NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Nikšić

Nikšić (en montenegrino: Никшић) es una ciudad de Montenegro situada en la zona oeste del país. Es además la capital del municipio homónimo. Según el censo realizado en el año 2011 cuenta con una población de 56 970 habitantes siendo la segunda ciudad por población.​ Historia La ciudad fue fundada en el siglo IV bajo el nombre de Onogost como una fortificación militar romana en el punto de intersección de las vías que unían distintas regiones vecinas. Durante la Edad Media fue conquistada por tropas del Imperio otomano, situación en la que se mantendría hasta 1877. Su liberación supuso la llegada de nuevos colonos, y el impulso para el desarrollo urbanístico en 1883 basándose en esquemas renacentista y barrocos. Dichas obras fueron llevadas por Josip Slade bajo el mando del rey Nikola. Las tres décadas siguientes al comienzo de las obras se caracterizaron por un resurgimiento económico y social de la localidad, el desarrollo de la artesanía y el comercio y el origen de muchas instituciones culturales y educativas. Durante esos años, se levantaron los edificios más característicos de la ciudad: la iglesia ortodoxa, el castillo, una extensa red de parques y el puente Czars. Tras la Segunda Guerra Mundial, los edificios afectados fueron reconstruidos, a lo que se unió la construcción de otros nuevos. Desde la década de 1950, Nikšić ha multiplicado su tamaño por diez, y se ha convertido en uno de los centros industriales más importantes del país, así como un lugar de importante creatividad cultural y artística. Economía Nikšić es, junto a Podgorica, uno de los centros industriales más grandes de Montenegro. La acería (Nikšićka Željezara), la mina de la bauxita, la cervecería (Nikšićka Pivara), y muchas otras industrias se concentran en esta ciudad. Estas grandes industrias han luchado para sobrevivir después del derrumbamiento de la economía socialista, pero se han recuperado. El proceso de la privatización ha acabado o sigue en marcha para algunas de estas empresas. Estos gigantes de la industria no pueden emplear hoy tanta mano de obra como en la antigua república federal socialista de Yugoslavia, y la economía de Nikšić se está transformando lentamente. También Nikšić es conocida por ser una de las ciudades más peligrosas de Montenegro y el centro de la mafia de este país. Población La distribución étnica de la población del municipio de Nikšić en 2003 era la siguiente: Personas destacadas Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Nikšić. Página oficial (serbio e inglés)
Nikšić

Nikšić (cirill betűkkel Никшић) Montenegró második legnagyobb városa a főváros, Podgorica után. Fekvése A város Podgoricától 50 km-re, északnyugatra található. Nikšić „község” (Montenegró ún. községekre van felosztva) közel 80 000 lakossal és 2065 km² területtel rendelkezik, így ez a legnagyobb község az országban. Története Már a 4. században létezett itt egy település, mely az Onogost nevet viselte. Az antik város maradványai ma is láthatóak. A 17. században keletkezett a mai várostól 10 km-re az Ostrog kolostor, mely innentől fogva Montenegró egyik legfontosabb lelki központja. Szent Vazilije alapította és tevékenységének fő helyszíne volt. A város másik fontos egyházi épülete a Saborna-templom (Szent Vazilijének szentelve), melyet egy park vesz körül. Nevezetességei A város közelében három nagyobb tó - Krupać, Slano és Liverovići – található, melyek kedvelt célpontjai a kirándulóknak. A város határában áll az ország egyik legjelentősebb 19.századi mérnöki alkotása, a Cár híd. Nikšić ugyancsak híres a Nikšićko pivo-ról, a nikšić-i sörről. Népesség Híres emberek Milo Đukanović, miniszterelnök (1998-2002, 2008-) Željko Šturanović, miniszterelnök (2006-2008) Milorad Peković, labdarúgó Mirko Vučinić, labdarúgó Nina Žižić, énekesnő Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Nikšić című német Wikipédia-szócikk fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. Ez a szócikk részben vagy egészben a Nikšić című angol Wikipédia-szócikk fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. További információk Hivatalos oldal Archiválva 2018. április 25-i dátummal a Wayback Machine-ben
Nikšić

