NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Медина Ес-Сувейри

Медина Ес-Сувейри, раніше Моґадор, — це квартал медини в Ес-Сувейрі, Марокко. У 2001 році ЮНЕСКО внесла її до списку Світової спадщини ЮНЕСКО. Історія Ес-Сувейра — винятковий зразок укріпленого міста кінця XVIII століття, побудованого відповідно до принципів сучасної європейської військової архітектури в північноафриканському контексті. З моменту свого заснування вона була важливим міжнародним торговим морським портом, що пов'язував Марокко та його сахарські глибинки з Європою та рештою світу. Серед перших осіб, відповідальних за заснування та архітектуру міста, були султан Мухаммед бен Абдалла та архітектор Теодор Корнут. З 1767 року Ахмед Ель-Еулдж керував проектуванням міста та медини. Опис Ес-Сувейра була плановим містом, а медина мала певний ступінь симетрії, що становила чотири загальні квадранти. Вона була побудована до меж скелястого півострова, а укріплені міські стіни додатково визначають межі медини. Укріплений порт, також елемент медини, відокремлений від огородженої частини ділянкою землі на захід. Церкви та палац також історично розташовувалися в цій західній частині, тоді як Єврейський квартал розташовувався в межах стін медини. Інші елементи медини становлять міські брами, вежі, ринки та провулки. Вулиці У сучасний період двома основними перпендикулярними вулицями є вулиця Мохамед Ель-Корі та авеню Мохамед Зерктуні. У межах медини кожна вулиця веде до міських брам або баб, окрім північного кінця вулиці Мохамед Ель-Корі, яка закінчується біля міської стіни. Вулиці в основному використовуються пішоходами. Міські брами У медині є кілька міських брам. Серед визначних брам — Баб Дуккала на північному сході, Баб Марракеш на південному сході та брама до порту на південному заході. На брамі порту вказано дату 1184 року за календарем хіджри. У 19 столітті письменник Дональд Маккензі повідомляв, що брама зачинялася ввечорі на заході сонця. Єврейський квартал Єврейський квартал, або меллах, був заснований приблизно в 1807 або 1808 році в північно-східному кутку медини. Населення євреїв у місті на піку свого розвитку сягало приблизно 10 000 осіб, а невелика кількість євреїв жила за межами кварталу. Наприкінці 1990-х років населення традиційного району меллах становило близько 7 000 осіб. У кварталі розташована синагога Слат Лкахал. Район Касба Район Касба розташований поблизу порту в західній частині медини, й історично в ньому проживали купці, заможні мусульмани та євреї, іноземці, урядовці та представники англосаксонської імперії. Історично склалося так, що до 1000 заможніших євреїв проживали в касбі замість мели. У районі також була синагога. Галерея Див. також Список об'єктів Світової спадщини в Марокко Джерела Ця стаття містить текст, що поширено за вільною ліцензією: . UNESCO World Heritage Centre Примітки 31.5144° пн. ш. 9.7689° зх. д.﻿ / 31.5144; -9.7689
Point Cires

Point Cires (Arabic: بونتا سيريس) is a promontory and two islands off the northern coast of Morocco within the Strait of Gibraltar. The islands have a lighthouse and they are about 100 metres (330 ft) from the mainland offering good anchorage. It is near the Mediterranean port of Tanger-Med within the Tanger-Tetouan-Al Hoceima region of northern Morocco. Perejil Island, a disputed territory between Morocco and Spain, is about 6 kilometres (3.7 mi) East. References
Islote Punta Cires

Punta Cires (en árabe: بونتا سيريس‎) es un islote​ de Marruecos​ en el mar Mediterráneo, en la región de Tánger-Tetuán-Alhucemas. Se encuentra a unos cien metros de la costa marroquí, cerca del puerto Tánger Med, y a unos seis kilómetros al oeste de la isla de Perejil, en disputa entre Marruecos y España. Un faro se ha instalado allí. Es el punto del continente africano más próximo a la península Ibérica encontrándose a menos de catorce kilómetros y medio de Punta de Oliveros (Tarifa). Véase también Geografía de Marruecos Geografía de África Referencias
Point Cires

