di Tangeri-Assila è una delle prefetture del Marocco, parte della Regione di Tangeri-Tetouan-Al Hoceima. Geografia antropica Suddivisioni amministrative La prefettura di Tangeri-Assila conta 4 quartieri (arrondissement) di Tangeri, 1 municipalità e 8 comuni: Quartieri Bni Makada Charf-Mghogha Charf-Souani Tangeri-Medina Municipalità Assila Comuni Al Manzla Aquouass Briech Azzinate Boukhalef Dar Chaoui Lkhaloua Sahel Chamali Sidi Lyamani Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su prefettura di Tangeri-Assila Collegamenti esterni (EN) La provincia sul World Gazetter, su world-gazetteer.com (archiviato dall'url originale il 12 aprile 2013). (EN) Le prefetture e province del Marocco ricavate dal documento economico relativo al 2003 dell'ambasciata del Marocco in USA (PDF), su dcusa.themoroccanembassy.com. URL consultato il 21 febbraio 2008 (archiviato dall'url originale il 22 aprile 2013).
Tânger-Arzila

Tânger-Arzila é uma prefeitura de Marrocos, pertencente administrativamente à região de Tânger-Tetuão-Al Hoceima. Tem uma área de 952 km² e uma população de 1 065 601 habitantes (em 2014). Tem como capital a cidade de Tânger. Clima O clima é quente e temperado. A classificação do clima é Csa de acordo com Köppen e Geiger. 17,9 °C é a temperatura média. 762 mm é a pluviosidade média anual. Demografia Evolução populacional Organização administrativa Tânger-Arzila está dividida em três Municípios, quatro distritos e dois círculos (que por sua vez se dividem em nove comunas). Os municípios Os municípios são divisões de caráter urbano. Os distritos Alguns municípios dividem-se em distritos. Os círculos Os círculos são divisões de caráter rural, que por sua vez se dividem em comunas. As comunas As comunas são divisões de caráter rural, que se agrupam em círculos. Presença portuguesa em Marrocos A cidade de Tânger fez parte do Império Português entre 1471 e 1662. Também a cidade de Arzila fez parte do Império entre 1471 e 1550 e novamente entre 1577 e 1589. Referências
Herne (Insel)

Die Isla Herne wird wegen ihrer Silhouette auch Dragon Island (Dracheninsel) genannt. Sie liegt im Norden der Río de Oro genannten Bucht zwischen einer 38 Kilometer langen Landzunge mit der Stadt Ad-Dakhla und dem Festland. Während der Ebbe kann sie auch zu Fuß erreicht werden. Es ist möglich, dass sie mit der von Hanno dem Seefahrer erwähnten Insel Kerne identisch ist, der schreibt (Satz 8): Herne liegt in einem Winkel einer der wenigen Buchten der atlantischen Sahara-Küste, sie ist aber um etwa ein Drittel weiter (und nicht gleichweit) von der Straße von Gibraltar entfernt wie Karthago, und ihre Länge, nicht ihr Umfang beträgt etwa einen Kilometer (ca. 5 Stadien). Außerdem ist ihre Besiedlung kaum wahrscheinlich, da es in der Nähe keine Süßwasservorkommen gibt. Einzelnachweise
Embalse del Infierno

El embalse del Infierno es un embalse situado en la ciudad autónoma de Ceuta. Fue inaugurado en 1998 y es la segunda de la presas construidas para el abastecimiento de Ceuta, junto con la del embalse del Renegado. Este embalse también es conocido como pantano Chico por los habitantes de Ceuta. Al igual que este, su gestión depende de la Confederación Hidrográfica del Guadalquivir. Su uso se destina al consumo a la población de la Ciudad Autónoma de Ceuta.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Embalse del Infierno.
Embalse del Infierno

Embalse del Infierno är en reservoar i Spanien. Den ligger i den spanska exklaven och autonoma staden Ceuta i Nordafrika. Embalse del Infierno ligger 63 meter över havet och dess area är 8 hektar. Embalse del Infierno tillflöden är bland annat vattendragen Barranco de Topete och Barranco del Infierno. En halv kilometer norrut ligger reservoaren Embalse del Renegado. Källor
Embalse del Renegado

El embalse del Renegado es un embalse situado en el término municipal de la ciudad autónoma de Ceuta. Fue inaugurado en 1972 y es la primera de la presas construidas para el abastecimiento de Ceuta, junto con la del embalse del Infierno. Al igual que éste, su gestión depende de la Confederación Hidrográfica del Guadalquivir. Su uso se destina al consumo a la población de la Ciudad Autónoma de Ceuta.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Embalse del Renegado.
Embalse del Renegado