Nikšić (Montenegrijns: Никшић: Albanees: Nikshiqi) is met 61.700 inwoners na Podgorica de tweede stad van Montenegro. De stad ligt ongeveer vijftig kilometer ten noordwesten van Podgorica en is met een spoorlijn en een weg verbonden met deze stad. Nikšić ligt op 630 meter hoogte en heeft een oppervlakte van 2065 km². Al in de 4e eeuw was er hier een nederzetting, die de naam Onogost droeg. De resten van deze antieke stad zijn tegenwoordig nog te bezichtigen. In de 12e eeuw ontstond het klooster Ostrog, ongeveer 10 km ten zuidoosten van Nikšić. Het Ostrogklooster werd opgericht door de Heilige Vasilije en geldt daarom als het belangrijkste geestelijke centrum van Montenegro. In Nikšić zelf bevindt zich de Sabornakerk, die eveneens aan de Heilige Vasilije gewijd is. Rondom de stad bevinden zich drie meren, Krupać, Slano en Liverovići, die geliefd zijn als reisdoel. De stad is ook de thuishaven van het Nikšićko-bier. Sport FK Sutjeska Nikšić is een voetbalclub uit Nikšić en werd meermaals landskampioen van Montenegro. Het eveneens uit Nikšić afkomstige FK Čelik won in 2012 de Montenegrijnse voetbalbeker. Geboren in Nikšić Milo Đukanović (1962), president van Montenegro (1998–2002, 2018–2023) Željko Petrović (1965), voetballer Vukašin Poleksić (1982), voetballer Mirko Vučinić (1983), voetballer Nick Delpopolo (1989), Amerikaans judoka Nina Žižić (1985), zangeres Filip Vučić (1995), zanger Vasilije Adžić (2006), voetballer
Nikšić

Nikšić (cyr. Никшић) – miasto w Czarnogórze, siedziba gminy Nikšić. W 2011 roku liczyło 56 970 mieszkańców. Jest drugim pod względem ludności miastem kraju. Położone około 50 km na północ od stolicy kraju Podgoricy. Słynie z przemysłu drzewnego i jednej z najbardziej znanych na obszarze byłej Jugosławii marki piwa o nazwie Nikšićko Pivo. Pobliski monaster Ostrog stanowi jedno z najświętszych miejsc Serbskiej Cerkwi Prawosławnej. W mieście znajduje się też Wydział Humanistyczny Uniwersytetu Czarnogóry. W mieście rozwinął się przemysł drzewny, metalowy oraz spożywczy. W mieście jest stacja kolejowa Nikšić. Ludzie związani z Nikšiciem Andrija Delibašić, czarnogórski piłkarz Bojan Dubljević, czarnogórski koszykarz Milo Đukanović, czterokrotnie premier Czarnogóry oraz prezydent Czarnogóry w latach 1998–2002 i 2018–2023 Zdravko Krivokapić, czarnogórski polityk Sonja Milatović, czarnogórski poetka i polityczka Željko Petrović, czarnogórski trener piłkarski Silvija Popović, serbska siatkarka Zdravko Radulović, czarnogórski koszykarz Željko Šturanović, czarnogórski polityk Mirko Vučinić, czarnogórski piłkarz Filip Vujanović, w latach 1998–2002 premier Czarnogóry oraz prezydent Czarnogóry w latach 2003–2018 Sport FK Sutjeska Nikšić FK Čelik Nikšić Przypisy
Nikšić

Nikšić (chirilic: Никшић) este un oraș din Muntenegru, reședința comunei cu același nume și al doilea oraș din țară ca populație. În 2003, avea o populație de 58.212 locuitori. Demografie Clima Personalități născute aici Stanislava Staša Zajović (n. 1953), feministă și activistă pentru pace. Referințe Legături externe Official site Arhivat în 18 decembrie 2014, la Wayback Machine. (Montenegrin and English)
Nikšić