Point Cires, en arabe بونتا سيريس (Punta Siris), en espagnol Punta Cires, est un ensemble de deux îlots marocains situés dans le détroit de Gibraltar, à cent-trente mètres de la côte, tout près du port Tanger Med et faisant partie de la région de Tanger-Tétouan. Ils sont situés approximativement à cinq kilomètres à l'ouest de l'îlot Persil dont la souveraineté est disputée entre le Maroc et l'Espagne. L'un des îlots abrite un phare. Portail du Maroc Portail des îles Portail de la mer Méditerranée
Punta Cires

Punta Cires (em francês: Point Cires; em árabe: سيريس; em português: Ponta Cires) é um ilhéu situado ao largo da costa do Estreito de Gibraltar de Marrocos e pertencente a este país. Situado a cerca de 100 km da costa, perto do porto de Tânger e 6 km a oeste do ilhéu de Perejil. Faz parte da província de Tânger-Tetuão, é desabitado e abriga um farol. Referências
Пунта-Сірес

Пунта-Сірес (ісп. Punta Cires; араб. بونتا سيريس; фр. Point Cires) — безлюдний острів в Гібралтарської протоці, який належить Марокко й входить до складу області Танжер-Тетуан. Розташований в 100 км на схід від міста Танжер і в 6 км на захід від острова Перехіль, приналежність якого оспорюють Іспанія і Марокко. На острові знаходиться маяк. Примітки
ТЕС Джерада

ТЕС Джерада — теплова електростанція на північному сході Марокко біля міста Джерада, за 90 км на південь від узбережжя Середземного моря. Цю класичну конденсаційну електростанцію спорудила національна енергетична компанія Марокко Office National de l'Electricite (ONE). Тут у 1971—1972 роках ввели в експлуатацію три енергоблоки з паровими турбінами виробництва ЛМЗ (Ленінградський металічний завод) потужністю по 55 МВт. ТЕС розраховувалась на використання вугілля, що видобувається у місцевій копальні. У 2014-му Експортно-імпортний банк Китаю надав займ у розмірі 350 млн доларів США на спорудження ще одного, потужнішого за всю першу чергу, вугільного енергоблоку. Підрядником робіт виступила китайська будівельна компанія Sepco III. Будівельні роботи стартували в кінці 2014-го, а у вересні 2017-го відбулась пробна синхронізація парової турбіни потужністю 350 МВт з генератором. Примітки
ТЕС Мохаммедія

ТЕС Мохаммедія — теплова електростанція на атлантичному узбережжі Марокко, за кілька кілометрів від найбільшого міста країни Касабланки. На початку 1980-х національна енергетична компанія Марокко Office National de l'Electricite (ONE) спорудила класичну конденсаційну електростанцію в промзоні на північ від Касабланки. В 1981 та 1982 роках ввели два перші енергоблоки, розраховані на використання нафтопродуктів (можливо відзначити, що майданчик станції знаходиться біч-о-біч з нафтопереробним заводом). Їх обладнали паровими турбінами італійської компанії Ansaldo потужністю по 150 МВт. Таке ж обладнання встановили і на двох наступних блоках, завершених у 1984-му та 1985-му, проте вони вже були розраховані на споживання бітумінозного вугілля. За кілька років, на початку 1990-х, станцію підсилили трьома газовими турбінами виробництва John Browne Engineering M6001B (розробка компанії General Electric) з одиничною потужністю 33 МВт. А у 2009 році ввели в експлуатацію ще одну газотурбінну чергу (Мохаммедія II) значно більшої потужності – вона складалась із трьох турбін General Electric типу 9E з одиничною потужністю 100 МВт. Для охолодження станція використовує морську воду. Примітки
Jardins exotiques de Bouknadel

