NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Hernández Park

Hernández Park er den vigtigste park i den autonome spanske by Melilla og ligger i kvarteret Ensanche Modernista på Plaza de España. Historie Parkens oprindelse går tilbage til 1872, hvor den gamle Río de Oro-flodleje blev fyldt med jord udvundet for at skabe den nye flodleje. I 1900 besluttede den daværende generalkommandant for pladsen, Venancio Hernández Fernández, at omdanne den omfattende slette, der blev brugt som træningslejr for tropper og en offentlig losseplads, til en skovpark. Til dette projekt opnåede han samarbejdet med Junta de Arbitrios, som finansierede arbejdet gennem en fritidsfond. I 1902 blev parken bygget med en trapezform efter design af ingeniøren Vicente García del Campo, baseret på et design fra det foregående år. Parken blev indviet den 18. maj samme år. Urbaniseringen begyndte i 1906, men en oversvømmelse ødelagde parken. I 1907 blev et lille tempel bygget i midten af parken, og mindesmærket "Farola" til ære for general Hernández blev installeret, finansieret af et populært abonnement promoveret af avisen El Telegrama del Rif . I 1914 blev hoveddøren bygget, med en tvetydighed kaldet "Café Alhambra", mellem 1911 og 1918. I 1915 blev der bygget en højvandsforekomst, som gjorde det muligt at omdanne parken til en rigtig have, og i 1918 stod parkindhegningen færdig. Mellem 1927 og 1930 blev pergolaerne bygget, kioskerne blev elimineret, og alléerne blev brolagt. Endvidere blev der opstillet en samling af arkæologiske fund i kælderen i det lille tempel. I begyndelsen af 1930'erne forsvandt rotunden for enden af parken, og den arkæologiske samling blev flyttet til omgivelserne ved Marinaporten, mens et populært bibliotek blev installeret i kælderen i det lille tempel. I 1945 blev templet revet ned, og der blev installeret en lysende springvand, som dog blev revet ned mellem 1951 og 1952. I 1966 blev parkens metalhegn restaureret og repareret, mens den centrale allé blev renoveret i 1987 med tilføjelse af et springvand i midten af parken. Fra slutningen af 1970'erne begyndte parken dog at lide en lang tilbagegang. I april 2007, under den XXXIV kongres for parker og haver, modtog Hernández Park sammen med haverne på Plaza of Spain titlen "Historisk have". Beskrivelse Parken er udstyret med en hovedport bestående af tre porte, med smedejernsporte, den centrale port er flankeret af to prismer med Melillas våbenskjold, kronet med en krone. På tårnet er der en statue af Guzmán el Bueno, der holder en dolk. Noter
Parc Hernández

Le parc Hernández est le parc le plus important de la ville autonome espagnole de Melilla et est situé dans l'Ensanche Modernista, jouxtant la Plaza de España. Histoire Son origine remonte à 1872, lorsque l'ancien lit du Río de Oro fut comblé avec la terre extraite pour former son nouveau lit. En 1900, le commandant général de la place de l'époque, Venancio Hernández Fernández, décida de transformer la vaste plaine qui servait de camp d'entraînement pour les troupes et de dépotoir pour la population en un parc arboré. Pour ce faire, il put bénéficier de la collaboration du Conseil d'arbitrage (Junta de Arbitrios, conseil fiscal relevant du ministère de la Guerre), qui accepta d'en couvrir les frais sous l'intitulé Divertissement. En 1902, le parc fut construit en forme de trapèze selon le projet de l'ingénieur Vicente García del Campo de l'année précédente, et inauguré le 18 mai. L'expansion urbaine (ensanche en espagnol) de Melilla, entamée en 1906, dut être interrompue par suite d'une inondation, qui emporta le parc. En 1907, un kiosque à musique fut construit au centre du parc et une lanterne commémorative fut érigée en l'honneur du général Hernández, financée par une souscription populaire lancée par le quotidien local El Telegrama del Rif. En 1914, l'entrée principale fut édifiée, flanquée d'un estaminet appelé Café Alhambra. En 1915, un réservoir d'eau surélevé fut installé, ce qui permit de transformer le site en un véritable parc, qui fut doté en 1918 d'une clôture. Entre 1927 et 1930, des pergolas ont été construites, tandis que des kiosques et des passerelles étaient supprimés, les plus importants étant remplacés par des surfaces pavées. Le sous-sol du temple accueillit une collection de vestiges archéologiques. Au début des années 1930, le rond-point au bout du parc fut supprimé et la collection archéologique déplacée vers la