NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Bab er-Rouah

Bab er-Rouah , o Bab er-Ruwah o Bab Rouah (àrab: باب الرواح, Bāb ar-Ruwāḥ) és una porta de les muralles de la ciutat de Rabat (Marroc) de l'època almohade. Història La va construir el califa almohade Abu-Yússuf Yaqub al-Mansur a la fi del segle xii, com a part del conjunt monumental que començà a construir ací. La porta i les muralles contigües s'acabaren el 1197. El nom àrab Bab ar-Ruwah, que significa 'Porta dels Vents', probablement deriva dels forts vents de l'Atlàntic que assoten la ciutat. L'arc d'entrada a la porta hui és més petit del que era originàriament, perquè ha estat parcialment omplit amb pedres. Aquesta reducció data de l'època del soldà alauita Sidi Mulay Muhammad III ibn Abdallah (segona meitat del segle xviii), que va realitzar ajustos semblants a la porta de Bab Agnaou, a Marràqueix. Arquitectura La porta destaca per l'estructura defensiva, així com per la rica decoració tallada en pedra, comparable a la d'altres portes monumentals almohades com la Bab Oudaia (també a Rabat) i la Bab Agnaou de Marràqueix. La porta fou construïda en pedra rogenca, però el constant vent marí ha canviat gran part del seu color cap a un gris més apagat. L'entrada exterior de la porta està flanquejada per dues torres. La decoració de la façana exterior de la porta inclou tres semicercles concèntrics amb motius polilobulats i en raig, que alhora queden emmarcats. Els dos extrems del semicercle més interior, en el naixement de l'arc, estan tallats en formes serpentines en forma de "S", que també es veuen en la Bab Oudaia, però rarament en altres portes. A les cantonades hi ha motius vegetals en arabesc i al centre contenen una petxina tallada. El marc conté una inscripció àrab en escriptura cúfica amb un vers alcorànic que diu: La façana interior (que mira cap a la ciutat) està ornamentada de manera més senzilla, amb un sol semicercle polilobulat al voltant de l'arc de ferradura, que resta emmarcat per una ampla banda farcida amb un patró xebka. Referències
Bab er-Rouah

Bab er-Rouah (Arabic: باب الرواح, romanized: Bāb al-Ruwāḥ, lit. 'Gate of the Winds'; also spelled Bab er-Ruwah or Bab Rouah) is a monumental gate in the Almohad-era ramparts of Rabat, Morocco. History It was built by the Almohad caliph Ya'qub al-Mansur in the late 12th century, as part of the monumental capital he started building here. The gate and its adjoining ramparts were finished by 1197. The Arabic name Bab ar-Ruwah, meaning "Gate of the Winds", likely derives from the strong Atlantic winds which batter the city. The entrance archway of the gate today is smaller than it was originally because it has been partly filled-in with smaller stones. This reduction dates from the time of the Alaouite sultan Sidi Muhammad ibn Abdallah (second half of 18th century), who made similar adjustments to the Bab Agnaou gate in Marrakesh. Today the gate's interior has been converted into an art gallery. It was recently renovated in 2000–2001. Architecture The gate is notable for its defensive structure as well as for its rich stone-carved decoration which is comparable to other monumental Almohad gates such as Bab Oudaia to the north (also in Rabat) and to Bab Agnaou in Marrakesh. The gate was built in reddish stone but the constant blow of the seaborne winds has changed much of its colour to a duller grey. The gate's exterior entrance is flanked by two bastion towers. The archway of the entrance was partially filled-in with a smaller arch under the Alaouite sultan Muhammad ibn Abdallah in the second half of the 18th century. The decoration of the gate's outer façade includes three concentric semi-circles carved with polylobed and radiating motifs, which are in turn framed inside a rectangular alfiz. The two ends of the innermost semi-circle, at the spring of the arch, are carved into "S"-like serpentine forms which are also seen at Bab Oudaia but very rarely elsewhere. The spandrels between in the corners within this alfiz are carved with arabesque vegetal motifs in at the center of which is a carved seashell. The frame of the alfiz itself contains an Arabic inscription in Kufic script featuring a Qur'anic verse, translated as the following: Be a community that calls for what is good, urges what is right, and forbids what is wrong: those who do this are the successful ones. Do not be like those who, after they have been given clear revelation, split into factions and fall into disputes: a terrible punishment awaits such people. The gate's interior passage passes through four chambers and turns 90 degrees four times, constituting a complex bent entrance typical of Almohad military architecture. One of the chambers was originally open from above (but is sheltered by a roof today) so that the defenders could throw projectiles onto any attackers entering the gate. The inner façade of the gate, facing towards the city, is more simply decorated with a single polylobed semi-circle carved around the horseshoe archway, which is framed by a wide band filled with a sebka pattern. References
Bab er-Rouah

