NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Parque Agustín Jerez

El parque Agustín Jerez es un parque de la ciudad española de Melilla emplazado en el barrio del Hipódromo.​ Historia A principios de la década de 1930 el ingeniero Emilio Muñoz mando plantar un grupo de palmeras, para mitigar la contaminación aérea del mineral de hierro que salía de las cercanas instalaciones de la Compañía Española de Minas del Rif. Este palmeral creció y vio aumentar su número de especies en los años 80 al realizarse traslados desde la Explanada de San Lorenzo, a petición de la asociación de Estudios Melillenses, y fue inaugurado en 1992, siendo denominado por el conserje de la Compañía Española Minas del Rif, que vivía delante del palmeral y lo cuidaba.​​​​ Descripción De área cuadrada, cuenta con dos paseos que se entrecruzan en forma de cruz y lo dividen en cuatro partes.​​ Referencias
Beni Ensar

Beni Ensar (en àrab بني انصار, Bnī Anṣār; en amazic ⴰⵢⵝ ⵏⵚⴰⵔ, Aït Nṣar o Ayt Nṣar) és un municipi de la província de Nador, a la regió de L'Oriental, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 56.582 persones. Limita al nord amb Melilla. El port de Beni Ensar és un dels principals ports del Marroc. El desenvolupament del nucli urbà es troba apressat pels contraforts del Gurugú i la via ràpida situada a l'oest d'una banda, i la Mar Chica o Thamchadht o Rbhar Amzian, la via fèrria i la zona industrial del port, per l'altre. Demografia Vegeu també Pas fronterer de Beni Ensar: un dels més transitats d'Àfrica. Referències
Beni Ansar

Beni Ansar oder Aït Nsar (auch Bni Nsar, Beni Nsar, Beni Ensar, Beni Enzar; arabisch بني انصار, DMG Banī Anṣār, Zentralatlas-Tamazight ⴰⵢⵜ ⵏⵚⴰⵔ Ayt Nṣar) ist eine etwa 50.000 Einwohner zählende Stadt in der Provinz Nador in der Region Oriental im Nordosten Marokkos. Sie ist Grenzstadt zur spanischen Enklave Melilla; zu überregionaler Bekanntheit gelangt die Stadt regelmäßig durch Flüchtlinge vom afrikanischen Kontinent, die je teilweise in Massenanstürmen den Grenzzaun zur spanischen Exklave Melilla zu überwinden versuchen. Beni Ensar verfügt über einen Hafen, von dem aus Fähren nach Frankreich (Sète) und Spanien (Almería, Málaga) fahren. Der Name leitet sich aus den beiden Bestandteilen Beni/Ait (Söhne des) und Ansar her. Ansar könnte sich hierbei auf das islamische Konzept der Ansār (Helfer) beziehen oder sich auf den vorislamischen Regengott Anzar beziehen. Lage Beni Ansar liegt etwa 12 km (Fahrtstrecke) nördlich von Nador am Mittelmeer. Busse fahren beidseitig bis nahe an die Grenze zu Melilla heran. Die Eisenbahnlinie Taourirt – Nador endet hier mit zwei in der Stadt gelegenen Bahnhöfen, einem in der Stadt (Beni Ansar Ville) und einem am Hafen (Beni Ansar Port). Das Klima wird in hohem Maße vom Mittelmeer geprägt; Regen (ca. 300–400 mm/Jahr) fällt überwiegend im Winterhalbjahr. Bevölkerungsentwicklung Noch zu Beginn des 20. Jahrhunderts war Beni Ansar ein kleines Fischerdorf mit kaum mehr als 1000 Einwohnern. Die seit den letzten Jahrzehnten des 20. Jahrhunderts stark wachsende Bevölkerung der Stadt besteht zu einem großen Teil aus zugewanderten Berber. Gesprochen wird hauptsächlich Tamazight und Marokkanisches Arabisch. Wirtschaft Die Stadt lebt vom Fährhafen und ihrer Nähe zu Melilla: Kleinere Handwerks- und Handelsunternehmen haben sich hier niedergelassen, aber auch der Warenschmuggel spielt eine nicht unbedeutende Rolle im kleinen Grenzverkehr. Cité d’Atalayoun In Beni Ansar ist der Architekt und Bauingenieur El Kambouch geboren. Er hat im Jahr 2003 das touristische Projekt „Cité d’Atalayoun“ auf einer in das Mar Chica hineinragenden Halbinsel südlich von Beni Ansar entworfen und vorgeschlagen. Das Projekt „Atalayoun“ umfasst einen Jachthafen sowie Hotels und Ferienwohnungen und ist eines der größten touristischen Projekte in Marokko; es wird seit 2009 von der Firma Marchicamed realisiert. Weblinks Einzelnachweise
Beni Ansar