zone autour de la Puerta de la Marina, pendant que le sous-sol du temple allait abriter une bibliothèque publique. En 1945, le temple fut démoli et une fontaine lumineuse installée à sa place, qui fut démolie à son tour entre 1951 et 1952. En 1966, la clôture métallique de l'enceinte fut remplacée et réparée, et en 1987, la promenade centrale fut réaménagée, avec une fontaine placée au centre du parc, bien qu'à la fin des années 1970, elle ait connu une longue période de déclin. En avril 2007, lors de la célébration du XXXIVe Congrès des Parcs et Jardins, il a obtenu, avec les jardins de la Plaza de España, le titre de Jardin historique. Description Il possède une entrée principale, composée de trois portes, avec des grilles en fer, la centrale flanquée de deux prismes, avec les armoiries de Melilla et couronnée d'une couronne, avec une tour dans laquelle se tient Guzmán el Bueno brandissant un poignard. Références Ceuta, Melilla et plazas de Soberanía
Parco Hernandez

Il Parco Hernández è il parco più importante della città autonoma spagnola di Melilla ed è situato nel quartiere del Ensanche Modernista, nella piazza di Spagna. Storia Le origini del parco risalgono al 1872, quando il vecchio letto del fiume Río de Oro fu riempito con il terreno estratto per creare il nuovo letto del fiume. Nel 1900, l’allora comandante generale della piazza, Venancio Hernández Fernández, decise di trasformare l'estesa pianura, che veniva utilizzata come campo di addestramento per le truppe e discarica pubblica, in un parco forestale. Per questo progetto ottenne la collaborazione della Junta de Arbitrios, che finanziò i lavori tramite un fondo destinato agli svaghi. Nel 1902, il parco venne realizzato con una forma trapezoidale secondo il progetto dell'ingegnere Vicente García del Campo, basato su un design dell'anno precedente. Il parco fu inaugurato il 18 maggio dello stesso anno. Nel 1906 iniziò l'urbanizzazione, ma un'alluvione distrusse il parco. Nel 1907 fu costruito un tempietto al centro del parco e venne installata la "Farola" commemorativa in onore del generale Hernández, finanziata da una sottoscrizione popolare promossa dal giornale El Telegrama del Rif. Nel 1914 fu costruita la porta principale, con un ambigù chiamato "Café Alhambra", tra il 1911 e il 1918. Nel 1915 fu realizzato un deposito d'acqua elevato che permise di trasformare il parco in un vero e proprio giardino e nel 1918 si completò il recinto del parco. Tra il 1927 e il 1930 furono costruite le pergole, vennero eliminati i chioschi e i viali furono pavimentati. Inoltre, nel seminterrato del tempietto fu allestita una collezione di reperti archeologici. All'inizio degli anni '30, la rotonda alla fine del parco scomparve e la collezione archeologica fu trasferita nei dintorni della Porta della Marina, mentre nel seminterrato del tempietto venne installata una biblioteca popolare. Nel 1945 il tempietto fu demolito e fu installata una fontana luminosa, che però fu abbattuta tra il 1951 e il 1952. Nel 1966 venne ripristinata e riparata la recinzione metallica del parco, mentre nel 1987 fu ristrutturato il viale centrale, con l'aggiunta di una fontana al centro del parco. Tuttavia, a partire dalla fine degli anni '70, il parco iniziò a subire una lunga decadenza. Nel aprile 2007, durante il XXXIV Congresso di Parchi e Giardini, il Parco Hernández, insieme ai giardini della piazza di Spagna, ha ricevuto il titolo di "Giardino storico". Descrizione Il parco è dotato di una porta principale composta da tre porte, con cancelli in ferro battuto, la porta centrale è fiancheggiata da due prismas con lo stemma di Melilla, coronato da una corona. Sulla torre si trova una statua di Guzmán el Bueno, che impugna un pugnale. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Parco Hernández
Hernández Park