De Jardins exotiques de Bouknadel (Arabisch: الحدائق العجيبة) zijn een reeks van tuinen verspreid over een langgerekt (oost-west) perceel van ongeveer vier hectare in de gemeente Sidi Bouknadel in Marokko, niet ver van de Atlantische kust. De exotische tuinen werden vanaf 1949 ontworpen en aangelegd door de Franse tuinbouwingenieur Marcel François (1900-1999). Ze omvatten natuurtuinen, die geïnspireerd zijn op de wilde natuur van verschillende regio's in de wereld (bijvoorbeeld de Antillen, Kongo en Brazilië) en cultuurtuinen naar het voorbeeld van door mensen aangelegde tuinen in verschillende regio's (bijvoorbeeld een Andalusische, Chinese en Japanse tuin). De exotische tuinen zijn vrij toegankelijk voor het publiek. Op het perceel bevinden zich ook een volière, een vivarium (voor reptielen) en een labyrint. Ontstaansgeschiedenis In 1949 kocht Marcel François een stuk grond waarop hij in de open lucht wilde tropische aquariumplanten begon te telen voor de export naar Frankrijk. Op dit grondstuk bouwde hij ook zijn huis. Bovendien begon hij op het perceel aan een educatief en ecologisch project met als doel tuinen uit verschillende delen van de wereld aan te leggen en aan het publiek te tonen. De tuinen werden in 1961 voor het publiek opengesteld. In 1973 ging het eigendom van de tuinen als gevolg van de nationalisering (Marokkanisering) over op de Marokkaanse staat (Ministerie van Landbouw), maar Marcel François bleef nog wel de beheerder. In 1981 verloor hij ook het beheer over de tuinen, wat hem ertoe bracht Marokko in 1984 voorgoed te verlaten. Daarna maakten de tuinen een periode van verwaarlozing door. In 2002 heeft de Stichting BMCE voor Onderwijs en Milieu, in samenwerking met de Stichting Mohammed VI voor de Bescherming van het Milieu (waarvan Prinses Lalla Hasna voorzitter van het bestuur is), de renovatie van de tuinen ter hand genomen. In 2005 werden de tuinen opnieuw opengesteld voor het publiek. In de voormalige woning van Marcel François is een museum gevestigd, dat de geschiedenis van de exotische tuinen laat zien. Afbeeldingen Externe link (fr) Officiële website
Agence marocaine de coopération internationale

L'Agence marocaine de coopération internationale (AMCI) est un établissement public marocain créé en 1986. Elle intervient dans la mise en œuvre de la coopération internationale du Maroc, notamment dans les domaines académique, technique, culturelle et humanitaire. Son siège est à Rabat. Histoire L’Agence marocaine de coopération internationale est créée en 1986, dans un contexte de structuration des instruments publics de la coopération extérieure marocaine. Sa création s’inscrivait dans l’évolution de la politique de coopération du Maroc, en particulier en direction des partenaires africains et, plus largement, des pays du Sud. Elle figure parmi les premières agences de coopération créées en Afrique par un État africain. Au fil du temps, l’AMCI a élargi son champ d’intervention. Initialement centrée sur la coopération culturelle, scientifique, technique et économique, elle a progressivement mis en place des programmes académiques, des projets de coopération sectorielle ainsi que des dispositifs d’aide humanitaire. En 2025, l’Agence marocaine de coopération internationale reçoit à Rome une distinction d’excellence technique décernée par la FAO, agence spécialisée des Nations unies chargée des questions d’alimentation et d’agriculture. Missions L’AMCI a pour mission de contribuer au développement et au renforcement des relations de coopération entre le Maroc et ses États partenaires. Ses attributions portent notamment sur : la mise en œuvre de programmes de coopération bilatérale et tripartite ; le développement de la coopération académique, scientifique, technique et culturelle ; l’accueil et l’accompagnement d’étudiants étrangers bénéficiant de programmes de bourses ; le suivi de projets de coopération sectorielle ; la participation à des actions d’assistance et de coopération humanitaire. Activités Les activités de l’AMCI s’inscrivent dans la politique de coopération du Maroc, en particulier à destination des pays africains. Elles portent principalement sur l’accueil d’étudiants étrangers, la formation de cadres, la mise en œuvre de programmes de coopération technique et la participation à des actions d’assistance humanitaire. L’agence occupe une place importante dans la coopération académique marocaine. Elle intervient dans l’attribution de bourses d’études et dans l’accompagnement d’étudiants étrangers inscrits dans les établissements d’enseignement supérieur du pays. L’AMCI intervient également dans des programmes de coopération technique, notamment à travers la formation de cadres et l’appui à des projets conduits avec des États partenaires. L’agence participe aussi à des actions d’assistance humanitaire menées par le Maroc à l'international. Voir aussi Politique étrangère du Maroc Ministère des Affaires étrangères, de la Coopération africaine et des Marocains résidant à l'étranger Notes et références Portail des associations Portail de l'aide humanitaire Portail du Maroc
Chouaib Doukkali University

