NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Grote Moskee van Salé

De Grote Moskee van Salé is een moskee in Salé, Marokko. Het beslaat een oppervlakte van 5.070 m² en is de derde grootste moskee van het land. Geschiedenis Oorspronkelijk werd het gebouwd tussen 1028 en 1029 en het werd het vergroot en gerestaureerd in 1196. Sindsdien is het verschillende keren verwoest en herbouwd. Het heeft negen bogen. In 1260 werd Salé bezet door Castiliaanse troepen en werden 3.000 vrouwen, kinderen en ouderen uit de stad verzameld in de moskee en als slaven afgevoerd naar Sevilla. In 1851 werd Salé gebombardeerd door de Franse troepen en werd de moskee zwaar beschadigd. In de jaren dertig, tijdens het Franse protectoraat in Marokko, werd de moskee gebruikt voor nationalistische bijeenkomsten en was hij zelfs een tijdje gesloten om te voorkomen dat hij zou worden gebruikt als plek waar nationalistische sentimenten werden aangewakkerd.
Grande Mesquita de Salé

A Grande Mesquita de Salé (em árabe: المسجد الأعظم, Almasjid Al'aezam) é um edifício religioso islâmico situado em Salé, Marrocos. Cobrindo uma área de 5.070 m2, é a terceira maior mesquita do Marrocos e foi originalmente construída entre 1028 e 1029. Foi destruída e reconstruída várias vezes desde a sua construção original. Foi reconstruída nos estilos arquitetônicos almorávida (1090-1147) e almóada (1147-1238), e um dos pontos de usa beleza inclui os nove arcos de seu pátio. Foi gravemente danificado no bombardeio de Salé de 1851 e esteve por um breve período fechada durante o Protetorado Francês em Marrocos. História A Grande Mesquita de Salé foi construída sob as ordens de Tamime ibne Ziri (líder dos ifranitas) entre 1028 e 1029, e foi restaurada e ampliada em 1196 sob as ordens de Abu Iúçufe Iacube Almançor, tornando-se a terceira maior mesquita do Marrocos (somente atrás da Mesquita Haçane de Casablanca e da Mesquita de al-Qarawiyyin). Ela foi destruída e reconstruída muitas vezes desde aquela época. De acordo com o historiador Abd Al-Mun'im Al-Hasidi, 700 escravos franceses estavam envolvidos na reconstrução sob as ordens de al-Mansur, e a reconstrução acrescentou uma madrassa. Em 1260, Salé foi ocupada por forças castelhanas e 3.000 mulheres, crianças e idosos residentes na cidade foram reunidos na mesquita e levados como escravos para Sevilha. Em 1851, Salé foi bombardeado pelas forças francesas e a mesquita foi severamente danificada após ser atingida por seis balas de canhão. Durante a década de 1930 a mesquita foi usada para encontros nacionalistas liderados por pessoas como o jornalista Saïd Hajji, o líder do Partido Democrático da Independência Ahmed Maâninou, o professor Abu Bakr El Kadiri e o jurista Abu Bakr Zniber. O Protetorado Francês acabou fechando a mesquita para evitar que reuniões nacionalista ocorressem, mas mais tarde a reabriu. Arquitetura A Grande Mesquita de Salé reproduz uma superfície trapezoidal como em todo plano clássico dos templos almóadas, nela existem nove arcos em seu pátio, sendo que o principal deles esta situado defronte da quibla. Os arcos são em forma polilobada, os pilares quadrados ou cruciformes e o grande minarete de base quadrada é decorado com uma simples rede de padrões geométricos em forma de arcos divididos em lóbulos e feito de pedras da região. Galeria Referências
Великая мечеть Сале

