NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Monastère de Morača

Le monastère de Morača (en serbe : Манастир Морача et Manastir Morača) est un monastère orthodoxe serbe situé au centre du Monténégro. Il a été fondé en 1252 par Stefan, fils de Vukan Nemanjić, roi de Zeta, et petit-fils de Stefan Nemanja, père fondateur de l'État serbe médiéval. Avec le monastère de la Piva (appelé également Pivski) (au Nord Ouest) et celui d'Ostrog, le monastère de Morača est l'un des sites culturels et religieux les plus fréquentés du Monténégro. Géographie Le monastère est situé dans le canyon de la rivière Morača. Description Le monastère de Morača forme un ensemble constitué d'une grande église dédiée à l'Assomption de Marie, d'une église plus petite dédiée à Saint Nicolas et de bâtiments destinés à accueillir les voyageurs. Il est entouré d'un haut mur à deux entrées. L'église de l'Assomption est un édifice à nef unique (formé d'un avant-corps et de l'église proprement dite), construit dans le style des églises de la Raška. Elle possède un portail de style roman. Elle possède des fresques du XIIIe siècle, formant une composition de cinq panneaux représentant la vie du prophète Élie. D'autres fresques ont été peintes au XVIe siècle et XVIIe siècle, certaines ont été endommagées quand les Ottomans saccagèrent le monastère. Le bâtiment conserve toutefois l'essentiel de son programme pictural, une œuvre étendue et riche qui constitue un ensemble patrimonial d'une qualité artistique exceptionnelle. L'avant-corps de l'église offre une représentation gigantesque de la Généalogie de Jésus, qui couvre à elle seule un pan de mur complet sur toute sa hauteur, un autre pan de mur entier représente à lui seul un imposant Jugement dernier. La partie centrale du bâtiment comporte de magnifiques témoignages de fresques byzantines tardives, essentiellement centrées sur la Vie du Christ. D'imposants portraits des grands saints de la tradition orthodoxe complètent le programme iconographique. L'église expose des icônes d'une qualité remarquable, la plupart des XVIe siècle et XVIIe siècle. Les plus anciennes remontent au XIIIe siècle et représentent des scènes de la vie de saint Jean-Baptiste. Voir aussi Articles connexes Liste des monastères orthodoxes serbes Église orthodoxe serbe Liens externes (en) Courte notice Portail de l’architecture chrétienne Portail du monachisme Portail du Monténégro Portail de la Serbie et du peuple serbe Portail du christianisme orthodoxe
Monastero di Morača

Il monastero di Morača è un monastero della chiesa serbo-ortodossa nel Montenegro centrale. È uno dei complessi religiosi costruiti in Montenegro nel medioevo. Il monastero, come riporta un'iscrizione sul portale occidentale, fu fondato nel 1252 da Stefan, figlio di Vukan Nemanjić, principe di Zeta e nipote di Stefan Nemanja, "padre" della nazione serba. Il complesso è formato da due chiese. La più grande Uspenje Bogorodice (Assunzione della Vergine Maria) presenta la facciata ornata da affreschi opera di Djurdje Mitrofanic risalenti al 1616. Il tesoro della chiesa conserva codici miniati e una copia dell'Oktoih del 1494, primo libro liturgico stampato in cirillico. La chiesa più piccola è dedicata a Sveti Nikola (san Nicola). Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Monastero di Morača Collegamenti esterni (EN) www.heritage.cg.yu, su heritage.cg.yu. URL consultato il 17 giugno 2009 (archiviato dall'url originale il 19 marzo 2009).
Monaster Morača