Nikšić je drugo največje mesto po številu prebivalstva v Črni gori. Po podatkih popisa iz decembra 2023 ima občina Nikšić 65.705 prebivalcev, samo mesto pa okoli 32.000 prebivalcev. Nikšić kot občina je po površini največja (15 % površine) v državi. Leži ob rekah Zeti in Bistrici. Demografija Viri in opombe Zunanje povezave
Nikšić

Nikšić (Никшић) är en ort i kommunen Nikšić i Montenegro. Folkmängden i centralorten uppgick till 57 278 invånare vid folkräkningen 2011. Hela kommunen hade 72 824 invånare 2011, på en yta av 2 065 kvadratkilometer. En majoritet av invånarna är montenegriner. Staden grundlades på 300-talet under namnet Onogost. I Nikšić ligger bland annat Montenegros största bryggeri, som tillverkar ölet Nikšić Pivo. Källor
Никшич

Ни́кшич (чорн. Nikšić/Никшић) — місто в Чорногорії, адміністративний центр муніципалітету. Населення — 58 212 осіб (2003). Історія Засноване у IV столітті як римський військовий табір під назвою Андерба (лат. Castrum Anderba). Після заселення регіону слов'янами на початку VII століття місто змінило назву на Оногошт. Після османського завоювання турки збудували на місці середньовічної цитаделі фортецю, що отримала назву Бедем (з чорногорської — «мур», «вал»). В XVII сторіччі Никшич був перетворений на центр Захумської митрополії, яку очолив владика Василь (майбутній святий Василь Острозький). Але під тиском османської влади митрополит змушений був перебратися до гірського монастиря Острог. У 1877 році, коли Чорногорією правив Нікола I Петрович, османці були вигнані і Нікшича було звільнено. Це привабило нових поселенців і дало новий імпульс розвитку міста (тоді він уже називався Никшич). У 1883 році було складено план розвитку Никшича, який почав реалізовувати архітектор-містобудівник Йосип Сладе з Трогіра. В місті з'явилися широкі вулиці, що променями розходилися на північ і схід, та торговельна площа у французькому стилі. Прикрасами міста став князівський палац, кафедральний собор Василя Острозького (його звели російським коштом та за російським проєктом) та Царський міст. Перші три десятиліття після складання плану характеризуються зростанням міського виробництва та торгівлі, появою у місті різних культурних та освітніх організацій. Під час другої світової війни місто зазнало великих руйнувань внаслідок бомбардувань американської авіації — за закликом місцевого руху опору. Натомість після війни місто було оновлено та реконструйовано, з'єднано залізницею з Подгорицею, а завдяки будівництву великого металургійного комбінату стало одним із важливих промислових центрів Чорногорії. Відомі уродженці Мірко Вучинич — чорногорський футболіст, півзахисник, нападник збірної Чорногорії та клубу «Ювентус». Мілорад Гайович (1974) — чорногорський боксер та кікбоксер, призер чемпіонату Європи серед аматорів. Міло Джуканович — колишній прем'єр-міністр Чорногорії (з 29 лютого 2008 до 21 грудня 2010 р.). Ніна Жижич — співачка, учасниця «Євробачення — 2013» від Чорногорії. Сташа Зайович — чорногорська феміністка, пацифістка та публіцистка. Радміла Мілянич — чорногорська гандболістка, олімпійська медалістка (срібло, Лондон 2012). Стеван Караджич — сербський баскетболіст і тренер. Міста-побратими Примітки
Hridsko jezero