Embalse del Renegado är en reservoar i Spanien. Den ligger i den spanska exklaven och autonoma staden Ceuta i Nordafrika. Embalse del Renegado ligger 82 meter över havet och dess area är 9 hektar. Den tillförs vatten från Barranco del Renegado vars källor ligger vid Monte del Renegado. En halv kilometer söderut ligger reservoaren Embalse del Infierno. Källor
Parc Lobera

El parc Lobera és un parc de la ciutat espanyola de Melilla situat en l'Eixample Modernista, en l'avinguda Càndid Llobatera, en el costat oest de la Alcazaba. Història Rep el nom del seu fundador Càndid Lobera Girela, que sent president de la Junta d'Arbitris, va crear aquest parc per a evitar la construcció de barraques en el seu terreny, després del final de la seva construcció en 1927 es digués Parc Conde de Jordana. En 1978 va ser reformat amb la construcció de les cascades, l'estany, les pergolas, la font, el quiosc, el templet i se li van afegir escultures de Rafael Picazo i en 1993 unes escultures de Juan Antonio Diago com la que apareix en la imatge de "la nena tocant l'aigua". Després d'alguns anys d'abandó i arranjaments parcials i de mala qualitat, es va iniciar es remodelació amb els passejos, estanys, fonts i altres elements, per a continuar amb el seu clos exterior i les muralles i fossat del Quart Recinte Fortificat. De 2 ha de superfície , compten amb passejos i cascades que baixen des de les Muralles del Quart Recinte Fortificat, zona alta i est, fins a la baixa, la de l'Avinguda Càndid Llobatera, oest en la qual en la seva zona sud, més baixa, es troba l'estany i pujant, una plaça, envoltada per pergolas, amb una font en el centre, un quiosc en l'extrem aquest i un templet. Referències
Parco Lobera

Il Parco Lobera è un parco situato nella città spagnola di Melilla, nel quartiere dell'Ensanche Modernista, lungo l'avenida Cándido Lobera, sul lato ovest della Alcazaba. È un parco caratterizzato da giardini e sculture, ed è uno dei luoghi più rappresentativi della città. Storia Il parco prende il nome dal suo fondatore, Cándido Lobera Girela, che, durante il suo mandato come presidente della Junta de Arbitrios, creò il parco per evitare la costruzione di baracche sul suo terreno. Una volta completato nel 1927, il parco fu inizialmente chiamato Parco Conde de Jordana. Nel 1978, il parco subì una ristrutturazione che incluse la costruzione di cascate, uno stagno, pergolati, una fontana, un chiosco e un tempietto, insieme all'aggiunta di sculture di Rafael Picazo. Nel 1993, furono aggiunte sculture di Juan Antonio Diago, come quella che rappresenta "la niña tocando el agua" ("la bambina che tocca l'acqua"). Negli anni successivi, il parco soffrì periodi di abbandono e ristrutturazioni parziali di bassa qualità. Tuttavia, nel tempo sono stati avviati lavori di ristrutturazione più ampi, che hanno incluso il restauro dei viali, degli stagni, delle fontane e di altri elementi, nonché il miglioramento delle mura esterne e del fossato del Cuarto Recinto Fortificado. Descrizione Il parco si estende su una superficie di 1,42 ettari e comprende viali, cascate e giardini che scendono dalle mura del Cuarto Recinto Fortificado, situato nella zona alta e orientale, fino alla parte inferiore, verso l'avenida Cándido Lobera, situata a ovest. Nella zona sud, più bassa, si trova uno stagno, mentre salendo si arriva a una piazza circondata da pergolati, con una fontana al centro. In questa area si trovano anche un chiosco nella parte est e un tempietto. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Parco Lobera
Lobera Park

Lobera Park is een park in de Spaanse stad Melilla, gelegen in de modernistische wijk Eixample, aan de Avenida Cándid Llobatera, aan de westkant van het Alcazaba. Geschiedenis Het is vernoemd naar de oprichter Cândid Lobera Girela, die als voorzitter van de Raad van Arbiters dit park creëerde om de bouw van hutten op zijn land te voorkomen. Na het einde van de bouw in 1927 werd het Conde de Jordana Park genoemd. In 1978 werd het gerenoveerd met de bouw van de watervallen, de vijver, de pergola's, de fontein, de kiosk, de tempel en sculpturen van Rafael Picazo werden toegevoegd en in 1993 enkele sculpturen van Juan Antonio Diago zoals die op de afbeelding van "het meisje dat het water aanraakt". Na enkele jaren van verwaarlozing en gedeeltelijke en slechte kwaliteit reparaties begon de herinrichting met de paden, vijvers, fonteinen en andere elementen, om door te gaan met de buitenste omheining en de muren en gracht van de Vierde Versterkte Omheining. Met een oppervlakte van 2 hectare hebben ze wandelpaden en watervallen die afdalen van de muren van de Vierde Versterkte Omheining, het bovenste en oostelijke gedeelte, naar het onderste gedeelte, dat van de Avenida Càndid Llobatera, in het westen waar zich in het zuidelijke, lagere gedeelte de vijver bevindt en omhooggaand een plein, omgeven door pergola's, met een fontein in het midden, een kiosk aan het oostelijke uiteinde en een tempel. Foto's
Parque Lobera

