Национални музеј накита (Мароко)

Национални музеј накита (фр. Musée national de la Parure, арап. متحف لوداية) је етнографски музеј смештен у бившем музеју Удаја у престоници Рабату, у Мароку. Заједно са Касба Удаја, музејске зграде и вртови инспирисани андалузијском традицијом део су Унескове светске баштине у Рабату. Музеј је отворен за јавност у јануару 2023. године и у првој недељи рада посетио га је око 40.000 посетилаца. Позадина – Павиљон Мулаја Исмаила Јужни део касбе Удаја, једног од најстаријих историјских квартова Рабата, обухвата бивши павиљон, односно резиденцијални комплекс који је крајем XVII века изградио султан Мулај Исмаил (владао 1672–1727). Објекат је организован око централног дворишта у стилу мароканског ријада и споља се препознаје по кући-кули. Године 1915, током француског протектората над Мароком, зграда је претворена у музеј на иницијативу Проспера Рикара, директора Службе за домородачке уметности под резидентом генералом Убером Лиотејем. Музеј је тада постао етнографски, а његова првобитна збирка настала је донацијама Проспера Рикара, оријенталисте Алфреда Бела и етнографа Жана Бесансона. Колекција је временом проширена и обухватила марокански накит, музичке инструменте, керамику, рукописе (неки датирају још из XII века), костиме, свилу и тепихе из различитих региона земље. Отварање и савремени статус Након свеобухватне рестаурације, 2023. године музеј је трансформисан у Национални музеј накита, посвећен историји мароканског накита и традиционалних одевних и личних украса. Свечано је отворен 7. јануара 2023. године у присуству принцезе Лале Хасне, председника Националне фондације музеја Марока Мехдија Кутбија, представника Министарства културе и других институција. У првој недељи након отварања музеј је посетио око 40.000 људи. Као и остали јавни музеји у Мароку, музејом управља Национална фондација музеја. Сценографију сталне поставке осмислио је Кристоф Мартен, познат и по пројектима за Музеј Ива Сен Лорана у Маракешу. Збирке Музеј има за циљ да прикаже историју и географску разноликост Марока кроз накит, укључујући културне специфичности појединих региона и радионице у којима су предмети настајали. Поставка је подељена у пет целина које приказују развој накита кроз историју Марока, свадбене костиме и друге женске и мушке украсе, рурални амазиг (берберски) накит и регионалне стилове урбаног накита и одеће. Хронолошки, изложба почиње најстаријим познатим артефактима које су израдили преци савременог човека, датираним на око 142.000 година. Представљена је реконструкција перфорираних шкољки-наруквица пронађених 2019. године у пећини Бизмуне код Есауире, које указују на симболичку и идентификациону употребу. Даљи део поставке обухвата праисторијски, предримски (феничански и картагински), римски и исламски период, све до почетка XX века. Колекција броји око 8.000 предмета, укључујући историјске кафтaне и урбане свадбене украсе карактеристичне за различите градове. Посебан део музеја чини збирка коју је поклонио краљ Мухамед VI, са значајним бројем амазиг накита, сребрних фибула и хамса амајлија у облику длана. Поред сталне поставке, музеј планира и око десетак привремених изложби годишње, посвећених савременом и међународном дизајну накита и личних украса. Истраживања о мароканском накиту У свом етнографском делу из 1953. године Bijoux arabes et berbères du Maroc („Арапски и берберски накит Марока”), француски етнограф Жан Бесансон описао је и илустровао око 200 комада градског арапског и руралног берберског накита из различитих региона Марока. Он је указао на разлике у материјалу и стилу: урбани накит се најчешће израђивао од злата и драгог камења, док је рурални берберски накит био претежно од сребра. Такође је истакао да накит има важну улогу у миразу и свадбеним обичајима у Магребу. Његови радови, као и касније студије и изложбени каталози, значајно су допринели разумевању друштвене и културне улоге накита у Мароку. Галерија Референце Спољашње везе Видео који представља колекцију и циљеве музеја (на француском)