Hernández Park is het belangrijkste park in de autonome Spaanse stad Melilla en ligt in de wijk Ensanche Modernista, aan de Plaza de España. Geschiedenis De oorsprong van het park gaat terug tot 1872, toen de oude rivierbedding van de Río de Oro werd gevuld met grond die werd gewonnen om de nieuwe rivierbedding te creëren. In 1900 besloot de toenmalige algemeen commandant van het plein, Venancio Hernández Fernández, de uitgestrekte vlakte, die werd gebruikt als trainingskamp voor troepen en als openbare stortplaats, om te vormen tot een bospark. Voor dit project kreeg hij de medewerking van de Junta de Arbitrios, die de werkzaamheden financierde via een vrijetijdsfonds. In 1902 werd het park trapeziumvormig gebouwd naar het ontwerp van de ingenieur Vicente García del Campo, gebaseerd op een ontwerp van het voorgaande jaar. Het park werd ingehuldigd op 18 mei van hetzelfde jaar. De verstedelijking begon in 1906, maar een overstroming verwoestte het park. In 1907 werd een kleine tempel gebouwd in het midden van het park en werd de herdenkingsmunt "Farola" ter ere van generaal Hernández geïnstalleerd, gefinancierd door een populair abonnement gepromoot door de krant El Telegrama del Rif . In 1914 werd de hoofdpoort gebouwd, met een dubbelzinnigheid genaamd "Café Alhambra", tussen 1911 en 1918. In 1915 werd een hoogwaterafzetting aangelegd waardoor het park tot een echte tuin kon worden omgevormd en in 1918 was de parkomheining voltooid. Tussen 1927 en 1930 werden de pergola's gebouwd, de kiosken verwijderd en de lanen bestraat. Bovendien werd in de kelder van de kleine tempel een verzameling archeologische vondsten ingericht. Begin jaren dertig verdween de rotonde aan het einde van het park en werd de archeologische collectie verplaatst naar de omgeving van de Jachthavenpoort, terwijl in de kelder van de kleine tempel een volksbibliotheek werd geïnstalleerd. In 1945 werd de tempel afgebroken en werd een lichtgevende fontein geïnstalleerd, die echter tussen 1951 en 1952 werd afgebroken. In 1966 werd het metalen hek van het park gerestaureerd en gerepareerd, terwijl in 1987 de centrale laan werd gerenoveerd met de toevoeging van een fontein. in het midden van het park. Vanaf eind jaren zeventig begon het park echter een lange achteruitgang te ondergaan. In april 2007, tijdens het XXXIV Congres van Parken en Tuinen, ontving Hernández Park, samen met de tuinen van de Plaza van Spanje, de titel "Historische Tuin". Beschrijving Het park is voorzien van een hoofdpoort bestaande uit drie poorten, voorzien van smeedijzeren hekken, de centrale poort wordt geflankeerd door twee prisma's met het wapen van Melilla, bekroond met een kroon. Op de toren staat een standbeeld van Guzmán el Bueno, met een dolk in zijn hand. Bronnen
Parque Hernández

O parque Hernández é o parque mais importante da cidade autónoma espanhola de Melilha e está emplazado no Alargue Modernista, na praça de Espanha. História Sua origem situa-se em 1872, quando se recheou o antigo cauce do Rio de Ouro com as terras que se extraíram para formar seu novo cauce. Em 1900 o então comandante geral da praça, Venancio Hernández Fernández, decidiu a transformação da extensa planicie que se utilizava como campo de instrução da tropa e desaguadouro da população num parque florestal. Para isso contou com a colaboração da Junta de Arbitrios que sufragó as despesas através da partida de entretenimentos. Em 1902 realiza-se o parque com forma de trapecio segundo desenho do engenheiro Vicente García do Campo do ano amnterior, sendo inaugurado o 18 de maio e em 1906 iniciou-se a urbanização que resultou infructuosa ao arrasar uma riada o parque nesse ano, em 1907 se constrói um templete no centro do parque e se instala a Luz conmemorativa em honra ao general Hernández costeada por uma assinatura popular iniciada pelo Telegrama do Rif. Em 1914 constrói-se a capa principal com um ambigú denominado Café Alhambra entre 1911 e 1918, em 1915 in depósito de água elevado que permitiu o converter num verdadeiro parque e em 1918 se termina o fechamento do parque. Entre 1927 e 1930 constroem-se as pérgolas, suprimem-se quioscos e passeios, se pavimentan os mais importantes e instala-se no sótano do templete uma colecção de resto arqueológicos. A princípios dos anos 30 perde-se a rotonda do final do parque e a colecção arqueológica translada-se ao meio da Porta da Marinha. instalando-se no sótano do templete uma biblioteca popular. Em 1945 derruba-se o templete e instala-se uma fonte luminosa que é derrubada entre 1951 e 1952, em 1966 se repõe e arranja a grade metálica do fechamento e em 1987 se arranja o passeio central, colocando no centro do parque uma fonte, ainda que no final dos anos 70 começa uma longa decadência. Em abril de 2007, na celebração do XXXIV Congresso de Parques e Jardins obtém junto aos jardins da praça de espanha o título de jardim histórico. Descrição Conta com uma capa principal, composta de três portas, com cancelas de ferro, a central flanqueada por dois prismas, com o escudo de Melilla e coroado por uma coroa, com uma torre na que se situa Guzmán o Bom blandiendo um puñal. Referências