Beni Ansar is a town in Nador Province, Oriental, Morocco, located 12 km (7½ miles) north of the city of Nador. It is bordered on the north by the Spanish city of Melilla. According to the 2014 census, Beni Ensar has a population of 56,582, and its area is 20 hectares (50 acres). The port of Beni Ansar is one of the main ports of Morocco, serving the city of Nador (Beni Ansar port is usually referred to as Nador Port). The urban area is bordered on the west by Mount Gurugu (Adrar 'n Gurgu) and a highway, and on the east by the Lagoon of Nador (Mar Chica or Řebḥar Ameẓẓyan), the railway, and the industrial zone around the port. References
Beni Enzar

Beni Enzar (en árabe: بني انصار‎, en lenguas bereberes: ⴰⵢⵝ ⵏⵙⴰⵔ, en francés: Beni Ensar) es un municipio y una ciudad portuaria del nordeste de Marruecos. Ubicada en la región del Rif, a doce kilómetros al norte de Nador, limita al norte con la ciudad autónoma española de Melilla. Cuenta con una población de 56 582 habitantes (en 2014) y una superficie de 20 hectáreas (0,2 km²). Pertenece administrativamente a la provincia de Nador, en la región Oriental. El clima es árido, las precipitaciones son variables, con una media anual de 200 mm. El puerto de Beni Enzar es uno de los principales puertos de Marruecos. El desarrollo del núcleo urbano se encuentra constreñido por los contrafuertes del monte Gurugú y la vía rápida situada al oeste por un lado, y la Mar Chica, la vía férrea y la zona industrial del puerto, por el otro. Véase también Paso fronterizo de Beni Enzar: uno de los más transitados de África. Referencias Beni Ansar en el World Gazetter Datos en Fallingrain
Beni Ensar