Hridsko jezero (alb. Liqeni i Hridit) – jezioro w Czarnogórze, najwyżej położone jezioro Prokletija (Gór Północnoalbańskich) i całej Czarnogóry. Akwen znajduje się na wysokości 1970 m n.p.m. i leży po północno-zachodniej stronie Gór Północnoalbańskich. Ma 300 metrów długości, 160 metrów szerokości, a latem jest głęboki na około 5 metrów. Otoczony jest skalistymi szczytami górskimi: Hridski Krš (2358 m n.p.m.) i Krš Bogićevica (2374 m n.p.m.). W Czarnogórze skalista skała nazywana jest „hrid”. Jezioro jest położone w zróżnicowanym krajobrazie, pośród wysokich sosen i atrakcyjnych widokowo formacji skalnych. Akwen bywa potocznie nazywany Jeziorem Szczęścia, ponieważ według legendy został stworzony przez bogów jako kąpielisko dla wróżek, oddalone od ludzkiego wzroku. Albańska nazwa (Liqeni i Zanave) oznacza dosłownie „Jezioro Wróżek”. Łowisko na jeziorze pozostaje w gestii organizacji łowieckiej „Hridsko jezero-Plav”. Przypisy
Hridsko jezero

Hridsko jezero je jedno od najljepših jezera u Crnoj Gori. Hridsko jezero ili "jezero sreće" nalazi se na sjeverozapadnoj strani Prokletija, na skoro 2000m nadmorske visine. Narodno vjerovanje je da kupanje u bistroj vodi Hridskog jezera donosi zdravlje i sreću u braku. Takođe se veruje da pri odlasku, uz misao na željeno, neki komad nakita valja (za sreću) baciti u jezero. Od Plava do Hridskog jezera može se doći putem, ali je bolje poslednju etapu prepješačiti, jer snjegovi prilično oštete šumski put. Njegova dužina je oko 300 metara, širina oko 160. Ljeti je duboko oko pet metara, a u ostalom dijelu godine znatno više zbog padavina i otapanja snijega. Zimi, prekriva ga debeli sloj leda.
Црква светог Ђорђа (Бешка горица)

Црква светог Ђорђа се налази на острву Горица (Бешка, Брезовица) на Скадарском језеру, у Црној Гори. Помена о ктитору нема. Сматра се да је подигнута у последње двије деценије XIV вијека. Претпоставља се да је њен ктитор био Ђурађ II Страцимировић Балшић (имењак светитеља коме је и намијенио). Није искључена могућност да је подигла и његова жена Јелена ћерка кнеза Лазара. Међутим, она је у близини овог храма, на истом острву, сазидала нови храм, своју надгробну цркву (св. Богородице) око 1441 - 1442. године. По смрти свог другог мужа, великог хумског војводе Сандаља Хранића, 1435. године, Јелена се враћа у Зету, која је била у саставу Српске деспотовине. Са црквом св. Ђорђа сређује имовинске односе и дарује је сасудима и књигама. У свом тестаменту, она каже: „ ... и цркве светога Георгија у Горице, дадох олово, купив за 60 дукат, да се покрије црква, и опште да им се да за мајсторе 30 дукат“, што указује на то да је преузела обимну обнову цркве. Изглед Црква св. Ђорђа је дугачка и доста ниска, а изведена је споља притесаним каменом. Начин зидања упућује на умјетника, вјероватно са Приморја, не посебно даровитог. Основица је неправилна, односи величина несразмјерни и композиција без складности. Камен је небрижљиво сложен у неправилним редовима. Црква је наглашена високим и масивним звоником на преслицу. Основа је ближа црквама Моравске школе, а кубе почива на неуобичајено истуреним пиластрима и ослања се на полукалоте бочних апсида. На припрати је свод готичког стила. Тамбур кубета је и споља округао, као код свих сачуваних цркава на Скадарском језеру (из тог времена). У близини овог храма, на педесет метара удаљености, крајем XIV вијека је подигнут конак, као четвороугаона спратна грађевина. Види још Манастир Бешка Литература Група аутора: Историја црне Горе, књига 2 , том 2.- Подгорица, 1970.
Palača Bujović