Bab er-Rouah (también escrito Bab er-Ruwah o Bab Rouah) es una puerta monumental de la época almohade de las murallas de Rabat, Marruecos. Historia Fue construida por el califa almohade Ya'qub al-Mansur a finales del siglo XII, como parte del conjunto monumental que comenzó a construir aquí. La puerta y sus murallas contiguas fueron terminadas en 1197.​​ El nombre árabe Bab ar-Ruwah, que significa "Puerta de los Vientos", probablemente deriva de los fuertes vientos del Atlántico que azotan la ciudad.​ El arco de entrada a la puerta hoy es más pequeño de lo que era originalmente, porque ha sido parcialmente rellenado con piedras más pequeñas.​ Esta reducción data de la época del sultán alauí Sidi Muhammad ibn Abdallah (segunda mitad del siglo XVIII), quien realizó ajustes similares en la puerta de Bab Agnaou, en Marrakech.​​ Arquitectura La puerta destaca por su estructura defensiva, así como por su rica decoración tallada en piedra, comparable a la de otras puertas monumentales almohades como la Bab Oudaia (también en Rabat) y Bab Agnaou de Marrakech.​​ La puerta fue construida en piedra rojiza, pero el constante soplo de los vientos marinos ha cambiado gran parte de su color a un gris más apagado.​ La entrada exterior de la puerta está flanqueada por dos torres bastión. La decoración de la fachada exterior de la puerta, incluye tres semicírculos concéntricos tallados con motivos polilobulados y radiantes, que a su vez se enmarcan en el interior de un alfiz rectangular. Los dos extremos del semicírculo más interior, en el nacimiento del arco, están tallados en formas serpentinas en forma de "S", que también se ven en la Bab Oudaia, pero muy raramente en otras puertas.​​ Las enjutas intermedias de las esquinas de este alfiz están talladas con motivos vegetales arabescos en cuyo centro se encuentra una concha tallada. El marco del alfiz contiene una inscripción árabe en escritura cúfica que presenta un verso coránico, traducido como sigue: ​ La fachada interior de la puerta (que mira hacia la ciudad) está decorada de forma más sencilla, con un único semicírculo polilobulado tallado alrededor del arco de herradura, que está enmarcado por una amplia banda rellena con un patrón sebka.​​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Bab er-Rouah.
Bab ar-Rwah

Bab ar-Rwah (arab. باب الرواح, fr. Bab Er Rouah) – największa brama w zabytkowych, średniowiecznych murach obronnych Rabatu, jej arabska nazwa oznacza Bramę Wiatrów. Zbudowano ją za panowania almohadzkiego sułtana Jakuba al-Mansura w XII wieku. Po wschodniej, zewnętrznej stronie muru zdobi ją relief z kwadratowym motywem. Przez mur w bezpośrednim sąsiedztwie bramy wiedzie współcześnie ulica, na której odbywa się zwykły ruch samochodowy. Wewnątrz pomieszczeń bramy odbywają się wystawy. Bibliografia Maroko, seria: Praktyczny przewodnik, Wydawnictwo Pascal, Bielsko-Biała 2006, str. 302 i 311
Barrima Mosque