Monaster Morača – prawosławny męski klasztor w Czarnogórze, w jurysdykcji Metropolii Czarnogóry i Przymorza Serbskiego Kościoła Prawosławnego. Położony w górach, w dolinie rzeki Moračy, w gminie Kolašin. Fundatorem klasztoru był Stefan Wukanowicz Nemanicz, który wybudowano w latach 1251-1252. W tym okresie powstała główna świątynia monasterska – cerkiew Matki Bożej: budowla jednonawowa z wyraźnie wyodrębnionym przedsionkiem, kryta namiotowym dachem z bębnem. Do północnej ściany przedsionka dostawiona jest osobna kaplica św. Eliasza, zaś prezbiterium ma formę półkolistej absydy. Cerkiew należy do tzw. szkoły raszkańskiej, która nawiązuje swym stylem do architektury wczesnobizantyńskiej (V-VII w.) jak i bizantyńskiej z wieków XI-XII. Powoduje to, że w cerkwi przeplatają się motywy zarówno bizantyńskie jak i romańskie. Freski dekorujące wnętrze cerkwi wykonano w XV i XVI wieku. Jedynie malowidła w kaplicy św. Eliasza są starsze i pochodzą z okresu budowy świątyni. Najsłynniejszy fragment ukazuje proroka Eliasza karmionego przez gawrony. Kopia tego fresku znajduje się przy wejściu do nawy, po lewej stronie. W 1504 w czasie najazdu tureckiego monaster został splądrowany i spalony, odbudowano go w 1574. W 1. poł. XVII wieku powstały przechowywane obecnie w cerkwi ikony oraz ikonostas; autorami większości z nich są pop Strahinj z Budimlja, Georgije Mitrofanović oraz mistrz Kosma. Ten ostatni, mnich ze świętej Góry Athos, jest także autorem monumentalnej ikony „Żywot św. Sawy i św. Nemanji”. W 1635 wzniesiono również drugą świątynię monasterską, której patronem jest św. Mikołaj (wnętrze dekorowane freskami w XVIII w.). W monasterze działa jeszcze świątynia pod wezwaniem św. Szczepana. Cerkwie otacza kompleks ogrodów z budynkami mieszkalnymi dla mnichów. W centralnej części zespołu zabudowań znajduje się grobowiec fundatora klasztoru. W budynku konaku mieści się zaś skarbiec, w którym przechowuje się cenne ikony, ornaty i inne przedmioty obrzędowe. Znajduje się w nim także egzemplarz najstarszej drukowanej cyrylicą księgi Słowian południowych – Oktoih (Октоих) z 1493. Inny jej egzemplarz przechowywany jest w drugim ważnym monasterze czarnogórskim – w Monasterze Cetyńskim. W monasterze przechowywane są relikwie ręki św. Charłampa. Jest to znaczący ośrodek pielgrzymkowy oraz turystyczny. Według danych z 2010, w klasztorze przebywa trzech mnichów. Przypisy Bibliografia AgnieszkaA. Szymańska AgnieszkaA., Czarnogóra, Pruszków: Rewasz, 2007, ISBN 978-83-89188-60-1, OCLC 749467399 . Zwiedzanie Czarnogóry. W: Draginja Nadaždin, Maciej Niedźwiecki: Czarnogóra – Fiord na Adriatyku. Wyd. 5. Kraków: Bezdroża, 2011-07-05, s. 174-175, seria: Przewodniki Bezdroży. ISBN 978-83-7661-152-5.
Монастырь Морача

Монастырь Морача (серб. Манастир Морача) расположен в долине реки Морача в центральной части Черногории. Является одним из наиболее значимых сербских православных памятников Средневековья на Балканах. Монастырский комплекс состоит из большой церкви собора, посвященной Успению Богоматери, маленькой церкви святого Николы и нескольких строений с монашескими кельями. История Основан в 1252 году сыном сербского князя Вукана II Неманича — Стефаном, который позже был похоронен в церкви Успения Богородицы. В XV веке после набегов турок, монастырь пришёл в запустение и восстановлен лишь в конце XVI века Вучичем Вучетичем. До сегодняшнего времени сохранились фрески с ликами Богородицы и Христа; а также 11 сцен, иллюстрирующих жизнеописание пророка Ильи. Особое место занимают иконы Святого Симеона и Святого Саввы работы Козьмы. Последний слой фресок был наложен художниками школы Боки Которской. В начале XVIII века мастер Димитрий расписал церковь Успение Богоматери, а его сын закончил большую икону, изображающую жизнеописание святого Иоанна Крестителя. На протяжении всей истории монастырь Морача играл значительную роль в жизни черногорцев и сербов. В нём выносили судебные приговоры, правители страны принимали важные государственные решения, писцы переписывали книги и обучали грамоте простое население — тех, кто не умел читать и писать. Архитектура В архитектуре доминирует стиль рашской школы: однонефное сооружение из камня и внешние черты романского стиля. Простота экстерьера контрастирует с богатым внутренним убранством — фресками и иконами, которые являются одними из лучших образцов сербской и византийской настенной живописи. Галерея Туризм Монастырь Морача является довольно популярным местом среди туристов. Для посетителей здесь создана минимально необходимая инфраструктура: небольшой кемпинг и кафе. Примечания Ссылки www.heritage.cg.yu
Samostan Morača