Chouaib Doukkali University is a public university in El Jadida, Morocco, founded by a royal decree (Dahir) in 1985. The university is named after the Moroccan scholar, theologian, and politician Abou Chouaib Doukkali (1878–1937). Organization The university consists of five different schools or faculties: Faculty of Letters and Human Sciences (Humanities) Faculty of Sciences Faculty of Juridical, Economic and Social Sciences (former name: Faculty of Multi-Disciplinary Studies) (2004) National School of Business and Management (2006) National School of Applied Sciences (2008) Notable alumni Jaafar Aksikas (Class of 1997), Moroccan-American academic and cultural critic See also List of Islamic educational institutions List of universities in Morocco Education in Morocco References External links Chouaib Doukkali University website
Jnan Sbil Gardens

The Jnan Sbil Gardens (Arabic: جنان السبيل; also spelled Jnane Sbile from the French transliteration), also known as the Bou Jeloud Gardens, is public garden in Fez, Morocco, located between Fes el-Jdid and Fes el-Bali, the two sections of the old medina. History The gardens were created in the 19th century by Sultan Moulay Hassan I (ruled 1873-1894), who was responsible for building the walls which connected Fes el-Jdid with Fes el-Bali for the first time. The gardens were placed inside the corridor between these walls, where the sultan also erected new summer palaces, such as the nearby Dar el-Beida. The gardens were originally exclusive to royal elites and were connected to the Royal Palace by an underground passage, before being fully opened to the public in 1917. After a period of neglect, they were recently renovated between 2006 and 2010 on the initiative of King Mohammed VI and reopened in 2011. Description The gardens occupy approximately 7.5 hectares. Today they are one of the few rare urban green spaces in the old city and are a popular leisure spot, especially at dusk. They are decorated with colourful fountains and are planted with over 3000 species, including subsections labelled the "Andalusian Garden", the "Mexican Garden", and the "Bamboo Garden". The garden is regularly open during daylight hours but is normally closed on Mondays. It serves as one of the venues for the annual World Sacred Music Festival. The gardens are located along the course of the local river (the Oued Fes or Oued el-Jawahir) and the historic water channels which provided water to the old city. Accordingly, some historic norias (water wheels) are also located in the area: one in the eastern part of the gardens and a larger one on the western edge of the gardens. The southern part of the gardens is occupied by a large pool. The far side of the pool is overlooked by the old ramparts of Fes el-Jdid and by a large 16th-century Saadian bastion known as Borj Sheikh Ahmed. References
Jardines Jnan Sbil

Los Jardines Jnan Sbil (en árabe جنان السبيل; también escrito Jnane Sbile de la transliteración francesa), también conocidos como Jardines Bou Jeloud, es un jardín situado en Fez, Marruecos, ubicado entre Fes Jdid y Fes el Bali, las dos secciones de la Medina de Fez. Historia Los jardines fueron creados en el siglo XIX por el sultán Hasán I (que gobernó entre 1873 y 1894), responsable de construir las murallas que conectaron Fes Jdid con Fes el Bali por primera vez. Los jardines se situaron en el interior del corredor entre estos muros, donde el sultán también erigió nuevos palacios de verano, como el Dar el-Beida.​​​​ Los jardines fueron originalmente exclusivos de las élites reales y estaban conectados al Palacio Real por un pasaje subterráneo, antes de abrirse completamente al público en 1917. Tras un periodo de abandono, los jardines fueron renovados entre 2006 y 2010 por iniciativa del rey Mohamed VI y reabiertos en 2011.​​​ Descripción Los jardines ocupan aproximadamente 7,5 hectáreas. Hoy en día son uno de los pocos espacios verdes urbanos en el casco antiguo, y un lugar de ocio popular, especialmente al anochecer. Están decorados con fuentes de colores y en él habitan más de 3000 especies, incluyendo subsecciones denominadas "Jardín Andalusí", "Jardín Mexicano" y "Jardín del Bambú". El recinto es una de las sedes del Festival de Fez de las Músicas Sacras del Mundo, celebrado anualmente.​​​ Los jardines están situados a lo largo del curso del río local (el Oued Fes (río Fez) o Oued el-Jawahir) y los canales de agua históricos que proporcionaban agua a la ciudad antigua. En la zona también se encuentran algunas norias históricas: una en la parte oriental de los jardines y otra más grande en el borde occidental de los mismos. La parte sur de los jardines está ocupada por un lago. En el otro lado de éste ese encuentran las antiguas murallas de Fes Jdid y por un gran baluarte saadí del siglo XVI conocido como Borj Sheikh Ahmed.​​​ Referencias
Embalse 9 de Abril de 1947

