NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Nationaal Park Souss-Massa

Het Nationaal Park Souss-Massa (Arabisch: منتزه وطني سوس ماسة, muntazah waṭanī Sūss Māssa, Atlas-Tamazight: ⴰⴼⵔⴰⴳ ⴰⵏⴰⵎⵓⵔ ⵏ ⵙⵓⵙ ⵎⴰⵙⵙⴰ Afrag n Anamur n Sus Massa) is een 33.800 hectare groot nationaal park aan de Atlantische kust van Marokko. Het park is in 1991 opgericht en het ligt tussen de plaatsen Agadir in het noorden en Sidi Ifni in het zuiden. De noordgrens van het park is het estuarium van de rivier de Oued Souss en aan de zuidkant ligt de Oued Massa. Het gebied bestaat uit begraasde steppe met zandduinen, stranden en draslanden. De grondsoort is voornamelijk zand met daarnaast rotsige stukken. Een groot deel, 30.000 ha, behoort tot het park omdat het foerageergebied betreft van de ernstig bedreigde heremietibis (Geronticus eremita). Drie van de vier in Marokko bekende kolonies (dit is 95% van de werkelijk wilde populatie) bevinden zich in dit park.
Сус — Масса (національний парк)

Національний парк Сус — Масса (араб. متنزه سوس ماسة الوطني; фр. Parc National de Souss-Massa) — національний парк у Марокко, що був створений у 1991 році. Парк лежить на узбережжі Атлантичного океану між містами Агадір на півночі та Сіді-Іфні на півдні. Площа парку — 33 800 га. Основні дані Назва національного парку походить від назви двох річок, що протікають у ньому — Сус і Масса. Ландшафт природного парку — степ з дюнами, пляжами та болотами. Ґрунт — переважно піщаний. Фауна Основне природоохоронне значення парку полягає в тому, що в ньому мешкають три з чотирьох колоній у країні ібісу-лисоголова марокканського (Geronticus eremita). Разом з четвертою колонією у сусідньому Тамрі він вміщує 95% диких племінних птахів цього зникаючого виду. Ібіс мешкає на прибережних скелях у межах Національного парку та використовує прибережні степи та як місця живлення. Парк має два входи: природний в Уед-Сус та основний в Уед-Масса. Через те, що річка Уед-Масса містить воду впродовж усього року, там розповсюджена чирянка вузькодзьоба — вид, що перебуває під загрозою глобального зникнення. Сус — Масса також є єдиним відомим у Марокко місцем розмноження коровайки. На теренах парку мешкають ще багато унікальних представників фауни, зокрема косар, мартин сіроногий тощо. Примітки
Azrou

Azrou (amazic estàndard marroquí: ⴰⵣⵔⵓ, Azru; àrab: أزرو, Azrū) és un municipi de la província d'Ifrane, a la regió de Fes-Meknès, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 54.350 persones. Es troba a 17 km d'Ifrane i 89 km al sud de Fes. La ciutat deu el seu nom a una gran roca al mig de la ciutat, que en tamazic es diu azru. Agermanaments La ciutat ha signat protocols de cooperació i agermanament amb: Blois, des de 2011. Melle, des de 1996. Referències
Azrú