Samostan Morača (srbsko Манастир Морача, Manastir Morača) je samostan Srbske pravoslavne cerkve v dolini reče Morače v Kolašinu v osrednji Črni gori. Ustanovil ga je Štefan Vukanović Nemanjić. Samostan je eden od najbolj znanih srednjeveških spomenikov v Črni Gori. Zgodovina Zgodovina ustanavljanja samostana je vgravirana nad zahodnim portalom samostana. Leta 1252 ga je, verjetno na svoji apanaži, ustanovil Štefan Vukanović Nemanjić, sin raškega velikega kneza Vukana Nemanjića (vladal 1190-1207) in vnuk velikega kneza Štefana Nemanje. V regiji so v tistem času vladali Nemanjići. Samostan so Turki prvič požgali leta 1505 v burnem obdobju uporništva v Črni gori. Menihi so se zatekli k Vasojevićem, plemenu v goratem severovzhodnem delu Črne Gore. Samostan je bil naslednjih sedemdeset let opuščen. V zmernem političnem ozračju, ki ga je vzpostavil Mehmed Paša Sokolović, se je leta 1574 začela in leta 1580 končala obnova samostana. Obnovo sta vodilla meniha Tomo in Mojsije, finančno pa jo je podpiralo lokalno prebivalstvo, zlasti knez Vukić Vučetić. Vuk Stefanović Karadžić, reformator srbskega jezika in zbiralec srbskih epskih pesmi, je zapisal dve pesmi, povezani z obleganjem Kolašina, v katerih Novica Cerović in Serdar Milan ob beli samostanski cerkvi v Morači pijeta vino. Julija 1944 je bilo v samostanu Morača tretje zasedanje Jugoslovanske skupščine, na katerem so komunisti Črne Gore zahtevali, da se preneha ločeno obravnavanje zaliva Boka Kotorska. Zaliv je po drugi svetovni vojni pripadel Socialistični republiki Črni Gori. Arhitektura in umetnost Zborna cerkev je velika enoladijska zgradba v raškem slogu, ki je cvetel od leta 1170 do 1300 in se razlikuje od sloga cerkva ob morju. Posvečena je Marijinemu vnebovzetju, manjša cerkev pa sv. Nikolaju. V samostanu so tudi prostori za goste in popotnike. Glavni vhod v romanskem slogu ima dvoje vrat. Razen arhitekture so zlasti pomembne samostanske freske. Na najstarejši (13. stoletje) je enajst slik iz življenja sv. Ilije. Druge freske so iz 16. stoletja in so v slabšem stanju ot prve. Na freski iz 13. stoletja so opazni poskusi njenega restavriranja po pozno-komnenskih figuralnih shemah in z arhitekturnimi motivi, podobnimi motivom v samostanu Sopoćani. Med kasnejšimi freskami sta freski Raj in Abrahamova družina in Satan na dvoglavi pošasti, ki sta del upodobitve Sodnega dne. Ddatirani sta v leto 1577-1578. Regijo je v prvi polovici 16. stoletja okupiralo Osmansko cesarstvo. Samostan in večina umetnin so bili med okupacijo poškodovani ali uničeni. Sklici
Монастир Морача