Plaça de toros de Melilla

La plaça de toros de Melilla també coneguda com la mesquita del toreig és una plaça de toros a Melilla, Espanya. Es tracta d'una de les nou places de bous a Àfrica, juntament amb la Tànger, la de Luanda, la d'Orà, la d'Uchda, la de Vila Sanjurjo i la de Maputo, i és l'única en actiu al continent. D'estil neobarroc, està situada a l'Eixample Modernista que forma part del Conjunt Històric Artístic de la Ciutat de Melilla, Bé d'Interès Cultural. Història Construïda en estil neobarroc en els terrenys del desmuntat turó de Sant Llorenç, on a principis del segle xx va aparèixer una necropolis datada dentre els segles segle i i segle ii, segons el projecte de l'equip d'arquitectes dirigit per Alejandro Blond Gonzaléz i compost a més per Manuel Sainz de Vicuña, Federico Faci, Jenaro Cristos i José Varela entre el 17 de gener de 1946, any en què ja funcionava a la plaça, i el 6 de setembre de 1947, data de la seva inauguració. La plaça va ser beneïda pel vicari eclesiàstic Carrasco, amb el comandant general de Melilla Rada i de l'alcalde Fernando Álvarez Clar el dia en què va ser inaugurada. La primera correguda de bous es va celebrar el 8 de setembre de 1946 i la inauguració oficial es va realitzar un any després, el 6 de setembre de 1947, amb la presència de l'Alta Comissaria d'Espanya al Marroc el Tinent general José Enrique Varela Esglésies. Per a aquest esdeveniment es va anunciar als cartells als distres Gitanillo de Triana, Manuel Rodríguez Manolete i Pepín Martín Vázquez i bous de la ramaderia Santa Coloma-Joaquín Buendía. Manolete no obstant, no va arribar a actuar al cós de Melilla a causa de la seva mort a la plaça de bous de Linares pocs dies abans, el 28 d'agost. El torero Pepín Martín Vázquez també va ser baixa. Per tant, el cartell inaugural va quedar llavors anunciat amb Domingo Ortega, Gitanillo de Triana, Luís Miguel Dominguín i Agustín Parra Parrita . Els primers trofeus atorgats a la plaça van ser a Domingo Ortega va obtenir que per la seva feina va obtenir dues orelles, una cua i una pota; Dominguín va obtenir dues orelles i cua amb dues voltes a l'arena en el seu primer bou, però va ser collit en el setè de la tarda, resultant ser el primer espasa ferit en el cós africà. En les festes patronals de 1949 el sacerdot Fernández va beneir la seva capella, amb la imatge de la Verge del Perpetu Socors. El periodista taurí Gregorio Corrochano la va batejar com la mesquita del Toreo. Descripció Està construït amb pedra de la zona i maó totxo per als murs de càrrega i bigues de ferro i teules vermelles per a la teulada. Disposa de planta circular, amb un únic anell en dues plantes i tres entrades monumentals, a les quals s'arriba després de pujar unes escalinates o rampes per salvar el desnivell. Té un aforament de 8.000 espectadors i està qualificada de segona categoria. Referències
Plaza de toros de Melilla

La plaza de toros de Melilla también conocida como la mezquita del toreo es una plaza de toros en Melilla, España. Se trata de una de las ocho plazas de toros en África, junto con la Tánger, la de Luanda, la de Lubango, la de Orán, la de Uchda, la de Villa Sanjurjo y la de Maputo, y es la única en activo en el continente.​​ De estilo neobarroco, está situada en el Ensanche Modernista que forma parte del conjunto histórico artístico de la ciudad de Melilla, bien de interés cultural.​​​ Historia Construida en estilo neobarroco en los terrenos del desmontado cerro de San Lorenzo, donde a principios del siglo XX apareció una necropólis datada de entre los siglos I y II a. C., según el proyecto del equipo de arquitectos dirigido por Alejandro Blond Gonzaléz´y compuesto además por Manuel Sainz de Vicuña, Federico Faci, Jenaro Cristos y José Varela​ entre el 17 de enero de 1946, año en la que ya funcionaba al plaza, y el 6 de septiembre de 1947, fecha de su inauguración. La plaza fue bendecida por el vicario eclesiástico Carrasco, con el comandante general de Melilla Rada y del alcalde Fernando Álvarez Claro el día en la que fue inaugurada. La primera corrida de toros se celebró el 8 de septiembre de 1946 y la inauguración oficial se realizó un año después, el 6 de septiembre de 1947, con la presencia del Alto Comisario de España en Marruecos el Teniente general José Enrique Varela Iglesias.