Palača Bujović je palača peraškog bratstva (kazade) Bujović. Nalazi se na samome ulazu u Perast iz smjera Risna. Smatra ju se najljepšom baroknom palačom u Boki kotorskoj. Palaču su u znak zahvalnosti za junaštvo u ratu protiv Turaka (1684-1699) mletačke vlasti podignule gradskom kapetanu Vicku Bujoviću. O zahvalnosti Mlečana svjedoči i nekoliko natpisa na latinskom jeziku koji se nalaze na fasadi. Građevinu je potkraj 17. st. podignuo mletački arhitekt Giovanni Battista Fonte. Iako je riječ o baroknoj građevini, u njezinoj su osnovi renesansna obilježja: pet arkada monumentalnog trijema i smiren sklad pet balkona. Barokna su obilježja izraženija u širokoj plastici spomenutih arkada, u balustradama i dekorativnim pojedinostima. Danas se u njoj nalazi Muzej grada Perasta. Zgrada je skladna, trijem monumentalan i spada u jedne od najljepših baroknih palača u Dalmaciji. Fonta je nacrte za palaču napravio 1693. godine, a palača je sagrađena 1694. godine. Na palači se nalazi više natpisa s imenima braće i grb bratstva Stojšićâ, koji je istodobno bio grb obitelji Bujovića. Fontino ime nalazi se u latinskom zapisu na vanjskom zidu. Mletačka Republika darovala je palaču pomorcu i ratniku Vicku Bujoviću. Na zadnjem je dijelu palače za potrebe muzeja grada Perasta dozidan aneks. Galerija Izvori Vanjske poveznice (crnogorski) Muzej grada Perasta Arhivirana inačica izvorne stranice od 23. lipnja 2015. (Wayback Machine) O palati: Palata Bujović
Palača Smekja

Palača Smekja (Smekija, Smecchia, u narodu Smeća) je palača peraškog bratstva (kazade) Smekja. Nalazi se u priobalnom dijelu središta Perasta. Ova trokatna palača dominira gradskim središtem. Riječ je o najvećoj palači u Boki kotorskoj. Treći je kat palače sužen i tip je proširene vidionice. Na drugom i trećem katu su balkoni s balustradom. Palača je sagrađena 1764. godine. U vrijeme izgradnje palače obitelj Smekja doživjela je vrhunac kada je član obitelji Petar Smekja uspostavio veze između Mletaka i baltičkih zemalja. Današnja namjena palače Smeća je stambena. Izvori Vanjske poveznice (srpski) Veroljub Trifunović Veroljub Trifunović: Perast - gospodar luka: 47: Smekija
Palata Smekija

Palata Smekija (Smekija, Smecchia, u narodu Smeća) je palata peraškog bratstva (kazade) Smekja. Nalazi se u priobalnom dijelu središta Perasta. Ova trospratna palata dominira gradskim središtem. Riječ je o najvećoj palati u Boki kotorskoj. Treći sprat palate je sužen i tip je proširene vidionice. Na drugom i trećem spratu su balkoni s balustradom. Palata je sagrađena 1764. godine. U vrijeme izgradnje palate porodica Smekja doživjela je vrhunac kada je član porodice Petar Smekja uspostavio veze između Mletaka i baltičkih zemalja. Današnja namjena palat je stambena. Reference Spoljašnje veze Veroljub Trifunović Veroljub Trifunović: Perast - gospodar luka: 47: Smekija
Palača Zmajević

Palača Zmajević je palača peraškog bratstva (kazade) Zmajević. Nalazi se u središnjem dijelu Perasta, na povišenom mjestu iznad obale. Jedna je od najznamenitijih peraških građevina. Palaču je 1664. godine dao podići barski nadbiskup Andrija Zmajević, a među Peraštanima to barokno zdanje poznato je još kao »biskupija«. Tijekom 17. i 18. st. palača je pripadala najpoznatijoj peraškoj obitelji Zmajević. Palača je već duže vrijeme u vrlo lošem stanju i traži temeljitu obnovu. U novije vrijeme prodana je jednom poslovnom čovjeku od kojeg se očekivalo da će ju obnoviti u skladu s izvornim izgledom. Međutim, prilikom prvih građevinskih radova u njezinoj unutrašnjosti u potpunosti su uništene iznimno vrijedne Kokoljine freske iz 17. stoljeća. Nakon toga daljnji su radovi zabranjeni, a palača prekrivena ceradom svjedoči o ljudskom nemaru za kulturne spomenike. Današnja namjena palače Zmajević je stambena. Izvori
Crkva sv. Nikole u Perastu