Beni Ensar (en berbère : ⴰⵢⵜ ⵏⵚⴰⵔ, Aït Nsar; en arabe : بني نصار, Beni Nsar, en español Beni Enzar) est une ville portuaire, de la région de l'Oriental, dans le Rif, plus précisément au Rif oriental, au nord-est du Maroc. Elle est située à 12 km au nord de Nador dont elle est le port, à proximité de l'enclave espagnole de Melilla et à 90 km de la ville de Berkane. La ville de Beni Nsar compte environ 31 800 habitants selon l'HCP marocain. Situation géographique Le climat y est méditerranéen, avec des précipitations variables, atteignant seulement 280 mm en moyenne annuelle. Le développement de l’agglomération est contraint par les contreforts du massif du Gourougou et la voie express située à l’ouest d'une part, et de l'autre, par la Mar Chica ou Thamchadht, la voie ferrée et la zone industrielle du port à l’est. Économie Le port maritime est l'un des principaux ports du Maroc. Sa connexion au réseau national de chemin de fer par la nouvelle ligne ferroviaire Taourirt-Nador est entrée en service en 2009. Elle permet l'accès des régions de l'est et du centre du royaume à la Méditerranée, facilitant ainsi le développement des échanges internationaux. Dans le cadre du programme de développement industriel de la région de l'Oriental appelé Med-Est, il est prévu[Quand ?] de réaliser un pole industriel autour d'une zone franche portuaire à Beni Ensar. Un parc industriel est en construction[Quand ?] à Selouane. Démographie Quartiers de la ville Izarrijan ou Bouyfaqqoussen ; Kalita ou Qalita ; Ibouqichwen, ou Balghata ou encore Nouveaux Collège ; Aït Salem ; Artbiyen ; Ghassi ; Bkkar ; Iyassinen ; Passo ; Aït Laarbi ; BarrioChino, ou Zarwala ; Iaassen ; Ihemmututhen ; Sidi Moussa ; Thamziyeda, ou El Fid Aarass ; Ighmariyen ; Aït Zahra ; Asgnaf, ou Dispensaire ; Diwana Thaqdimt ; Idanithen ; Ouahdana ; Abdelmoumen ; Aït Aissa ; Thayzath, ou Bokana, ou encore Miami ; Sidi Hemad Rhaj. Établissements d'enseignement École Moulay Baghdad ; École Al Bakri ; École Abdelmoumen ; École Sidi Moussa ; École Sidi Mohamed Ibn Abdallah ; École Ait Laarbi ; École Al Minae ; École Ouhdana ; École Charif El Idrissi ; École Sidi M’Hamed ; École Al Andalous ; École Boukana ; École Privée Afaq ; École Privée AlMantique ; Collège Secondaire Khadija Oum El Mouminine ; Collège Secondaire Ait Nsar ; Lycée Othman Ibnou Affan ; Lycée Farkhana ; Groupe Scolaire Imam Alghazali ; Groupe Scolaire Jamal Eddine Al Afghani. Personnalités nées à Beni Ensar Mohamed Améziane (1897-1975), premier et à ce jour seul maréchal du Maroc ; Ahmed Amar Allal YAHYA (1931-1991), ancien maire de Nador, président de la chambre de Commerce et de la chambre d'agriculture de Nador, parlementaire (Député à la chambre des représentants). Liens externes Sources (en) Beni Ensar sur le site de Falling Rain Genomics, Inc. Notes et références Portail du Maroc Portail de la mer Méditerranée
Beni Ensar

Beni Ensar (in berbero: ⴰⵢⵜ ⵏⵚⴰⵔ, Ayt Nṣar; in arabo بني نصار‎?, Banī Anṣār) è una città del Marocco, nella provincia di Nador nella Regione Orientale. Si trova nei pressi della città di Nador e dell'enclave spagnola di Melilla a soli 77 km dal confine con l'Algeria. Il suo porto è uno dei più importanti del paese. La città è anche conosciuta come Bni Nşār, Beni Enzar, Blinsar, Aït Nṣar o Ayt Nṣar. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Beni Ansar Collegamenti esterni (EN) La città su World Gazetteer, su gazetteer.de. (EN) La città su Falling Rain Genomics, Inc., su fallingrain.com.
Beni Ansar

Beni Ansar of Ait Nsar (Berbers: ⴱⵏⵉ ⵏⵙⴰⵔ of ⴰⵢⵜ ⵏⵙⴰⵔ, Arabisch: بْني نصار of أيث نصار) is een Riffijnse havenstad in het noordoosten van Marokko. De haven van Beni Ansar wordt ook wel de Haven van Nador genoemd. De stad grenst aan de Spaanse enclave Melilla en heeft belangrijke veerdiensten naar de Spaanse steden Motril, Almería en Málaga en naar Sète in Frankrijk. Met name de veerdiensten vanuit Zuid-Spanje worden veel gebruikt door Riffijnse Marokkanen uit West-Europa, om hun vakantie door te brengen of om hun familie te bezoeken in Marokko. De stad valt in het stamgebied van de Iqer'iyen. Zie ook Haven van Nador Treinstations in Nador Melilla
Beni Ansar