Azrú (také Azrou, arabsky أزرو‎; berbersky ⴰⵥⵔⵓ, Aẓro) je marocké město vzdálené 89 kilometrů jižně od Fesu. Leží v provincii Ifrane v regionu Fès-Meknès. Žije zde přibližně 58 tisíc obyvatel. Azrú lze v z berberského jazyka tamazight přeložit jako „velká skála“, což odkazuje na skalnatý hřeben při západním okraji města. Geografie Azrú stojí na strategické křižovatce Středního a Vysokého Atlasu mezi městy Meknes, Fes, Ifrane a Midelt. Ze severu je Azrú spojováno silnicí N13 s Meknesem a s Timaldhite z jihu. Městem vede též státní silnice N8. Azrú leží v nadmořské výšce 1250 m n. m. a je obklopeno horami, které pokrývají dubové a cedrové lesy. Na severu města se nachází Gouraudův cedrový les, v němž žije subpopulace Magota bezocasého (též zván makakem berberským). Krom toho žijí v okolních cedrových lesích i ve světě jedinečné druhy motýlů. Okolí města je atraktivní jak pro turisty z okolních měst i ze zahraničí, tak i pro obyvatele Azrú. Oblast kolem Azrú je také známa vývozem třešní, jablek a ryb chovaných v rybích farmách. Historie Azrú je nejvíce známé jako první město se střední školou v berberské oblasti (nyní škola Tarika Ibn Ziada. Byla vystavěna francouzskými koloniálními úřady s cílem vyučit Maročany správě v kolonii. Jednalo se o jeden z prostředků k zavedení Berberského Dahiru, díky kterému marocký král mohl určovat zákonodárství plně dle své vůle, aniž by se uchýlil k jiným jurisdikcím. Od získání nezávislosti na Francii v roce 1956 bylo město marockými úřady dlouhodobě zanedbávané na úkor blízkého města Ifrane. Dnes je město oblíbeným turistickým cílem a stojí zde několik hotelů. Vývoj počtu obyvatel Galerie Partnerská města Blois, Francie (2011) Melle, Francie (1996) Odkazy Reference V tomto článku byly použity překlady textů z článků Azrou na anglické Wikipedii a Azrou (Maroc) na francouzské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Azrú na Wikimedia Commons
Azrú (Mequinez)

Azrú (en árabe: أزرو‎, en francés: Azrou) es un municipio en Marruecos famoso por su artesanía en alfombras. Se ubica al sudeste de Mequinez. Su nombre deriva de azru, ⴰⵥⵔⵓ, 'peñón', en bereber o idioma tashelhit (la variante de Marruecos). Acceso Al sur de Mequinez por la carretera N13. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Azrú.
Azrou

Azrou (in berbero: ⴰⵥⵔⵓ, Aẓru, che significa roccia; in arabo أزرو‎?, Azrū) è una città del Marocco, nella provincia di Ifrane, nella regione di Fès-Meknès. La città è situata 89 km a sud di Fès, i suoi abitanti appartengono alle tribù berbere dell'Atlante. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Azrou Collegamenti esterni Azrou.info. URL consultato il 9 agosto 2010 (archiviato dall'url originale il 13 ottobre 2010). Azrou.c.la. URL consultato il 9 agosto 2010 (archiviato dall'url originale il 21 aprile 2010).
Azrou

Azrou (Berbers: ⴰⵥⵕⵓ, Arabisch: أزرو) is een Marokkaanse stad zo'n 70 kilometer ten zuiden van Fez en Meknes, in de provincie Ifrane in de regio Meknès-Tafilalet. De stad heeft 81.350 inwoners (2014). De naam Azrou betekent in het Berbers rots. De stad is bekend om zijn bijzondere houtsnijwerk. Niet ver van de stad ligt het wintersportoord Ifrane. Geboren Ridouane Harroufi (1981), atleet Afbeelding
Azeru

Azeru (em francês: Azrou; em árabe: أزرو; em tifinague: ⴰⵥⵕⵓ) é uma cidade e município do centro de Marrocos, que faz parte da província de Ifrane, que faz parte da região de Mequinez-Tafilete. Em 2004 o município tinha 47 540 habitantes e estimava-se que em 2012 tivesse 53 199 habitantes. Situa-se nas montanhas do Médio Atlas, num vale escavado pelo uádi Tigrigra, 20 km a sudoeste do centro de Ifrane (12 km do aeroporto), 12 km a sul do extremo sul do Parque Nacional de Ifrane, 65 km a sudeste de Mequinez, 90 km a sudoeste de Fez, 80 km a nordeste de Khenifra, 200 km a bordeste de Beni Mellal, 123 km a noroeste de Midelt e 263 km a noroeste de Errachidia (distâncias por estrada). A pequena cidade de casas brancas cobertas de telhas verdes e rodeada de encostas cobertas de cedros-do-atlas encontra-se no cruzamento de duas importantes rotas históricas de Marrocos que ligam o "Grande Sul" às antigas capitais imperiais de Fez e Mequinez — uma em direção ao Tafilalet, via Errachidia, e outra em direção ao Alto Atlas e Marraquexe, via Beni Mellal. É uma cidade muito movimentada, tanto pela sua situação de passagem, como por ser a capital tradicional do território tradicional da tribo berbere dos Beni Mguild, que acorrem à cidade principalmente nas terças-feiras, o dia do soco (mercado semanal). A beleza natural da região e as pistas de esqui próximas atraem muitos turistas à cidade. Entre as principais atrações turísticas próximas destacam-se o Parque Nacional de Ifrane, a floresta do Cedro Gouraud (cujo nome se deve ao "Cedro Gouraud", com mais de 900 anos de idade e se encontra entre Azeru e Ifrane) e vários lagos de montanha. Um pouco mais longe, a pouco mais de 20 km a sul, encontra-se a pitoresca aldeia de Ain Leuh, perto da qual se encontra as chamadas "Quarenta Nascentes", onde nasce o maior rio de Marrocos, o Morbeia (Oum Er-Rbia). Notas e referências Ligações externas
Азру