Великая мечеть Сале (араб. المسجد الأعظم‎) — мечеть в городе Сале (Марокко). Занимающая площадь в 5 070 м² она является третьей по величине мечетью в стране и была первоначально построена в 1028—1029 годах. Мечеть разрушалась и восстанавливалась несколько раз с момента своего основания. Её архитектурный стиль соответствует эпохам Альморавидов и Альмохадов, она имеет девять арок. Великая мечеть была сильно повреждена во время бомбардировки Сале французами в 1851 году и была ненадолго закрыта в период французского протектората в Марокко. История Великая мечеть Сале была построена по приказу Темима Ибн Зири, вождя берберского племени Бану-Ифрен, с 1028 по 1029 год. Она подверглась реконструкции и была расширена в 1196 году по приказу Абу Юсуфа Якуба аль-Мансура, третьего халифа Альмохадов, в результате чего она стала третьей по величине мечетью в Марокко после мечети Хасана II в Касабланке (крупнейшая) и мечети университета Аль-Карауин. С того времени она неоднократно разрушалась и перестраивалась. По свидетельству историка Абд аль-Мунима Аль-Хасиди, 700 французских рабов были вовлечены в реконструкцию мечети по приказу Якуба аль-Мансура, в результате которой к комплексу было добавлено медресе. В 1260 году Сале был занят кастильскими войсками, и 3000 женщин, детей и пожилых жителей города были собраны в мечети и отправлены в качестве рабов в Севилью. В 1851 году Сале подвергся бомбардировке французскими войсками, и Великая мечеть получила серьёзные повреждения после попадания в неё шести пушечных ядер. Во время французского протектората в Марокко, в 1930-х годах, мечеть использовалась для собраний марокканских националистов, лидерами которых были Саид Хаджи, Ахмед Маанину, Бубкер Эль-Кадири и Абу Бакр Знибер. Впоследствии французские власти закрыли мечеть, чтобы пресечь её использование в качестве места для распространения националистических настроений, но позднее она вновь была открыта. Примечания
Велика мечеть Сале

Велика мечеть Сале (араб. المسجد الأعظم) — мечеть у місті Сале, Марокко. Займаючи площу в 5070 м², вона є третьою за величиною мечеттю в країні і спочатку побудована в 1028-1029. Мечеть руйнувалася та відновлювалася кілька разів з моменту свого заснування. Її архітектурний стиль відповідає епохам Альморавідів та Альмохадів, вона має дев'ять арок. Сильно пошкоджена під час бомбардування Сале французами в 1851 і була ненадовго закрита в період французького протекторату в Марокко. Історія Побудована за наказом Теміма Ібн Зірі, вождя берберського племені Бану-Іфрен, в 1028-1029. Її реконструювали та розширили 1196 року за наказом Абу Юсуфа Якуба аль-Мансура, третього халіфа Альмохадов, внаслідок чого вона стала третьою за величиною мечеттю в Марокко після мечеті Хасана II в Касабланці (найбільша) і мечеті університету Аль-Карауїн. Відтоді її неодноразово руйнували та перебудовували. За свідченням історика Абд аль-Муніма Аль-Хасіді, 700 французьких рабів були залучені до реконструкції мечеті за наказом Якуба аль-Мансура, в результаті якої до комплексу було додано медресе. В 1260 Сале зайнятий кастильськими військами, і 3000 жінок, дітей і літніх жителів міста були зібрані в мечеті і відправлені рабами в Севілью. У 1851 Сале зазнав бомбардування французькими військами, мечеть зазнала серйозних пошкоджень після влучення в неї шести гарматних ядер. Під час французького протекторату в Марокко, в 1930-х, мечеть використовувалася для зборів марокканських націоналістів, лідерами яких були Саїд Хаджі, Ахмед Мааніну, Бубкер Ель-Кадірі та Абу Бакр Знібер. Згодом французька влада закрила мечеть, щоб припинити її використання як місце для поширення націоналістичних настроїв, але пізніше вона знову була відкрита. Примітки
Église du Sacré-Cœur de Casablanca