Монастир Морача (серб. Манастир Морача) — розташований в долині річки Морача в центральній частині Чорногорії. Є одним з найбільш значущих сербських православних пам'яток Середньовіччя на Балканах. Монастирський комплекс складається з великої церкви собору, присвяченій Успінню Богородиці, маленької церкви святого Миколи і декількох будівель з чернечими келіями. Історія Заснований в 1252 році сином сербського князя Вука II Неманича — Стефаном, який пізніше був похований в церкві Успіння Богородиці. У XV столітті після набігів турків, монастир прийшов в запустіння і відновлений лише в кінці XVI століття Вучич Вучетичем. До сьогоднішнього часу збереглися фрески з ликами Богородиці і Христа; а також 11 сцен, що ілюструють життєпис пророка Іллі. Особливе місце посідають ікони Святого Симеона і Святого Сави роботи Козьми. Останній шар фресок було накладено художниками школи Котора Гулф. На початку XVIII століття майстер Димитрій розписав церква Успіння Богоматері, а його син закінчив велику ікону, яка зображує життєпис святого Іоанна Хрестителя. Протягом всієї історії монастир Морача відігравав значну роль в житті чорногорців і сербів. У ньому виносили судові вироки, правителі країни приймали важливі державні рішення, писарі переписували книги і навчали грамоті просте населення — тих, хто не вмів читати і писати. Архітектура В архітектурі домінує стиль рашської школи: однонавова споруда з каменя і зовнішні риси романського стилю. Простота екстер'єру контрастує з багатим внутрішнім оздобленням — фресками і іконами, які є одними з кращих зразків сербської та візантійської настінного живопису. Галерея Туризм Монастир Морача є досить популярним місцем серед туристів. Для відвідувачів тут створена мінімально необхідна інфраструктура: невеликий кемпінг і кафе. Примітки Посилання www.heritage.cg.yu
Kučanska Mosque

Kučanska Mosque (Bosnian: Kučanska džamija) is a part of the cultural Heritage of Rožaje. It was built in 1830. by the believers of the Kučanska mahalla which is named after their area of origin, the Kuči region. It is preserved in its original form unlike some other mosques in Rožaje. The ground on which the mosque is built is given from one of the most influential persons in the history of Rožaje, Jakup ef. Kardović. Structure The structure of the mosque has a standard base used for mosques in this area and a timber gallery, roof, and minaret of wood. The wood is recorded as being borovina (pine). The mosque has gone through a number of renovations and the open gallery enclosed with glazing. Still, the most was preserved in form as it was built. See also Sultan Murat II Mosque Hfz. Abdurahman Kujević Immovable cultural property of Rožaje References External links A short movie about Kučanska Mosque
Кучанска џамија

Кучанска џамија једна је од џамија која се налази у Кучаној махали, општина Рожаје. Управа за заштиту културних добара Министарства културе Црне Горе прогласило ју је 2016. културним добром од националног значаја и интереса. Опште информације Џамија има једну накривљену дрвену мунару са стрмим кровом покривеним шиндром. Конструисана је од дрвених греда борове грађе. Приземље је укопано у земљу, а у њему су смештене абдестхана и гасулхана. Камена има на фасади, а са унутрашње стране омалтерисана је и окречена. До 1983. године имала је трем са дрвеним стубовима и оградом, као и вањским махфилом на галерији трема. На источној страни постојао је мектеб који је изгорео 1. фебруара 1870. године. Данас се на североисточној страни налази вакуфска кућа у којој су смештене мектебске учионице, канцеларије Одбора ИЗ и станови за имаме. Иако је реновирана више пута очувала је свој првобитни изглед. Данас пролази кроз процес убрзаног оштећења и пропадања. Вакуфи џамије су Закамена, шума у Кољену, ливада Закамено, зграда до џамије површине 195 м2 и пашњак у Калачима. Историјат Не зна се тачна година изградње џамије, мада се у литератури спомињу 1779, 1797, 1819. и 1830. Вероватно је саграђена у првој половини 19. века, на увакуфљеној њиви Суљаге еф. Кардовића. Име је добила по Кучанској махали у којој се налази. Смештена је на левој обали Ибра, на око 200 метара удаљености од Горње џамије што је последица тадашње племенске поделе града на Куче и Клименте. У непосредној близини џамије постојала је чаршија која је називана доњом, те је отуда у народу присутан и назив Доња џамија. После обнове Горње џамије шездесетих година 20. века, назива се и Старом џамијом. Имами Имами џамије били су : Референце
Gospa od Škrpjela