​​​​ Para dicho evento se anunció en los carteles a los diestros Gitanillo de Triana, Manuel Rodríguez Manolete y Pepín Martín Vázquez y toros de la ganadería Santa Coloma-Joaquín Buendía. Manolete sin embargo, no llegó a actuar en el coso de Melilla debido a su fallecimiento en la plaza de toros de Linares pocos días antes, el 28 de agosto. El torero Pepín Martín Vázquez también fue baja. Por lo tanto, el cartel inaugural quedó entonces anunciado con Domingo Ortega, Gitanillo de Triana, Luis Miguel Dominguín y Agustín Parra Parrita. Los primeros trofeos otorgados en la plaza fueron a Domingo Ortega obtuvo que por su faena obtuvo dos orejas, un rabo y una pata; Dominguín obtuvo dos orejas y rabo con dos vueltas al ruedo en su primer toro, pero fue cogido en el séptimo de la tarde, resultando ser el primer espada herido en el coso africano.​​ En las fiestas patronales de 1949 el sacerdote Fernández bendijo su capilla, con la imagen de la Virgen del Perpetuo Socorro. El periodista taurino Gregorio Corrochano la bautizó como la mezquita del Toreo.​​​​​​​ El 6 de septiembre de 2018 el diestro Juan José Padilla descubrió una placa en su honor.​ Descripción Está construido con piedra de la zona y ladrillo tocho para los muros de carga y vigas de hierro y tejas rojas para el tejado.​​ Dispone de planta circular, con un único anillo en dos plantas y tres entradas monumentales, a las que se llega tras subir unas escalinatas o rampas para salvar el desnivel. Tiene un aforo de 8.000 espectadores y está calificada de segunda categoría.​​​​ Véase también Plaza de toros de Tánger Plazas de toros de España Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Plaza de toros de Melilla.
Plaza de toros di Melilla

La Plaza de Toros di Melilla, conosciuta anche come la moschea del toreo, è una piazza per le corride situata a Melilla, in Spagna. È una delle nove piazze per le corride in Africa e l'unica attiva nel continente, insieme a quelle di Tangeri, Luanda, Orano, Uchda, Villa Sanjurjo e Maputo. In stile neobarocco, la piazza si trova nel Quartiere Modernista, una zona che fa parte del Complesso Storico di Melilla, dichiarato Bene di Interesse Culturale. Storia La piazza fu costruita in stile neobarocco sui terreni dell'ex collina di San Lorenzo, dove all'inizio del XX secolo fu scoperta una necropoli datata tra il I e il II secolo a.C. Il progetto fu realizzato da un team di architetti guidato da Alejandro Blond González, con Manuel Sainz de Vicuña, Federico Faci, Jenaro Cristos e José Varela. La costruzione iniziò il 17 gennaio 1946, anno in cui la piazza divenne già operativa, ma l'inaugurazione ufficiale avvenne il 6 settembre 1947. L'inaugurazione fu un evento significativo, che vide la partecipazione delle autorità, tra cui l'Alto Commissario di Spagna in Marocco, il Tenente Generale José Enrique Varela Iglesias. Inizialmente erano previsti i toreri Gitanillo de Triana, Manuel Rodríguez Manolete e Pepín Martín Vázquez, ma a causa della tragica morte di Manolete e dell'assenza di Pepín Martín Vázquez, la corrida di inaugurazione si svolse con Domingo Ortega, Gitanillo de Triana, Luis Miguel Dominguín e Agustín Parra Parrita. In questa occasione, i primi trofei furono assegnati a Domingo Ortega (che ottenne due orecchie, una coda e una zampa) e Luis Miguel Dominguín (che ottenne due orecchie e una coda con due giri di pista, anche se fu ferito durante la faena). Nel 1949, durante le feste patronali, il sacerdote Fernández benedisse la cappella della piazza, dedicata alla Vergine del Perpetuo Soccorso. Nel corso degli anni, la piazza venne soprannominata "la moschea del toreo" dal giornalista taurino Gregorio Corrochano, per la sua particolare architettura e atmosfera. Il 6 settembre 2018, il torero Juan José Padilla scoprì una targa in suo onore. Descrizione La piazza è costruita con pietra locale e mattoni per le pareti portanti, mentre il tetto è realizzato con travetti in ferro e tegole rosse. Il suo design è circolare, con un unico anello distribuito su due piani e tre ingressi monumentali. Per accedere a questi ingressi, è necessario salire delle scale o rampe per superare il dislivello del terreno. La piazza ha una capacità di 8.000 spettatori ed è classificata come piazza di seconda categoria. È una delle principali attrazioni turistiche della città e rimane un centro importante della cultura taurina a Melilla. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Plaza de toros di Melilla