El embalse 9 Abril 1947, también conocido como embalse de El Hachef, inaugurado en 1995, se encuentra en el Rif occidental de Marruecos, a unos 30 km al sur de la ciudad de Tánger y a 15 km al oeste de Arcila, en la región de Tánger-Tetuán. Recibe principalmente las aguas del río Haricha y en segundo lugar de los oueds Bahhara y El Oulja.​ El embalse tiene una capacidad de retención de 270 millones de m³ de agua, es capaz de movilizar unos 90 millones de m³ anuales y recibe unas 609 000 toneladas de sedimentos anuales, debido a la erosión de las vertientes durante la temporada de las lluvias, en otoño.​ Tiene como función principal abastecer de agua potable e industrial a las ciudades de Tánger y de Arcila. La presa ha sido construida por la Société Générale des travaux du Maroc (SGTM ).​ La ciudad de Tánger se abastece mediante la capa freática de Charf El Akab, las aguas superficiales del río M’Harhar, reguladas por el embalse de Ibn Batuta y tratadas en la estación de Bugdar, y por las aportaciones del río El Haricha, tratadas en la estación depuradora de El Hachef. Debido a las sequías periódicas, en 1990, el gobierno marroquí decidió la construcción del embalse de El Hachef en este río.​ En el embalse se pueden pescar black bass, carpas y barbos.​ Referencias Enlaces externos Quantification of the erosion carried out in the watershed of the dam 9th of April Archivado el 20 de diciembre de 2016 en Wayback Machine. El Garouani A. and A. Merzouk (2006). Délimitation des zones de protection autour de la retenue du barrage Hachef (Maroc) par télédétection et SIG
Musée de l’histoire et des civilisations de Rabat

Das Musée de l'histoire et des civilisations de Rabat (ehemals Musée archéologique de Rabat, arabisch متحف الرباط الأثري, DMG Matḥaf ar-Ribāṭ al-aṯarī) ist das archäologische Museum der Stadt Rabat und vereint die wichtigsten Fundstücke der in Marokko ansässig gewesenen Kulturen Nordafrikas. Diese reichen von prähistorischen und libysch-berberischen Stelen über phönizische und römische Artefakte und enden mit Funden aus der mittelalterlichen islamischen Zeit. Die außergewöhnlich gut erhaltenen römischen Bronzestatuen aus Volubilis gehören zu den Schätzen des Museums. Lage Das Museum befindet sich unweit der Mosquée As Sunna in der während der Französischen Protektoratszeit angelegten Neustadt (ville nouvelle) von Rabat. Das im Jahr 2014 neueröffnete Musée Mohammed VI d’art moderne et contemporain ist nur ca. 200 m entfernt. Geschichte Das während des Französischen Protektorats über Marokko eingerichtete Museum entstand bereits in den 1920er Jahren. Seit 1994 ist es in einer ehemaligen Villa untergebracht. Exponate (Auswahl) prärömische Zeit Stele von N’Keila libysch-berberische Stelen phönizische Tanit-Stelen römische Periode Bronzefiguren aus Volubilis Marmorstandbild des mauretanischen Königs Ptolemäus Kleinfunde aus der Chellah, dem antiken Sala islamische Zeit Keramikfunde aus der Chellah und von anderen Orten Literatur Arnold Betten: Marokko. Antike, Berbertraditionen und Islam – Geschichte, Kunst und Kultur im Maghreb. DuMont, Ostfildern 2012, ISBN 978-3-7701-3935-4, S. 195f. Siehe auch Archäologisches Museum Tétouan Liste archäologischer Museen Weblinks Archäologisches Museum, Rabat – Foto + Infos (französisch) Römerstadt 'Sala' und merinidische Nekropole 'Chellah' – Fotos + Kurzinfos Einzelnachweise
Musée de l'Histoire et des Civilisations de Rabat