Nostra Senyora de les Roques, o Gospa od Škrpjela pronounciat [ɡɔ̌ːspa ɔd ʃkř̩pjɛla]), és un dels dos illots de la costa de Perast a la badia de Kotor, Montenegro (l'altre és l'illa de Sveti Đorđe). És una illa artificial creada per un baluard de roques i per l'enfonsament de vaixells vells i capturats carregats de roques. L'església catòlica de Nostra Senyora de les Roques (italià: Chiesa della Madonna dello Scarpello) és l'edifici més gran de l'illot; té un museu annex. També hi ha una petita botiga de regals prop de l'església i un far de navegació a l'extrem occidental de l'illot. Segons la llegenda, l'illot va ser construït al llarg dels segles per mariners locals que van mantenir un antic jurament després de trobar la icona de la Mare de Déu amb el Nen en una roca del mar el 22 de juliol de 1452. En tornar de cada viatge amb èxit, posaven una roca a la badia. Amb el pas del temps, l'illot va sorgir gradualment del mar. El costum de llençar pedres al mar és viu encara avui dia. Cada any, a la posta de sol del 22 de juliol, té lloc un esdeveniment anomenat fašinada en dialecte local, quan els residents locals agafen les seves barques i llencen pedres al mar, ampliant així la superfície de l'illa. L'església va ser renovada el 1722. Conté 68 pintures de Tripo Kokolja, un famós artista barroc del segle XVII de Perast. El seu quadre més important, de deu metres de llargada, és La mort de la Mare de Déu. També hi ha pintures d'artistes italians, i una icona (vers 1452) de Nostra Senyora de les Roques, de Lovro Dobričević de Kotor. L'església també alberga una col·lecció de tauletes votives de plata i un famós tapís votiu brodat per Jacinta Kunić-Mijović de Perast. Va trigar 25 anys a acabar-lo mentre esperava que el seu estimat vingués d'un llarg viatge i, finalment, es va quedar cega. Va utilitzar fibres daurades i plata, però cosa que fa que aquest tapís sigui tan famós és el fet que també hi brodava els seus propis cabells. Referències
Gospa od Škrpjela

Gospa od Škrpjela (v srbské cyrilici Госпа од Шкрпјела, italsky Madonna dello Scalpello) je ostrov v Boce Kotorské, v Černé Hoře. Je jedním z devíti ostrovů a jedním z nejznámějších. Ostrov je umělý, vznikl na vyvýšené části zálivu, která se nachází jen několik málo metrů pod mořskou hladinou. Nejbližším místem k ostrovu je město Perast. Ostrov byl nasypán v 15. století nedlouho poté, co bratři Moršićové uviděli na tomto místě Pannu Marii. V roce 1452 padlo rozhodnutí o vybudování pravoslavného chrámu na ostrově, který by byl bohorodičce zasvěcen. Postupem času se z malého návrší a ostrůvku vytvořil ostrov s rozlohou tři tisíce m2. Současná stavba kostela pochází z roku 1630, vznikl na základě benátského návrhu a patří k nejhodnotnějším kulturním památkám Boky kotorské. Kostel slouží pro katolické věřící (na rozdíl od původního pravoslavného). Kostel byl přebudován výrazným způsobem v letech 1720–1725. V následujících letech zde vznikl mramorový oltář s obrazem Panny ze Škrpjelu. V kostele se také nachází řada archeologických sbírek, obrazů a artefaktů života v Boce Kotorské v dřívějších staletích. V současné době se zde nachází také muzeum. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Gospa od Škrpjela na srbské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Gospa od Škrpjela na Wikimedia Commons
Gospa od Škrpjela

Gospa od Škrpjela (italienisch Madonna dello Scarpello, deutsch Maria vom Felsen bzw. vom Riff) ist eine der zwei kleinen Inseln vor der Küste von Perast in der Bucht von Kotor in Montenegro (die andere ist Sveti Đorđe). Dabei handelt es sich um eine künstliche Insel, die durch ein Bollwerk von Felsen und durch alte gesunkene Schiffe, die mit Steinen beladen waren, geschaffen wurde. Die Tradition des Felsenwerfens ist auch in heutiger Zeit noch lebendig. Jedes Jahr am 22. Juli findet das fašinada genannte Fest statt, wenn die Einheimischen Steine in das Meer werfen, um somit eine Vergrößerung der Inselfläche zu bewirken. 1452 wurde mit Gospa od Škrpjela eine erste katholische Kirche auf der Insel errichtet. Das heutige Gotteshaus stammt von 1632 und wurde 1722 erneuert und erweitert. Die beiden Inseln gehören seit 1979, ebenso wie die ganze Bucht von Kotor, zum Weltnatur- und Weltkulturerbe der UNESCO. Siehe auch Liste der Inseln in Montenegro Literatur Branko Sbutega u. Gracija Brajković: Maria vom Felsen. Perast. (Touristischer Führer). Zagreb 1988 Weblinks Der Wallfahrtsort Maria vom Riff in der Bucht von Kotor – Ein Beitrag des Kirchenhistorikers Prof. Dr. Rudolf Grulich
Our Lady of the Rocks