Die Église du Sacré-Cœur de Casablanca (deutsch Kirche des Heiligen Herzens von Casablanca, arabisch كنيسة القلب المقدس في الدار البيضاء, DMG kanīsat al-qalbi l-muqaddasi fī d-dāri l-bayḍāʾ ‚Herz-Jesu-Kirche in Casablanca‘, auch: arabisch كاتدرائية القلب المقدس, DMG kātidrāʾiyyat al-qalbi l-muqaddasi ‚Herz-Jesu-Kathedrale‘) ist eine ehemalige römisch-katholische Kirche in Casablanca (Marokko). Geschichte und Design Im Jahr 1930 wurde die Kathedrale nach den Entwürfen des französischen Architekten Paul Tournon erbaut, der zuvor zahlreiche Kirchen in Frankreich gestaltet hatte. Sie diente als Gotteshaus für die während des französischen Protektorats in Marokko lebenden Christen, nachdem die Gemeinde vom in Marokko ansässigen Marschall Hubert Lyautey gegründet worden war. Nach der Unabhängigkeit Marokkos im Jahr 1956 verlor die Kathedrale ihre religiöse Funktion und wurde zu einer Schule und einem Kulturzentrum umgewandelt. Heute wird sie hauptsächlich als Ausstellungszentrum genutzt. Die Kathedrale ist im neugotischen Stil erbaut, wobei Elemente des Art déco sowie marokkanische Architektur und die experimentelle Verwendung von Fertigbeton integriert wurden. Die beiden Türme erinnern an Minarette von Moscheen, und die kleineren Fenster im oberen Bereich sind ebenfalls typisch für die islamische Architektur. Bei einem Aufstieg in die Türme eröffnet sich zudem ein beeindruckender Blick auf die außergewöhnlichen Stützpfeiler. Renovierung und Wiedereröffnung im Jahr 2023 Aufgrund von genereller Vernachlässigung war das Innere der Kirche in einem schlechten Zustand, wurde jedoch trotzdem gelegentlich für die Öffentlichkeit geöffnet. Dann bestand die Möglichkeit, die beiden Türme zu besteigen, von wo aus man eine gute Sicht auf die Stadt hat. Im November 2023 endeten umfangreiche, jahrelange Renovierungsarbeiten in einer großen Eröffnungszeremonie, an der unter anderem der Minister für Jugend, Kultur und Kommunikation Mehdi Bensaid, sowie Nabila Rmili, Bürgermeisterin der Stadt Casablanca, teilnahmen. Siehe auch Christentum in Marokko Einzelnachweise Weblinks Eintrag auf visitcasablanca.com, der Website des Tourismus-Rats für die Region Casablanca-Settat
Casablanca Cathedral

The Casablanca Cathedral (Arabic: كاتدرائية الدار البيضاء, French: Cathédrale de Casablanca), or Church of the Sacred Heart (Arabic: كنيسة القلب المقدس, French: Église du Sacré-Cœur), is a former church located west of the Arab League Park in Casablanca, Morocco. Overview The Casablanca Cathedral was constructed in 1930. The former church ceased its religious function in 1956, after the independence of Morocco. It subsequently became a cultural centre which is open to visitors. It has hosted numerous art exhibitions. The Institut Français in Casablanca organized an electronic music night inside the nave of the former church on October 10, 2015. The church was designed by French architect Paul Tournon, in the Art Deco style. It is commonly referred to as a cathedral, although in reality, it has never technically been one as it was never the seat of a bishop. Gallery See also St. Peter's Cathedral, Rabat French Church of Tangier Catholic Church in Morocco List of Art Deco architecture in Africa References
Église du Sacré-Cœur de Casablanca

L’église du Sacré-Cœur (en arabe كاتدرائية القلب المقدس) est un ancien sanctuaire catholique de la ville de Casablanca, au Maroc. Elle est construite à partir de 1930 par l'architecte Paul Tournon, titulaire du prix de Rome, dans un style mêlant esthétique gothique et Art déco. Elle est entourée d'un vaste jardin public, le Parc de la Ligue Arabe. Aujourd'hui désacralisé, l'ancien sanctuaire catholique accueille ponctuellement des expositions et des manifestations culturelles. Après l'indépendance du pays, en 1956, la cathédrale Notre-Dame-de-l'Assomption est élevée à Tanger. Description Casablanca n'étant pas le siège d'un évêché, c'est à tort que le Sacré-Cœur était souvent dénommé « cathédrale » du fait de son aspect monumental. L'église du Sacré-Cœur est édifiée à partir de 1930 afin de servir de lieu de culte principal à la communauté catholique, alors forte de près de 40 000 fidèles. Son architecture s'inspirant de l'esthétique des cathédrales gothiques européennes donne à cet édifice Art déco une monumentalité particulière. Le sanctuaire catholique est bâti sur un plan basilical à quintuple vaisseau. La nef, voûtée en anse de panier, forme un ensemble de onze travées s'élevant sur deux niveaux : de grandes arcades en plein cintre démesurément élevées composent la partie inférieure, tandis que la partie supérieure est percée de séries de baies étroites. La hauteur réduite des voûtes des bas-côtés accentue l'impression de monumentalité de l'édifice. La nef se prolonge par une abside en cul-de-four sans déambulatoire. De grandes baies rectangulaires laissent filtrer la lumière du jour à travers des vitraux modernistes aux teintes passant du rouge vif au bleu indigo. L'extérieur de l'édifice rappelle plus encore les grandes cathédrales européennes : des arcs-boutants en béton à la fonction essentiellement décorative rythment la nef, tandis que la façade est cantonnée de deux tours rectangulaires. Une certaine austérité caractérise la façade, composée d'un triple portail, d'arcades aveugles et d'une série de baies en plein cintre dont le remplage au réseau complexe s'inspire des moucharabiehs orientaux. Notes et références Voir aussi Articles connexes Église catholique au Maroc Catholicisme au Maroc Christianisme au Maghreb Église Notre-Dame-de-Lourdes de Casablanca Liens externes Ressource relative à la religion : GCatholic.org Portail de l’architecture chrétienne Portail du catholicisme Portail de Casablanca et de sa région
Katedrala u Casablanki