Beni Ansar (em árabe: بني انصار) é um município marroquino localizado na província de Nador, região Oriental. Faz fronteira a norte com a cidade Espanhola de Melilha, a oeste com o monte Gurugú, a leste com o Mar Chica e a sul com a cidade de Nador. Tem uma área de 43 km² e 50.508 habitantes em 2024. No município fica localizado o porto de Beni Ansar (geralmente chamado de Porto de Nador). HistóriaEntre 1912 e 1956 fez parte do Protetorado Espanhol de Marrocos. DemografiaSegundo os censos, a população da comuna era a seguinte: Referências
Ermilate

Ermilate (franska: Ermilate (CR), Ermilate (Commune Rurale), arabiska: اثنين املو) är en kommun i Marocko. Den ligger i provinsen Sidi Kacem och regionen Rabat-Salé-Kénitra, i den norra delen av landet, 80 km nordost om huvudstaden Rabat. Antalet invånare är 15 303. Källor
ГЕС Ahmed El Hansali

ГЕС Ahmed El Hansali — гідроелектростанція у центральній частині Марокко, розташована між ГЕС Танафніт (вище за течією) і ГЕС Ал-Массіра. Входить до складу каскаду на найдовшій річці країни Умм-ер-Рбія, яка відділяє Середній Атлас на півночі від Високого Атласу на півдні. У межах проекту річку перекрили кам'яно-накидною греблею з бетонним облицюванням висотою 101 та довжиною 342 метри, доповненою двома допоміжними земляними дамбами. Ці споруди утримують водосховище із об'ємом 740 млн м3, річний сток до якого становить 473 млн м3. Розташований біля греблі машинний зал обладнано турбіною типу Френсіс потужністю 92 МВт, яка працює при напорі від 51 до 82 метрів. Нижче від станції на Умм-ер-Рбія зведена компенсуюча гребля Ait Messaoud. Окрім виробництва електроенергії, гідрокомплекс виконує функції іригації (зрошення 36 тисяч гектарів) та водопостачання (63 млн м3 на рік). Примітки
ТЕС Кенітра

ТЕС Кенітра — теплова електростанція на північному заході Марокко, розташована на північній околиці міста Кенітра (узбережжя Атлантичного океану, за три десятки кілометрів північніше столиці країни міста Рабат). На початку 11978—1979 роках національна енергетична компанія Марокко Office National de l'Electricite (ONE) спорудила на площадці станції класичну конденсаційну електростанцію, розраховану на використання нафтопродуктів. Вона складалась із чотирьох енергоблоків з паровими турбінами виробництва італійської компанії Ansaldo потужністю по 75 МВт. У 2010-му в межах розширення станції замовили три газові турбіни General Electric типу Frame 9 загальною потужністю 315 МВт. Їх введення в експлуатацію припало на 2012 рік. Забір води для охолодження здійснюється із найбільшої річки країни Себу. Примітки
ТЕС Тетуан

ТЕС Тетуан — теплова електростанція на крайній півночі Марокко. Розташована у кількох кілометрах на захід від міста Тетуан, яке в свою чергу лежить менш ніж у 10 км на захід від Середземного моря та у 35 км від Гібралтарської протоки. Станцію із встановлених на роботу у відкритому циклі двох газових турбін Alstom 5001 потужністю по 20 МВт ввели в експлуатацію у 1975—1977 роках. В середині 1990-х років її підсилили ще трьома газовими турбінами MS6001B (розробка General Electric), випущеними компанією John Brown Ansaldo, з одиничною потужністю по 35 МВт. Практично до самого кінця XX століття Марокко не мала доступу до суттєвого джерела природного газу, оскільки трубопровід з Алжиру до Іспанії пройшов через країну лише у 1996 році, а розробка власного родовища Мескала, що стартувала у 1987 році, могла забезпечити потреби лише невеликого оточуючого району. Як наслідок, ТЕС Тетуан була запроєктована під використання нафтопродуктів. Примітки
ТЕС Тан-Тан