Our Lady of the Rocks (Montenegrin: Госпа од Шкрпјела, Gospa od Škrpjela) is one of the two islets off the coast of Perast in the Bay of Kotor, Montenegro (the other being Sveti Đorđe Island). It is an artificial island created by bulwark of rocks and by sinking old and seized ships loaded with rocks. The Catholic Church of Our Lady of the Rocks is the largest building on the islet, and has a museum attached to it. There is also a small gift shop close to the church and a navigation light at the northern end of the islet. According to legend, the islet was made over the centuries by local seamen who kept an ancient oath after finding the icon of Madonna and Child on the rock in the sea on 22 July 1452. Upon returning from each successful voyage, they laid a rock in the Bay. Over time, the islet gradually emerged from the sea. The custom of throwing rocks into the sea is alive even nowadays. Every year on the sunset of 22 July, an event called fašinada in the local dialect, when local residents take their boats and throw rocks into the sea, widening the surface of the island, takes place. The church was renovated in 1722. The museum The museum segment of the church contains 68 paintings by Tripo Kokolja, a famous 17th-century baroque artist from Perast. His most important painting, ten meters long, is The Death of the Virgin. There are also paintings by Italian artists, and an icon (circa 1452) of Our Lady of the Rocks, by Lovro Dobričević of Kotor. The museum houses large collections of votive paintings and of silver votive tablets and a famous votive tapestry embroidered by Jacinta Kunić-Mijović from Perast. It took her 25 years to finish it while waiting for her darling to return from a long journey, and eventually, she became blind. She used golden and silver fibres but what makes this tapestry so famous is the fact that she also embroidered her own hair in it. Gallery See also Natural and Culturo-Historical Region of Kotor Catholic Church in Montenegro References External links Media related to Gospa od Škrpjela at Wikimedia Commons
Gospa od Škrpjela

Gospa od Škrpjela (Nuestra Señora de las Rocas en español) es una pequeña isla artificial de 0,38 hectáreas situada en las Bocas de Kotor, Montenegro frente a la costa del pueblo de Perast. La isla es artificial, formada a partir de rocas y restos de viejos barcos hundidos trasportados por la gente. En la isla existe una tradición conocida con el nombre de Felsenwerfens que consiste en que el día 22 de julio de cada año la gente conmemora la construcción de la isla arrojando piedras al mar, lo que hace que la superficie de la isla vaya aumentando poco a poco. En la isla destaca como construcción una iglesia construida en 1632 para sustituir a la anterior, (construida en 1452) la iglesia ha sido reformada y ampliada en 1722 y en 1979 pasó a formar parte (junto con toda la bahía de Kotor) del Patrimonio de la Humanidad de la UNESCO. A pocos metros se encuentra el islote Sveti Dorde. Galería Véase también Islote Sveti Dorde Enlaces externos Prokršćanski pregalac i mecena [1]
Îlot Notre-Dame-du-Rocher

Gospa od Škrpjela (Notre Dame du Rocher ou Notre Dame des Rochers en français) est une petite île artificielle de 0,38 hectares située dans les Bouches de Kotor, au Monténégro face à la côte du village de Perast. L'île est formée à partir de roches et restes de vieux bateaux effondrés transportés par les habitants. Dans l'île existe une tradition connue sous le nom de Felsenwerfens qui consiste, le 22 juillet de chaque année, à commémorer la construction de l'île en lançant des pierres à la mer, ce qui fait que la surface de l'île va en augmentant petit à petit. Sur l'île l'église bâtie en 1632 a été réformée et élargie en 1722, et en 1979 est devenue (avec toute la baie de Kotor) site du Patrimoine de l'Humanité de l'UNESCO. À peu de distance se trouve l'îlot Sveti Dorde (îlot Saint-Georges). Galerie Références Voir aussi Articles connexes Îlot Sveti Dorde Bouches de Kotor Liens externes Prokršćanski pregalac I mecena [2] Portail du Monténégro Portail des îles