The Barrima Mosque (also spelled Berrima Mosque; Arabic: مسجد بريمة) is a mosque in Marrakesh, Morocco, attached to the Kasbah (citadel) and Royal Palace (Dar al-Makhzen) of the city. It was built in the late 18th century by the Alawi sultan Muhammad ibn Abdallah. Historical background Sultan Muhammad ibn Abdallah (r. 1757–1790) did not choose a capital for his reign, but in practice he based himself in Marrakesh more than any other city. As a result, he carried a number of renovations and constructions within the royal citadel (the Kasbah and Dar al-Makhzen) of the city, including the restoration of the main Kasbah Mosque. He commissioned another mosque, the Barrima Mosque, reportedly because his son Maymun wanted a mosque that was closer to the palace. The mosque is located on the eastern edge of the royal palace grounds and the western edge of the old Mellah (Jewish quarter), near the city gate of the same name, Bab Berrima. It acted as an official royal mosque much like the Lalla Aouda Mosque did for Moulay Isma'il's kasbah and palace in Meknes. Architecture Compared to other Moroccan mosques, the Barrima Mosque's form and layout are unusual. Rather than a sahn, the mosque's large square courtyard, measuring 35 by 35 metres (115 by 115 ft), was referred to as a mechouar (an official royal square). Between this and the prayer hall was a vestibule alongside two waiting rooms for the sultan and government officials. The prayer hall, measuring 15 by 25 metres (49 by 82 ft), is smaller than the courtyard and does not follow the usual form of prayer halls in Moroccan mosques: instead of a hypostyle space with rows of arches, it is composed of a large square chamber covered by a cupola resting on 12 columns and of another rectangular space in front of the mihrab (niche symbolizing the direction of prayer). The wooden ceilings of the prayer hall are the most beautifully decorated aspect of the mosque. The mosque had three entrances, of which only the northern one was accessible to the common inhabitants outside the palace. The sultan had his own private entrance, accessible from the palace, which opened next to the mihrab inside the mosque. Its minaret is merely a small tower which does not surpass the height of the nearby walls of the palace (possibly an intentional design to avoid providing a view into the restricted grounds of the palace). The mosque was originally provided with an adjoining madrasa and an ablutions chamber (midha), but these were in ruins by the mid-20th century. See also List of mosques in Morocco References External links Photo of the mosque in 1917 (mosque roof visible on the right), Patrimoines de Marrakech et de sa région
Moulay Slimane Mosque

The Moulay Slimane Mosque (Arabic: مسجد مولاي سليمان) is a mosque in the medina of Rabat, Morocco. It was built in 1812 by the 'Alawi sultan Moulay Slimane, after whom it is named. It is the second-largest mosque of the medina north of the Andalusian wall (along what is now Avenue Hassan II), located at the intersection of Souika Street and Sidi Fateh Street, close to the Bab Bouiba gate. The mosque occupies a surface area of 1000 square metres and its minaret is 32 meters high. It has a traditional layout for a Moroccan mosque, with a courtyard (sahn) and an interior hypostyle prayer hall. See also List of mosques in Morocco References
Mezquita Moulay Slimane

La Mezquita Moulay Slimane (en árabe: مسجد مولاي سليمان‎) es una mezquita situada en la medina de Rabat, Marruecos, concretamente en la intersección de la calle Souika y la calle Sidi Fateh, cerca de la puerta Bab Bouiba. Fue construida en 1812 bajo mando del sultán alauí Moulay Slimane, de quien recibe el nombre. Es la segunda mezquita más grande de la medina tras la Gran Mezquita. Ocupa una superficie de 1.000 metros cuadrados y su minarete tiene una altura de 32 metros. Tiene la disposición tradicional de mezquita marroquí, con un patio (sahn) y una sala hipóstila de oración interior. ​ ​ Referencias
Moulay Slimane-moskee

De Moulay Slimane-moskee is een moskee in de medina van Rabat, de hoofdstad van Marokko. Het werd in 1812 gebouwd door de Alawitische sultan Moulay Slimane, naar wie het is vernoemd. Het is de op één na grootste moskee van de medina ten noorden van de Andalusische muur (langs wat nu Avenue Hassan II is), gelegen op de kruising van de Souika-straat en de Sidi Fateh-straat, dicht bij de Bab Bouiba-poort. De moskee heeft een oppervlakte van 1000 vierkante meter en de minaret is 32 meter hoog. Het heeft een traditionele indeling voor een Marokkaanse moskee, met een binnenplaats (sahn) en een gebedsruimte in hypostijl.
Mellah de Fes