O parque Lobera é um parque da cidade espanhola de Melilha situado no ensanche modernista na avenida Cándido Lobera, no lado oeste da Alcáçova. História Recebe o nome de seu fundador Cándido Lobera Girela, que, sendo presidente da Junta de Arbitrios, criou este parque para evitar a construção de barracas em seu terreno, após ao termo de sua construção em 1927 se chamasse Parque Conde de Jordaniana. Em 1978 foi reformado com a construção das cascatas, o tanque, as pérgolas, a fonte, o quiosque e o templete (pequeno templo). No mesmo ano também foram acrescentadas esculturas de Rafael Picazo e, em 1993, outras esculturas de Juan Antonio Diago, como a que aparece na imagem de "a menina tocando a água". Após alguns anos de abandono e reparos parciais e de má qualidade, iniciou-se sua remodelação com os passeios, estanques, fontes e outros elementos, para continuar com seu muro externo e as muralhas e fosso do Quarto Recinto Fortificado. Com 2 hectares de superfície, conta com passeios e cascatas que baixam desde as Muralhas do Quarto Recinto Fortificado, zona alta e este, até a baixa, a da Avenida Cándido Lobera, oeste na que em sua zona sul. Enquanto isso, na parte mais baixa, se encontra o estanque e subindo, uma praça, rodeada por pergolas, com uma fonte no centro, um quiosque no extremo este e um templete. Referências Ligações externas
Parc Hernández

El parc Hernández és el parc més important de la ciutat autònoma espanyola de Melilla i està emplaçat en l'Eixample Modernista, en la plaça d'Espanya. Història El seu origen se situa en 1872, quan es va emplenar l'antic llit del Riu d'Or amb les terres que es van extreure per a formar el seu nou llit. En 1900 el llavors comandant general de la plaça, Venancio Hernández Fernández, va decidir la transformació de l'extensa planícia que s'utilitzava com a camp d'instrucció de la tropa i abocador de la població en un parc forestal. Per a això va comptar amb la col·laboració de la Junta d'Arbitris que va sufragar les despeses a través de la partida d'entreteniments. En 1902 es realitza el parc amb forma de trapezi segons disseny de l'enginyer Vicente García del Camp de l'any amnterior, sent inaugurat el 18 de maig i en 1906 es va iniciar la urbanització que va resultar infructuosa en arrasar una riuada el parc aquest any, en 1907 es construeix un templet en el centre del parc i s'instal·la el Fanal commemoratiu en honor al general Hernández costejada per una subscripció popular iniciada pel Telegrama del Rif. En 1914 es construeix la portada principal amb un ambigú denominat Cafè Alhambra entre 1911 i 1918, en 1915 in dipòsit d'aigua elevat que va permetre convertir-ho en un veritable parc i en 1918 s'acaba el tancament del parc. Entre 1927 i 1930 es construeixen les pèrgoles, se suprimeixen quioscos i passejos, es pavimenten els més importants i s'instal·la en el soterrani del templet una col·lecció de resta arqueològics. A principis dels anys 30 es perd la rotonda del final del parc i la col·lecció arqueològica es trasllada a l'entorn de la Porta de la Marina. instal·lant-se en el soterrani del templet una biblioteca popular. En 1945 es derroca el templet i s'instal·la una font lluminosa que és derrocada entre 1951 i 1952, en 1966 es reposa i arregla el reixat metàl·lic del tancament i en 1987 s'arregla el passeig central, col·locant-se en el centre del parc una font, encara que a la fi dels anys 70 comença una llarga decadència. A l'abril de 2007, en la celebració del XXXIV Congrés de Parcs i Jardins obté al costat dels jardins de la plaça d'Espanya el títol de parc històric. Descripció Compta amb una portada principal, composta de tres portes, amb cancel·les de ferro, la central flanquejada per dos prismes, amb l'escut de Melilla i coronat per una corona, amb una torre en la qual se situa Guzmán el Bo brandant un punyal. Referències