Katedrala u Casablanki (ar. كاتدرائية القلب المقدس, fra. Sacré-Cœur de Casablanca), rimokatolička je crkva posvećena Presvetom Srcu Isusovu, koja se nalazi u Casablanki u Maroku. Izgrađena je 1930. godine, a nakon stjecanja nezavisnosti Maroka 1956., više se ne koristi u vjerske svrhe, nego je u njoj otvoren kulturni centar. Nalazi se u neposrednoj blizini prostranog Parka Arapske lige. Crkvu je u neogotičkom i secesijskom stilu projektirao francuski arhitekt Paul Tournon. Povezani članci Kršćanstvo u Maroku Rimokatolička Crkva u Maroku Izvori Vanjske poveznice
Cattedrale del Sacro Cuore (Casablanca)

La cattedrale del Sacro Cuore era la cattedrale dell'arcidiocesi di Rabat della Chiesa cattolica in Marocco nella città di Casablanca, oggi sconsacrata. L'arcidiocesi ha oggi sede presso la cattedrale di San Pietro a Rabat. Descrizione Venne realizzata nel 1930 dall'architetto Paul Tournon per essere utilizzata come luogo di culto dalla comunità cattolica locale che all'epoca contava circa 40.000 individui. La sua architettura si ispira all'estetica delle cattedrali gotiche europee, conferendo all'edificio una particolare monumentalità in stile Art Déco. Circondata da un grande giardino pubblico, il Parco della Lega Araba, l'edificio è oggi sconsacrato e di tanto in tanto è sede di esposizioni e manifestazioni culturali. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su cattedrale del Sacro Cuore Collegamenti esterni (EN) Cattedrale del Sacro Cuore, in GCatholic.org.
Catedral do Sagrado Coração de Casablanca

A Catedral do Sagrado Coração (em árabe: كاتدرائية القلب المقدس ; em francês: Cathédrale du Sacré-Cœur) ou simplesmente Catedral de Casablanca (كاتدرائية الدار البيضاء; Cathédrale de Casablanca) é uma antiga catedral católica marroquina. Construída em 1930 e desenhada por Paul Tournon [fr] em estilo art déco e neogótico, deixou de prestar serviços como igreja em 1956, depois da independência de Marrocos, tendo sido convertida em centro cultural. A sede da diocese mudou-se para a Catedral de Nossa Senhora da Assunção de Tânger. Notas e referências
Casablanška stolnica