El mellah de Fes (àrab: ملاح, mallāḥ) és el barri jueu de Fes, el més important i més antic del Marroc, establert el 1438, durant l'època de fanatisme religiós animat per la dinastia dels almohades. El nom de mellah prové probablement de la veu àrab per a 'sal', referit al terreny sobre el qual va créixer el districte, i ha donat nom a tots els barris jueus posteriors del Marroc. Pot referir-se a terreny salat o inapte per a l'agricultura. Una explicació més horrible podria ser que els jueus tenien la poc envejable missió de salar els caps dels opositors al règim abans que aquests fossin exposats a la plaça del mercat. El soldà, desitjós de protegir les poblacions jueves de la ciutat, els va fer construir un barri reservat a Fes el-Jedid, prop del palau reial de Fes. Els jueus preferien romandre dins del recinte emmurallat que envolta el palau perquè, en temps de desordres, la població assaltava el seu barri per saldar amb mètodes expeditius els deutes que gairebé tots mantenien amb ells. Dins el mellah, hi ha la sinagoga Em Habanim, construïda el 1927 i renovada el 1932. És rectangular, i la tevá es troba a la paret oriental. L'arca, pel que sembla, era mòbil. L'edifici està habitat avui per famílies musulmanes. La sinagoga Sadoun és una de les més luxoses del Marroc, comparable en l'estil a Em Habanim. Les parets estan totalment cobertes d'estuc, i les finestres tenen plafons de vidre acolorit. A la mellah de Fes, hi van viure diverses dinasties de jueus, els Danan, les sefardites o els Abensour, i crearen un important centre per a la interpretació del Talmud. Van deixar un enorme patrimoni, del qual, avui amb prou feines en queda res. Amb mercats, tallers, escoles, sinagogues i un cementiri immens, el barri va florir i va proporcionar a la comunitat jueva una fèrria unió social i oportunitats per a prosperar en l'escala social. Actualment, els semites de Fes han abandonat la ciutat per instal·lar-se a Casablanca o han emigrat a l'estranger. Des del punt de vista arquitectònic, és molt diferent als barris musulmans, amb edificis més alts i estrets i amb menys espai entre si. Els límits actuals del barri jueu, els va fixar el soldà alauita Mulay Yazid, i com que l'espai disponible era petit, els seus habitants es van veure obligats a construir cases de dues altures a l'entorn de diminuts patis, amb un espai per als desplaçaments molt reduït.
Aeroport Internacional Mohammed V

L'Aeroport Internacional Mohammed V —en francès Aéroport International Mohammed V; en àrab مطار محمد الخامس الدولي, Maṭār Muḥammad al-Ḫamīs ad-Duwalī— (codi IATA: CMN, codi OACI: GMMN) és un aeroport operat per l'agència marroquina aeroportuària ONDA. Se situa a la localitat de Nouaceur, un suburbi situat 30 quilòmetres al sud-est de Casablanca, sent l'aeroport que suporta la major quantitat de tràfic aeri del Marroc —més de 5,8 milions de passatgers van passar a través de l'aeroport el 2007. L'aeroport és el hub principal de l'aerolínia de bandera marroquina Royal Air Maroc, i de l'aerolínia Jet4you. L'aeroport rep aquest nom en honor del rei Mohammed V del Marroc. Està germanat amb l'Aeroport Internacional Thurgood Marshall i l'Aeroport Internacional Iàssir Arafat. Història Orígens L'Aeroport Internacional Mohammed V va ser inicialment la localització d'una base aèria de la USAF coneguda com a Base Aèria de Nouaceur. Fins i tot en l'actualitat, una part dels habitants es refereixen a l'aeroport simplement com a "Nouaceur". Durant el principi i la meitat dels anys 50, la base aèria era un enclavament estratègic per als bombarders de la Força Aèria dels Estats Units que estaven en alerta davant un eventual atac contra la Unió Soviètica. Durant un temps també va ser un lloc d'aterratge d'emergència pel transbordador espacial. Totes aquestes operacions van ser traslladades anys més tard a la Base Aèria de Ben Guerir. Amb la desestabilització del Govern Francès al Marroc, i la Independència Marroquina en 1956, el govern de Mohàmmed V va voler que la USAF abandonés totes les bases que tenia al Marroc, petició que es va fer més forta a causa de la intervenció estatunidenca al Líban en 1958. Els Estats Units van acceptar abandonar les bases en 1959, i se'n van anar definitivament en 1963. Incidents L'1 de juliol de 1967, un Ilyushin IL-18 de Ceskoslovenske Aerolinie que havia estat desviat cap a Casablanca a causa de la boira present en la seva destinació original, Rabat, es va estavellar a 8 milles de distància en el seu segon intent d'aterrar a Casablanca. L'1 d'abril de 1970, un Sud Aviation ES-210 Caravelle de la Royal Air Maroc es va estavellar en l'aproximació a l'aeroport en perdre el control a una altitud de 500 peus. Només 21 de les 82 persones que anaven a bord van aconseguir sobreviure. El 24 d'agost de 1994 un ATR-42 de Royal Air Maroc es va estavellar vora Tizounine mentre volava d'Agadir a l'Aeroport de Casablanca Mohammed V. L'avió es va estavellar amb una picada a les muntanyes de l'Atles. Tots els 40 passatgers i 4 tripulants van morir en aquest accident. Es diu que el capità va desconnectar el pilot automàtic i va deixar que l'avió caigués deliberadament. El sindicat de pilots del Marroc va desafiar aquestes proves. Aerolínies i destinacions Destins nacionals Destins internacionals Aerolínies de càrrega Els principals operadors de càrrega són els següents: Trànsit Referències Enllaços externs OurAirports - Casablanca Great Circle Mapper - Casablanca
Letiště Mohammeda V.