ТЕС Тан-Тан – теплова електростанція на крайньому півдні Марокко (якщо не враховувати територію Західної Сахари). Розташована на атлантичному узбережжі країни поблизу міста El Ouatia та порту Тан-Тан (за два десятки кілометрів на захід від спорудженого у сахарській ваді міста Тан-Тан). У 1992 році на майданчику станції ввели в експлуатацію 3 газові турбіни італійської компанії Nuovo Pigone типу MS6001B з одиничною потужністю 34 МВт. Враховуючи відсутність в Марокко суттєвих джерел газопостачання (розробка з 1987 року найбільшого родовища країни Мескала могла забезпечити лише невеликий оточуючий район) теплоелектростанцію Тан-Тан запроектували для роботи на нафтопродуктах. В 2007-му ці турбіни демонтували те перевезли на контрольовану марокканцями територію Західної Сахари для встановлення на ТЕС Ель-Аюн. Замість них у 2008-2009 роках на майданчику станції змонтували 7 дизель-генераторів фінської компанії Wartsila загальною потужністю 116 МВт. Примітки
ТЕС Тіт-Мелліл

ТЕС Тіт-Мелліл – теплова електростанція на атлантичному узбережжі Марокко, розташована на східній околиці найбільшого міста країни Касабланки. У 1993-1994 роках на площадці станції ввели в експлуатацію 6 газових турбін британської компанії European Gas Turbines PG64/71 (розроблена General Electric MS6001B) з одиничною потужністю 34 МВт. Враховуючи відсутність в Марокко суттєвих джерел газопостачання (розробка з 1987 року найбільшого родовища країни Мескала могла забезпечити лише невеликий оточуючий район) теплоелектростанцію Тіт-Мелліл запроектували для роботи на нафтопродуктах. Примітки
ТЕС Ель-Аюн (газотурбінна)

ТЕС Ель-Аюн – теплова електростанція, розташована у контрольованій марокканцями частині Західної Сахари. Знаходиться на півночі цієї території, де неподалік узбережжя Атлантичного океану у ваді Хамра лежить її найбільше місто Ель-Аюн. У 2007 році сюди перемістили три газові турбіни італійської компанії Nuovo Pigone типу MS6001B з одиничною потужністю 34 МВт, які до того працювали на ТЕС Тан-Тан у південній частині Марокко. В 2012-му ці турбіни пройшли інспекцію з боку компанії Alstom. Примітки
ТЕС Ель-Аюн (дизельна)

ТЕС Ель-Аюн — теплова електростанція, розташована у контрольованій марокканцями частині Західної Сахари. Знаходиться на півночі цієї території, де неподалік узбережжя Атлантичного океану у ваді Хамра лежить її найбільше місто Ель-Аюн. Перші генеруючі потужності встановили тут у 1975 році. Станом на початок 2010-х років на площадці станції знаходилось три дизель-генератори по 12 МВт та два по 20 МВт. У 2016-му ТЕС значно підсилили за рахунок чотирьох генераторів компанії MAN потужністю по 18 МВт. Примітки
ТЕС Касабланка

ТЕС Касабланка – теплова електростанція на атлантичному узбережжі Марокко, в найбільшому місті цієї країни Касабланці. На площадці станції у 1968 та 1975 роках встановили два енергоблоки з паровими турбінами потужністю по 60 МВт. Паливом використовувались нафтопродукти та вугілля. За показником одиничної потужності блоку ТЕС Касабланка лідирувала до введення у 1978-му станції Кенітра, проте за загальною потужністю перше місце в країні з 1971 року вже займала ТЕС Джерада. Примітки
Benzú (playa)