Casablanška stolnica (arabsko كاتدرائية الدار البيضاء, francosko Cathédrale de Casablanca) ali cerkev Srca Jezusovega (arabsko كنيسة القلب المقدس, francosko Église du Sacré-Cœur), je cerkev v Casablanci, Maroko. Zgodovina in oblikovanje Stolnica je bila zgrajena leta 1930 po načrtih francoskega arhitekta Paula Tournona, ki je pred tem zasnoval številne cerkve v Franciji. Služila je kot kraj čaščenja za kristjane, ki so živeli v Maroku med francoskim protektoratom, potem ko je skupnost ustanovil maršal Hubert Lyautey iz Maroka. Po osamosvojitvi Maroka leta 1956 je stolnica izgubila versko funkcijo in je bila spremenjena v šolski in kulturni center. Danes se uporablja predvsem kot razstavišče. Zgrajena je v neogotskem slogu, ki vključuje elemente art décoja, pa tudi maroško arhitekturo in eksperimentalno uporabo montažnega betona. Stolpa spominjata na mošejske minarete, manjša okna na vrhu pa so prav tako značilna za islamsko arhitekturo. Dvig na stolpa nudi tudi impresiven pogled na izjemne nosilne stebre. Opis Ker Casablanca ni sedež škofije, so Sacré-Cœur napačno pogosto imenovali »stolnica« zaradi njenega monumentalnega videza. cerkev Srca Jezusovega je bila zgrajena leta 1930, da bi služila kot glavni kraj bogoslužja za katoliško skupnost, ki je takrat štela skoraj 40.000 vernikov2. Njena arhitektura, ki se zgleduje po estetiki evropskih gotskih stolnic, daje tej stavbi v slogu art déco posebno monumentalnost. Katoliško svetišče je zgrajeno po bazilikalnem tlorisu s petimi ladjami. Košarasto obokana ladja tvori niz enajstih trakov, ki se dvigajo v dveh nivojih: spodnji del sestavljajo velike, nesorazmerno visoke polkrožne arkade, zgornji del pa prebadajo nizi ozkih trakov. Zmanjšana višina obokov stranskih ladij poudarja vtis monumentalnosti stavbe. Ladja je razširjena s slepo štirikrako apsido. Velika pravokotna okna prepuščajo dnevni svetlobi skozi modernistične vitraže v odtenkih od svetlo rdeče do indigo modre. Zunanjost stavbe še bolj spominja na velike evropske stolnice: betonski oporniki s pretežno dekorativno funkcijo poudarjajo ladjo, medtem ko fasado omejujejo dva pravokotna stolpa. Določena strogost je značilna za fasado, sestavljeno iz trojnega portala, slepih arkad in niza polkrožnih obokov, katerih zapletena mreža trakov se zgleduje po orientalskih mašrabijah. Prenova in ponovno odprtje leta 2023 Notranjost cerkve je bila zaradi vsesplošne zanemarjenosti v slabem stanju, a je bila kljub temu občasno odprta za javnost. Potem je bila možnost vzpona na dva stolpa, od koder je dober razgled na mesto. Novembra 2023 so se obsežna, večletna obnovitvena dela končala na veliki otvoritveni slovesnosti, ki sta se je med drugim udeležila minister za mladino, kulturo in komunikacije Mehdi Bensaid ter Nabila Rmili, županja mesta Casablanca. Sklici Zunanje povezave Vstop na visitcasablanca.com, spletni strani Sveta za turizem regije Casablanca-Settat
Guelaya

Guelaya, también llamada Iqer'iyen​(en rifeño: ⵉⵇⴻⵔⵄⵉⵢⴻⵏ) es una región del norte de Marruecos localizada en la actual provincia de Nador. La región abarca la península del cabo de Tres Forcas, el área de la Mar Chica y otras zonas circundantes, incluyendo históricamente a la ciudad española de Melilla. Asimismo, se denomina guelaya la tribu bereber rifeña asentada en la zona, a la que pertenecen las cabilas de Mazuza, Beni Buifrur, Beni Sidel, Beni Bugafar y Beni Chikar. Junto con las cabilas del Rif Central, los guelayas ofrecieron una fuerte resistencia a la ocupación española de la zona durante los inicios del Protectorado Español de Marruecos, causando numerosas bajas al Ejército Español en batallas como la del Barranco del Lobo. Referencias Enlaces externos Lucas Calderón y Ruiz, Adela Ana Ponce Gómez: Itinerario místico-mágico por Ikelaia: morabos, leyendas y tradiciones populares, Aldaba: revista del Centro Asociado a la UNED de Melilla, ISSN 0213-7925, N.º 16, 1991, págs. 93-108
Iqer'iyen