Mezinárodní letiště Mohammeda V. (IATA: CMN, ICAO: GMMN) je mezinárodní letiště v Casablance v Maroku. Nachází se v provincii Nouaceur a provozuje ho ONDA (Národní úřad správy letišť). V roce 2014 prošlo letištěm necelých 8 milionů cestujících, což z něj činí nejrušnější letiště v Maroku a čtvrté nejrušnější v Africe. Letiště slouží jako uzel pro společnosti Royal Air Maroc, Royal Air Maroc Express a Air Arabia Maroc. Je pojmenováno po marockém králi Muhammadovi V., který stál v čele úspěšné cesty za nezávislostí země na francouzské a španělské koloniální nadvládě. Historie Čtyřicátá léta Letiště Mohammeda V. v Casablance bylo původně vybudováno Spojenými státy na začátku roku 1943 po operaci Torch během druhé světové války. Neslo název Berrechid Airfield a sloužilo jako pomocné letiště pro casablanské letiště Anfa. Letiště odbavovalo nejrůznější vojenskou dopravu jako mezipřistání na cestě na letiště Port Lyautey a na letiště v Marrákeši na severoafrické trase Káhira-Dakar. Kromě toho bylo konečnou stanicí transatlantických letů na středoatlantické trase přes Azory do Nového Skotska a na letiště na východním pobřeží Spojených států.S koncem války v roce 1945 bylo letiště předáno civilní administrativě. Padesátá léta Během studené války na počátku a v polovině 50. let 20. století bylo letiště znovu otevřeno jako Letecká základna Nouasseur a sloužilo jako základna strategického letectva Spojených států pro bombardéry B-47 Stratojet namířených na Sovětský svaz. Tyto operace se později přesunuly na leteckou základnu Ben Guerir. Po ukončení činnosti francouzské vlády v Maroku a získání marocké nezávislosti v roce 1956, požadovala vláda Mohameda V., aby se americké letectvo stáhlo ze svých základen v Maroku, na čemž trvalo po americké intervenci v Libanonu v roce 1958. Spojené státy souhlasily s odchodem v prosinci 1959 a roku 1963 z Maroka zcela odešly. Spojené státy se domnívaly, že vzhledem k dlouhému doletu letounů B-52 a dokončení španělských základen v roce 1959 již marocké základny nejsou důležité. Pozemní doprava Železnice Vlaková linka Al Bidaoui, kterou provozuje společnost ONCF od 4:00 do 23:00, jezdí každou hodinu a spojuje letiště se dvěma hlavními železničními stanicemi v Casablance: Casa-Port a Casa-Voyageurs. Silniční doprava Z Casablanky po dálnici A3; z Rabatu po dálnici A1 přes Tit Mellil nebo po silnici N9; z Beni Mellal po dálnici A4; z Marrákeše po dálnici A3 z Džadídy po dálnici A1 a dálnici A3. Incidenty a nehody 1. dubna 1970 havaroval letoun SE-210 Caravelle společnosti Royal Air Maroc při přiblížení na letiště, když pilot ve výšce asi 500 stop ztratil kontrolu nad letadlem. Trup letadla se rozlomil na dvě části. 61 z 82 cestujících a členů posádky zahynulo. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Mohammed V International Airport na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Letiště Mohammeda V. na Wikimedia Commons
Casablanca lufthavn

Casablanca lufthavn eller Mohammed V International Airport (IATA:CMN, ICAO:GMMN) (fransk: Aéroport international Mohammed V), (arabisk: مطار محمد الخامس الدولي translittereres til: Matar Muhammad al-Khamis ad-Dowaly) er den lufthavn i Marokko, som betjener Casablanca. Den drives af ONDA (den nationale lufthavnsstyrelse) og er opkaldt efter den afdøde sultan og konge Mohammed 5. af Marokko. Den ligger i Nouasseur, som er en forstad 30 km sydøst for Casablanca, og det er Marokkos travleste lufthavn med over 6,2 millioner passagerer i 2008. Lufthavnen er base for Marokkos nationale flyselskab Royal Air Maroc samt for selskaberne Jet4you, Air Arabia Maroc og Regional Air Lines. Den er venskabslufthavn med Baltimore/Washington International Thurgood Marshall Airport og Yaser Arafat International Airport. Kilder