Азру́ (араб. أزرو‎) — город в Марокко, расположен в провинции Ифран области Фес — Мекнес. Географическое положение Центр города располагается на высоте 1399 метров над уровнем моря. Демография Население города по годам: Транспорт Ближайший аэропорт расположен в городе Ифране. Примечания
École nationale des sciences appliquées d'El Jadida

The École nationale des sciences appliquées d'El Jadida (المدرسة الوطنية للعلوم التطبيقية بالجديدة) is a Moroccan public engineering school located in El Jadida. It is affiliated with Chouaib Doukkali University and is part of the national network of schools of applied sciences (ENSA). The institution is dedicated to training state-certified engineers through a multidisciplinary curriculum combining theoretical instruction and practical applications. History The school was established in 2008 as part of the expansion of Morocco’s public engineering education system and the development of regional higher education infrastructure. Academic programs The engineering programme follows a five-year structure: a two-year integrated preparatory cycle; a three-year engineering cycle leading to the state engineering degree. The school offers specializations in the following areas: Computer engineering and emerging technologies Telecommunications and networks engineering Power and energy engineering Admission Admission is based on a national competitive examination following a preselection phase. Parallel admissions may also be available for students holding relevant higher education diplomas, subject to selection procedures. Campus and student life The institution is located in El Jadida and operates within the framework of Chouaib Doukkali University. Student life is supported by various clubs and associations contributing to cultural, scientific, and sporting activities. References External links Official website
École nationale des sciences appliquées d'El Jadida

L’École nationale des sciences appliquées d'El Jadida (ENSA El Jadida) (en arabe : المدرسة الوطنية للعلوم التطبيقية بالجديدة) est une école d’ingénieurs publique située à El Jadida. Elle relève de l’Université Chouaib Doukkali et fait partie du réseau des Écoles nationales des sciences appliquées (ENSA). L’établissement a pour mission de former des ingénieurs d’État dans plusieurs domaines des sciences et techniques, notamment en génie des télécommunications et réseaux, génie énergétique et électrique, génie industriel et génie informatique. Présentation L’ENSA d’El Jadida est un établissement public d’enseignement supérieur spécialisé dans la formation d’ingénieurs et le développement d’activités de recherche appliquée. Formation La formation à l’ENSA El Jadida s’étend sur cinq années après le baccalauréat et comprend : un cycle préparatoire intégré de deux ans ; un cycle ingénieur de trois ans. Filières L’établissement propose plusieurs filières d’ingénierie, notamment : Génie énergétique et électrique (G2E) Génie industriel (GI) Ingénierie des systèmes d’information et de communication (ISIC) Génie informatique et technologies émergentes (2ITE) Génie civil (GC) Cybersécurité et confiance numérique (CCN) Un master est également proposé : Sciences des données et intelligence artificielle (SDIA) Références Liens externes (fr) Site officiel Portail des universités Portail du Maroc
Nador