De Iqer'iyen (Tamazight: ⵉⵇⴻⵔⵄⵉⵢⴻⵏ) zijn een stam in het Rifgebergte, in het noordoosten van Marokko. Enkele steden die in dit stamgebied vallen zijn Nador, Beni Ansar en Azghenghan. Historisch gezien valt de Spaanse enclave Melilla ook in het stamgebied van de Iqer'iyen. Deze enclave wordt tegenwoordig bewoond door zowel Marokkanen als Spanjaarden. Naam De naam is een verbastering van het Arabische al-Qala', wat het kasteel betekent. Het woord komt van de naam van een belangrijke middeleeuwse vesting in het gebied: al-Qala Kert. De naam werd voor het eerst gebruikt voor het gebied en de daar wonende stammen toen de Meriniden zich in 1213 in Tazouda, nabij Nador, vestigden. Geschiedenis De eerste historische vermelding van dit gebied is de Carthaagse stichting van Rusadir (het huidige Melilla). Na de Carthagers zag dit gebied de Romeinen en de Byzantijnen komen. In de vroege islamitische periode werd dit gebied bevolkt door de Beni Ouartada. Deze stam werd begrensd door de Ghasasa, de Matmata en de Banu Ifran. Deze Bani Ouartada bleven het gebied domineren tot de 11e eeuw, toen ze in al-Qala' Kert hun belangrijkste vestiging hadden. Met Melilla (het oude Rassadir) ontwikkelde al-Qala' Kert zich tot een belangrijke eindbestemming in de trans-Saharaanse goudhandel: van hieruit werd het goud verscheept naar Al-Andalus. In de 9e en 10e eeuw was het gebied toneel van gevechten tussen de Omayaden van Cordoba en de Fatimiden. Zowel Melilla als al-Qala' Kert werden in de 926 toegevoegd aan het rijk der Fatimiden. Toen de Hammudiden van Málaga halverwege de 11e eeuw werden onttroond door de Ziriden van Granada, vestigde de prins Muhammad ibn Idris al-Hammudi zich in 1066, op verzoek van de stammen daar, in Melilla. Deze al-Hammudi en zijn zoon zouden tot de komst van de Almoraviden in 1080 over het gebied heersen. In 1141 namen de Almohaden Melilla in. In 1213 vestigden de Meriniden zich ten zuiden van Melilla, in Tazouda. Van daaruit voerden zij een oorlog tegen de heersende Almohaden, die in de jaren 1240 zou leiden tot de inname van Taza, Meknes en Fes. Met de komst van de Meriniden vestigden een groot aantal Zenata zich in het gebied en vermengden zich met de plaatselijke bevolking. Nog voor 1240 spraken bronnen al over de inwoners van het gebied als Galaya (letterlijk: mensen van al-Qala (Kert)). Direct na hun komst begonnen de Meriniden met de bouw van de versterkte stad Ghassasa. In deze vroege jaren van hun bewind functioneerde Ghassasa als hun belangrijkste haven. De ruïnes zijn te zien in Beni-Boughafer, 15 km buiten Nador, en behoren tot de vroegste voorbeelden van de Merinidenbouwkunst. Substammen De Iqer'iyen zijn onderverdeeld in de volgende vijf substammen: Beni Bouifrour Beni Sidel Beni Bouyafar Beni Chiker Mazouza
Lake Aguelmame Sidi Ali

Aguelmame Sidi Ali is a lake in Khénifra Province, Béni Mellal-Khénifra, Morocco. Located at an altitude of 2,080 metres, Aguelmame Sidi Ali has a surface area of approximately 500 hectares (1,200 acres) and a depth of 36 m (118 ft). It is near the boundary of the province of Ifrane in the Middle Atlas mountains. It is part of Khenifra National Park, a 842 km2 (325 mi2) protected area created in 2008. Description The lake is located in the Middle Atlas mountains at an altitude of 2,080 m (6,824 ft) and has a catchment area of about 15.6 km2 (6 mi2). It was formed in the Upper Miocene/Quaternary at the intersection of two faults. It is located in a natural hollow in the basalt rock and is formed from two basins, separated by a basal ridge which is exposed when the water level falls. It is fed by runoff, snowmelt and karst springs. The pH is 9.1 and the mineral content is relatively low with a conductivity of 1200–1600 uScm-1. Ecology The area surrounding the lake was once well-forested with Atlas cedar (Cedrus atlantica), but more recently, this forest has become degraded and the area around the lake has become dry, thorny scrubland dominated by Spanish juniper (Juniperus thurifera). The plankton and sediment in the lake is rich in diatoms, particularly of the genus Cyclotella, and these have been used to provide evidence of the paleohydrology and related hydroclimatic changes the lake has undergone over the aeons. In 2005, the Aguelmams Sidi Ali / Tifounassine complex, three mountain wetlands at altitudes between 1,900 and 2,100 m (6,234 and 6,890 ft), have been designated as a Ramsar site; they provide important over-wintering sites for migratory wetland birds including the ruddy shelduck (Tadorna ferruginea) and the crested coot (Fulica cristata). A decreasing trend in precipitation has lowered the water level of the lake, and a marsh that used to be at the southwest end no longer exists. The grazing of flocks of sheep and goats by nomadic herdsmen in the spring and summer has all but eliminated the aquatic vegetation at the edge of the lake. A reduced number of water birds visit the lake in winter and the great crested grebe no longer breeds here. Despite being protected, the ruddy shelduck and other wildfowl suffer from poaching. The lake used to be the only place in the world where Salmo pallaryi, a native species of trout, lived but that fish became extinct after the common carp (Cyprinus carpio) was released into the lake in 1934. The northern pike (Esox lucius) and the zander (Sander lucioperca), are other non-native fish species also introduced in the lake. References