Le musée de l'Histoire et des Civilisations anciennement musée archéologique de Rabat (en arabe : متحف الرباط الأثري) est un musée marocain situé dans la ville de Rabat, capitale du pays. Créé dans les années 1920 et ouvert en 1932, il est destiné à évoquer l'histoire du Maroc depuis la Préhistoire jusqu'à l'époque islamique, en passant par l'époque phénicienne et romaine, il abrite des œuvres découvertes en particulier à Volubilis, notamment le fameux buste du roi Juba II. Ce musée expose des pièces rares provenant de différentes régions du Maroc (Fès, Salé, Moyen Atlas, Rif). Historique Le musée a été fermé pour travaux et a rouvert ses portes au public le 12 avril 2017. Collections Parcours Le nouveau musée présente un parcours chronologique et un autre thématique. Le premier parcours évoque l'espace du Maroc actuel depuis la Préhistoire jusqu'à l'ère islamique, tandis que le parcours thématique évoque les marbres et les bronzes antiques. Œuvres exposées La collection de statues de bronze est remarquable. Le musée comporte une vingtaine de grands bronzes, provenant en majeure partie de Volubilis. Le musée suit également un but pédagogique en illustrant la vie quotidienne des Marocains à différentes époques. On y retrouve par exemple le Chien de Volubilis découvert en 1916 ou encore la Tabula Banasitana découverte en 1957. On y trouve le buste du roi Juba II, qui a régné sur la Maurétanie il y a plus de deux mille ans. Notes et références Liens externes Musée de l'histoire et des civilisations de Rabat (FNM) Le musée archéologique de Rabat sur le site du ministère de la culture marocain Portail des musées Portail de l’archéologie Portail du Maroc
Muzej zgodovine in civilizacij, Rabat

Muzej zgodovine in civilizacij ali Musée de l'histoire et des civilizations de Rabat (prej Musée archéologique de Rabat, arabsko متحف الرباط الأثري, latinizirano: Matḥaf ar-Ribāṭ al-aṯarī) je arheološki muzej mesta Rabat in združuje najpomembnejše najdbe in kulture Severne Afrike iz mesta Rabat, s sedežem v Maroku. Te segajo od prazgodovinskih in libijsko-berberskih stel do feničanskih in rimskih artefaktov in se končajo z najdbami iz srednjeveškega islamskega obdobja. Med dragocenostmi muzeja so tudi izjemno dobro ohranjeni rimski bronasti kipi iz Volubilisa. Lega Muzej stoji nedaleč od Mosquée As Sunna v novem mestu (ville nouvelle) Rabata, ki je bilo zgrajeno v obdobju francoskega protektorata. Musée Mohammed VI. d’art moderne et contemporain, ki je bil odprt leta 2014, je le približno 200 m stran. Zgodovina Muzej, ki je bil postavljen v času francoskega protektorata nad Marokom, je bil zgrajen v 1920-ih. Od leta 1994 domuje v nekdanji vili. Razstave (izbor) predrimsko obdobje Stela iz N'Keile Libijsko-berberske stele Feničanske stele Tanit rimsko obdobje Bronaste figure iz Volubilisa Marmorni kip mavretanskega kralja Ptolomeja Majhne najdbe iz Chellaha, starodavne Sale islamsko obdobje Keramične najdbe iz Chellaha in drugih krajev Sklici Zunanje povezave Archäologisches Museum, Rabat – Foto + Infos (französisch) Römerstadt 'Sala' und merinidische Nekropole 'Chellah' – Fotos + Kurzinfos