Nador (en amazic ⴻⵏⵏⴰⴹⵓⵔ, Ennaḍor) és una ciutat amaziga portuària del nord-est del Marroc, a la regió de l'Oriental i sobre la costa mediterrània (estany de Bou Areg). Se situa a 15 quilòmetres aproximadament al sud de la ciutat espanyola de Melilla i a 165 quilòmetres de Al Hoceima, en el nord del país. La seva activitat econòmica està essencialment vinculada a la pesca, al comerç de fruites i a la metal·lúrgia. La llengua més parlada és l'amazic; l'àrab, encara que sent la llengua oficial del Marroc, continua sent en aquesta regió una llengua relativament poc parlada. També es parla francès i castellà. En 2003, l'Institut Reial de la Cultura Amaziga (IRCAM) decidí adoptar oficialment l'alfabet tifinagh per ensenyar l'amazic a l'escola. Demografia Història Nador ha estat la cruïlla de les civilitzacions amaziga, fenícia, cartaginesa, romana i finalment islàmica. Hi ha dues hipòtesis pel que fa a l'origen del nom Nador. Una, seria el diminutiu d'Aït Nador, un dels douars situats prop de la llacuna. Una altra argumenta que en realitat seria procedent de l'àrab nàdara que significa la vista; en efecte, Nador era un punt d'observació estratègica amb Espanya. La regió ha estat d'altra banda una terra d'acollida per a diversos reis marroquins. És el cas sobretot del rei Úmar ibn Idrís II i del sobirà almoràvit Yussuf Ibn Taixfín, que es va instal·lar amb les seves tropes sobre el mont de Temsamane al Rif. El sultà Sidi Mohamed Ben Abdellah va escollir l'indret de Nador com a punt de concentració de les seves tropes durant el setge de Melilla. Mohammed Ibn Abderrahmane es va instal·lar un bon temps a la Kasbah de Selouane en qualitat de representant del seu pare a la regió. És igualment el cas dels sultans Moulay Slimane, Moulay Ismail i Hassan I del Marroc, que van dotar la regió de diverses fortificacions. Els nadoris, sota la direcció de Mohammed Ben Abdelkrim El Khattabi, van participar en la guerra del Rif contra les tropes espanyoles. És la ciutat natal de l'escriptora en català guanyadora del premi Ramon Llull el 2008, Najat El Hachmi i de la també escriptora i infermera, Laila Karrouch.
Nador

Nador (arabsky نناظور‎) je město v Maroku, hlavní město stejnojmenné provincie, nachází se na severovýchodě státu. Žije zde přibližně 158 tisíc obyvatel. Geografie Nachází se na východním okraji pohoří Ríf, v nadmořské výšce 5 až 50 m n. m. Nachází se asi 12 kilometrů severně od Mellily. V okolí města se nachází vyhaslé sopky Džbel Sebt a Džbel Tazúd. Partnerská města Marseille, Francie Brusel, Belgie Rotterdam, Nizozemsko Osobnosti Najib Amhali (* 1971), komik Samir Benamar (* 1992), fotbalista Mohammed Benzakour (* 1972), novinář a spisovatel Saïd Bérioui (* 1975), běžec na dlouhé tratě Mohamed El-Bouazzati (* 1997), fotbalista Najat El Hachmi (* 1979), spisovatel Benaissa Lamroubal (* 1979), komik Mustapha Mansouri (* 1953), politik a diplomat Oualid Mokhtari (* 1982), fotbalista Bachir Qamari (* 1951), spisovatel Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Nador na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Nador na Wikimedia Commons
Nador

Nador (arab. الناظور, An-Nazur, fr. Nador, tamazight: ) – miasto na północnym wybrzeżu Maroka, nad laguną Sabchat Bu Arak (Morze Śródziemne), ośrodek administracyjny prowincji Nador w Regionie Wschodnim, około 145 tys. mieszkańców. Miasto leży kilka kilometrów na południe od hiszpańskiej eksklawy Melilli. Po opuszczeniu przez Hiszpanów terenów północnego Maroka w 1957 roku istniała tu tylko niewielka berberska wioska. Nador wybrano następnie stolicą prowincji, co w połączeniu z ubogą infrastrukturą miasta nie było zbyt trafne i stało się jedną z przyczyn późniejszych zamieszek w 1984 roku. Chociaż lata 90. XX wieku przyniosły poprawę sytuacji w samym mieście (powstało wiele nowych budynków), to jednak od czasu zamknięcia granicy z Algierią znacznie podupadła turystyka. Współpraca Miejscowości partnerskie: Bruksela, Belgia Haga, Holandia Mechelen, Belgia Migennes, Francja Montcuq, Francja Przypisy Bibliografia Maroko. Przewodnik Pascala. Bielsko-Biała: Wydawnictwo Pascal, 2006, s. 202.
Надор (город)