La playa Benzú está situada en el municipio de Ceuta, en la ciudad autónoma de Ceuta, España. Se halla junto al poblado de Benzú. La rodean verdes montañas jaspeadas que finalizan abruptamente. Es la última playa por la bahía del norte antes de la frontera con Marruecos. Desde ella en los despejados días de poniente se ve con claridad la península ibérica. Referencias Ministerio de Medio Ambiente-playas de Ceuta Archivado el 6 de abril de 2010 en Wayback Machine.
Kasbah of Beni Mellal

Kasbah of Beni Mellal is a kasbah in Beni Mellal, Morocco. It is a classified monument by the Moroccan Ministry of Culture. Name The Kasbah is also named Kasbah or Borj Ras el Ain instead of Beni Mellal. History The Kasbah is located on the top of a mountain next to Ain Asserdoune, which provides a view over the city of Beni Mellal. It was first built by the Alaouite Sultan Moulay Ismail to protect the city from invaders. Gallery References
Casba de Beni Melal

La Casba de Beni Melal (en árabe: قصبة بني ملال), también conocida como Borj Ras el Ain, es una casba situada en Beni Melal, Marruecos. Fue construida originalmente por el sultán alauí Ismaíl para proteger la ciudad de los invasores. Es un monumento clasificado por el Ministerio de Cultura de Marruecos.​​​ Galería Enlaces externos Referencias
Capella de Crist Rei de l'Hospital Militar Pagès

La capella de Crist Rei de l'Hospital Militar Pagès se situa a l'interior de l'Hospital Militar Pagès de Melilla, Espanya. Es tracta del vuitè pavelló -comptat des de la porta principal- que està situat al costat del mur que separa l'Hospital Militar del carrer Zoco -que és la continuació del carrer Marquès dels Vélez-. La capella va ser construïda entre els anys 1939 i 1941 per l'enginyer militar D. Luis Siera Miralles. Interior Presenta tres naus, i el seu aspecte interior recorda les basíliques de Roma pel seu sentit de la proporció i ritme clàssic. La nau central, més àmplia i alta que les laterals, se separa d'aquestes per arcs de mig punt recolzats en columnes sobre alts basaments, coronats per capitells corintis de pedra. La seva coberta és plana, decorada amb casetons i en el del nivell de les naus laterals s'obren claraboies circulars, el ritme de la qual es continua en els medallons de la capçalera. El presbiteri és molt senzill i lleugerament més elevat, alçant-se enfront d'ell una tribuna amb balconet convex tancat per muralleta de fusta amb enreixat clàssic. Exterior En l'exterior l'església queda completament aïllada, com un pavelló més dels molts que componen aquest hospital, però ressaltat per la seva situació i per la seva rematada, ja que les naus laterals es cobreixen amb terrasses limitades per balaustrades, destacant entre elles el cos de la nau central amb coberta de teula i espadanya d'una obertura entre aletons corbs i dobles pilastres que sostenen el frontó segmental recolzant una creu. Limitada per contraforts s'obre una portada d'arcs de mig punt, entre pilastres amb grans mènsuless que sostenen un frontó triangular i rosassa a la zona superior. Vegeu també Pedro Martín Cermeño Referències Aquesta pàgina conté informació d'un bé d'interès cultural publicada en el BOE Núm. 211 el 3 de septiembre de 2003 (text), alliberat al domini públic de conformitat amb el dispost a l'article 13 de la Llei de Propietat Intel·lectual Espanyola.
Capilla del Cristo Rey