Надо́р (араб. الناظور‎) — город в Марокко, расположен в Восточной области. История В 1957 году испанцы вывели войска из Северного Марокко и Надор стал частью нового независимого королевства. В 1984 году в Надоре прошли массовые акции протеста, недовольство населения было вызвано экономическим застоем. В 1994 году граница с Алжиром была закрыта, это негативно повлияло на экономику Надора, а также на уровень торговли между двумя странами. Географическое положение Центр города располагается на высоте 45 метров над уровнем моря. Демография Население города по годам: Примечания Литература Уткин Г. Н. Надор // Африка: энциклопедический справочник. Т. 2. Л—Я / Гл. ред. А. Громыко. Ред. колл. В. М. Власов, Н. И. Гаврилов и др. — М.: Советская энциклопедия, 1987. — С. 216. — 671 с. с илл.
Надор (град)

Надор (арап. Nador) је лучки град на североистоку Марока на обали Средоземног мора. Надор је и трговински центар за промет рибе, воћа и живе стоке. Полуауто-путем, дужине десетак километара, повезан је са шпанском енклавом – градом Мелиљом који је под шпанском управом. Град има око 180.000 становника. Поред града са именом Надор постоји и провинција истог имена чији је Надор главни град. Абделах Бенхидба је тренутни гувернер порвинције (2006), а постављен је од стране краља Мухамеда VI. У близини града су постројења радио-станице Радио Меди чије се антене налазе на торњу, међу највишим у Африци (380 м). Индустрија је слабо развијена, доминира пољопривреда и нешто индустрије за прераду рибе. Главни извори прихода су новчани трансфери радника који раде у иностранству и коришћење погодности куповине без царине у оближњем граду Мелиљи. Трговина наркотицима је у паду под притиском Европске уније. И поред тога Надор је, по економској снази, други град у Мароку (после Казабланке). Центар града су градили још шпански завојевачи и о томе постоје трагови у архитектури. Град као и Мароко је добио независност 1956. У близини града је и велики, истоимени, аеродром. Квартови Град се састоји из следећих квартова и предграђа: Ел кинди Лараси Матар (Анафаг) Лари Шик Публао Центро/Морекеб/Центар/Аммас н Темдинт Аит Мимоун (Пијаца) Исебанен Становништво Партнерски градови Амстердам Референце Спољашње везе Надор дрим Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (16. децембар 2006)
Надор

Надо́р (бербер. ⴻⵏⵏⴰⴹⵓⵔ; араб. الناظور або الناضور) — місто у Марокко на узбережжі Середземного моря. Має переважно берберське населення та є другим найбільшим містом Східного регіону Марокко за кількістю населення (161 726 осіб). Розташоване за 10 км від іспанського міста Мелілья. Назва Походження назви міста є не до кінця зрозумілим. За однією з версій, воно походить від назви невеликого берберського поселення, що стояло раніше на цьому місці. За іншою версією, назва міста походить від арабського терміна, що позначає маяк чи краєвид. Географія Надор посідає 19-те місце за кількістю населення в країні та є центром провінції Надор у Східній області Марокко. Місто лежить вздовж лагуни на узбережжі Середземного моря. Розташоване приблизно за 75 км на захід від кордону з Алжиром та за 10 км на південь від іспанського анклаву Мелілья. Економіка Двома основними економічними галузями Надору є рибальство та сільське господарство. Іншим видами зайнятості населенняп є текстильна, хімічна та металургійна галузі. Останнім часом значним фактором економіки міста також стає туризм. Розташування на узбережжі Середземного моря та близькість до нього іспанського міста Мелілья зумовлюють розвиток в місті міжнародної торгівлі. Зокрема, в Надорі присутні чимало товарів іспанського походження. Протягом літніх місяців Надор відвідують сотні тисяч марокканських мігрантів, що мешкають в Європі та походять з провінції або з самого міста Надор. Ці відвідувачі роблять великий внесок у розвиток міста, купуючи нерухомість, допомагаючи своїм сім'ям та стимулюючи загальну місцеву торгівлю та туризм. Клімат Надор має спекотний семі-аридний (степовий) клімат (BSh) за Класифікацією кліматів Кеппена). Кількість опадів взимку переважає над їх кількістю влітку. Середньорічна температура в Надорі становить, а середньорічна кількість опадів — близько 313 мм. Транспорт Надор має велику мережу автобусних сполучень, а з 2009 року в місті також працює залізниця. До того ж, відвідувачі можуть дістатися міста морем з Альмерії в Іспанії та Сета у Франції. Також у місті функціонує Міжнародний аеропорт Надор, що має маршрути до багатьох європейських міст Європи. Примітки
Central térmica de Tahaddart

La central de Tahaddart es una central térmica situada 10 km al norte de la villa de Asilah. Es la primera de ciclo combinado construida en Marruecos y la más competitiva del parque de generación del país. La central tiene una potencia instalada de 384 MW y produce alrededor de 3.000 GWh anuales, lo que representa el 18% del total de producción térmica nacional. Cubre el 10% de la demanda eléctrica del país alauí y supone unos 40 empleos directos y unos 50 indirectos.​​ Historia Fue inaugurada en enero de 2005 por Mohamed VI, Rey de Marruecos, con ocasión de la visita del Rey de España, Juan Carlos I, al reino alauí. La central fue adjudicada a la sociedad Energie Electrique de Tahaddart, integrada por la empresa nacional marroquí ONE, por Endesa y por Siemens. Supuso una inversión total de 284 millones de euros. Mediante un contrato de compra-venta de energía, la empresa ONE garantiza la compra de toda la potencia y energía asociada disponible de la instalación durante 20 años. Endesa asume la presidencia y la dirección general de la sociedad que gestiona la planta. La central de ciclo combinado está compuesta fundamentalmente por una turbina de gas con una potencia de 265,74 MW y una turbina de vapor de 120 MW de potencia, fabricadas por Siemens, una caldera de recuperación con tres niveles de presión, un condensador enfriado en circuito cerrado a través de torres de refrigeración semihúmeda con aportación de agua del río Tahaddart y un alternador de 463 MVA refrigerado con hidrógeno. La central eléctrica funciona con Gas Natural, lo que le permite emitir seis veces menos cantidad de dióxido de nitrógeno y un tercio menos de dióxido de carbono que una central térmica de carbón convencional. El medio ambiente y el impacto ecológico constituyen una preocupación permanente, ya desde el planteamiento del proyecto, antes incluso de la construcción de la central. De hecho, para garantizar la conservación del medio ambiente existente, se ha desarrollado un proyecto de integración de la central en el paisaje, plantando más de 7.000 árboles (eucaliptos, acacias y casuarinas) en una superficie total de 16.000 m² a lo largo de la carretera nacional, 6.000 m² al sur del emplazamiento, 4.000 m² a lo largo del arroyo Tahaddart. Desde su puesta en marcha en 2005 siempre ha logrado un índice de disponibilidad muy elevado. De hecho, en 2009 ha alcanzado tasas mensuales superiores en algunos casos al 99% y una disponibilidad media a lo largo del año del 96,4%, con 8.440 horas de funcionamiento. Unos índices de disponibilidad, que son los más altos del país y también de los más elevados que registra una central de estas características dentro del parque de generación de Endesa. El proyecto respeta además las normas ambientales del Banco Mundial en lo que respecta a la calidad del aire, la calidad de los efluentes líquidos y el nivel de ruido. Posee la certificación ISO 14001, etiqueta de buena gestión ambiental. Referencias Enlaces externos [1]. [2].
ТЕС Тахаддарт

ТЕС Тахаддарт — теплова електростанція на крайній півночі Марокко. Розташована на атлантичному узбережжі за два десятки кілометрів на південь від Танжера. ТЕС Тахаддарт стала першою в країні спорудженою за технологією комбінованого парогазового циклу. Її обладнали турбінами компанії Siemens: газовою типу V94.3A потужністю 264 МВт та паровою потужністю 120 МВт. У кінці 1990-х неподалік місця майбутньої ТЕС пройшов трубопровід Магриб-Європа, яким постачається алжирський природний газ. Завдяки цьому Тахаддарт стала першою марокканською станцією запроектованою на цей вид палива. Власниками ТЕС є національна енергетична компанія Office National de l'Electricite (ONE), іспанська Endesa та концерн Siemens. Примітки