La capilla del Cristo Rey es un Bien de Interés Cultural​ que se ubica en la calle comandante médico Fidel Pagés junto al Hospital Universitario de Melilla en el Ensanche Modernista en la ciudad española de Melilla.​ Historia Fue construida entre 1939 y 1941 por el ingeniero militar D. Luis Siera Miralles para el Hospital Militar de Melilla.​​​​ Descripción Se trataba del octavo pabellón (contado desde la puerta principal) que está situado junto al muro que separa el Hospital Militar de la Calle Ramal del Docker (que es continuación de la Calle Marqués de los Vélez).​​ Exterior En el exterior la iglesia queda completamente aislada, como un pabellón más de los muchos que componen este hospital, pero resaltado por su situación y por su remate, ya que las naves laterales se cubren con terrazas limitadas por balaustradas, destacando entre ellas el cuerpo de la nave central con cubierta de teja y espadaña de un vano entre aletones curvos y dobles pilastras que sostienen el frontón segmental apoyando una cruz.​ Limitada por contrafuertes se abre una portada de arcos de medio punto, entre pilastras con grandes ménsulas que sostienen un frontón triangular y rosetón en la zona superior.​ Interior Presenta tres naves, y su aspecto interior recuerda las basílicas de Roma por su sentido de la proporción y ritmo clásico. La nave central, más amplia y alta que las laterales, se separa de éstas por arcos de medio punto apoyados en columnas sobre altos basamentos, coronados por capiteles corintios de piedra. Su cubierta es plana, decorada con casetones y en el del nivel de las naves laterales se abren claraboyas circulares, cuyo ritmo se continúa en los medallones de la cabecera. El presbiterio es muy sencillo y ligeramente más elevado, alzándose frente a él una tribuna con balconcillo convexo cerrado por pretil de madera con enrejado clásico.​​​ Referencias Este artículo incluye contenido derivado de una disposición relativa al proceso de protección, incoación o declaración de un bien cultural o natural publicada en el BOE n.º 211 el 3 de septiembre de 2003 (texto), el cual está libre de restricciones conocidas en virtud del derecho de autor de conformidad con lo dispuesto en el artículo 13 de la Ley de Propiedad Intelectual española. Véase también Bienes de interés cultural de Melilla Portal:Ceuta y Melilla. Contenido relacionado con Ceuta y Melilla.
Кула на Хасан

Кулата на Хасан, или Минаре на Хасан, (на арабски: صومعة حسان) е кула, строена за минаре на незавършена джамия в Рабат, столицата на Мароко. Строежът на кулата започва през 1195 година по заповед от алмохадския емир Якуб ал-Мансур близо до Касбата на удая, която днес е обект на световното наследство на ЮНЕСКО. По онова време се предполага, че при височина 86 метра тя ще стане най-високата сграда в ислямския свят. През 1199 година, когато минарето е достроено до 44 метра, емирът умира и строителството на джамията е прекратено. По своя архитектурен облик минарето на Хасан е близко до кулата Хиралда в Севиля, която се строи по същото време. За прототип на тези здания се счита 70-метровото минаре на джамията „Кутубия“ в Маракеш. От исполинската джамия, която се планирало да бъде издигната край минарето, са запазени само около 200 колони от пясъчник. От другата страна на площада, зает от тези колони, през 1960-те години е построен съвременният мавзолей на Мухамад V (1909-1961) и неговите синове. Източници и бележки
Torre Hassan

La torre Hassan és un minaret de la mesquita homònima de Rabat. Història El sultà almohade Abu-Yússuf Yaqub al-Mansur (segle xii) projectava construir la mesquita més gran del món després de la de Samarra a l'Iraq. Les obres van ser abandonades després de la seva mort el 1199. La torre havia de mesurar més de 60 metres, però només va arribar als 44. En l'actualitat, l'aspecte de la mesquita és el d'un bosc de 348 gruixudes columnes en el qual sobresurt la gran torre, germana del minaret que després es va convertir en la Giralda de Sevilla i del de la mesquita Kutubiyya de Marràqueix. A l'esplanada de la mesquita es va construir també el mausoleu de Mohammed V, primer rei del Marroc independent, en el qual també està enterrat el seu fill i successor Hasan II, pare de l'actual rei alauita Mohammed VI. Referències