Crkva sv. Nikole je rimokatolička crkva u Perastu. U današnjem obliku sagrađena je 1616. Građena je od korčulanskoga kamena, s lijepim renesansnim pročeljem. Na pročelju se nalazi natpis o pobjedi Peraštana nad Turcima 1654. Riječ je o jednobrodnoj crkvi u čijoj se unutrašnjosti nalaze klesarska djela korčulanskih majstora i vrijedne slike Tripe Kokolje. U njezinoj riznici, koja je danas muzej, čuvaju se mnogi vrijedni darovi. U crkvi se nalazilo središte bratovštine pomoraca. Uz crkvu se nalazi zvonik iz 1691., visok 55 m. Prema povjesničarima umjetnosti zvonik je najljepši primjer raščlanjenog tipa zvonika s piramidalnim završetkom na Jadranu. Barokni zvonik župne crkve od korčulanskoga je kamena. Projektirao ga je mletački arhitekt Giuseppe Beati, a radove je izveo hrvatski graditelj Ivan Krstitelj Škarpa. Peraštani su bili poznati kao čuvari glavne ratne zastave Mletačke Republike Sv. Križa. Zastavnici su se zvali gonfalonijeri i pravo čuvati tu zastavu na admiralskom brodu Republike imali su od prve polovice 15. st. pripadnici 12 peraških bratstava (kazada). Nakon što je Napoleon ukinuo Mletačku Republiku 1797. godine, Peraštani su svečano ukopali u crkvi sv. Nikole zastavu Sv. Marka obilježavajući i na taj način prestanak gotovo četiristoljetne mletačke vlasti. Uočavajući kako je stara župna crkva prema moru postavljena u smjeru istok-zapad, umjesto sjever-jug, Peraštani su u zamahu prosperiteta odlučili zidati novu crkvu. U nadžupskom arhivu crkve čuvaju se zapisi Tripa Smeće i obiteljski arhiv obitelji Bronza. Crkva je sjeverno od Pjace. Zapadno od Pjace je Kuća Vijeća u kojoj su zborovali plemstvo i Univerza. Na istoku od Pjace je Mala pjaca. U blizini je Balota, velika kamena kugla koja je oznaka podjela grada na Penčiće i na Luku. Uz crkvu sv. Nikole je vezan stari peraški običaj Mađ. Ranog jutra svakog 1. svibnja Peraštani kite stablo mladog hrasta kao znak veselja radi početka najljepšeg proljetnog mjeseca. Prema običaju posljednji mladoženja iz mjesta bere stablo hrasta i postavlja ga na središnji trg, to jest ispred ove crkve. Mještani okićuju stablo bočicama mlijeka, vina, suhim kolačima i raznobojnim trakama. Posljednji oženjeni podiže ga uz zvuke tamburica. Potom mještani i gosti zajedno obilaze mjesto uz zvuke tamburica i pjesmu te nakon toga skupa ulaze u ugostiteljski objekt na bijelu kavu sa suhim kolačima – koromanima. Stara i nova crkva su na ovim lokacijama: č.z.141/1 i 142/2 (središte Perasta) i č.z. 87 (Penčići, kod zaraslih zidina). Neki Crnogorci su u vrijeme Petra I Petrovića Njegoša ukrali zvono s crkve u Perastu zbog čega im je neko vrijeme bio zabranjen pristup pazaru u Kotoru. Sveti Nikola se osobito štuje na primorju jer je zaštitnik putnika na vodama. Zato su mu posvećeno brojne crkve i kod katolika i pravoslavaca. Jedna od manjih pravoslavnih crkava sv. Nikole je i Crkvica sv. Nikole na hridi kod Krimovice. Galerija Izvori Vanjske poveznice
Sint-Niklaaskerk (Perast)

De Sint-Niklaaskerk is de grootste kerk in de oude stad Perast bij de Baai van Kotor in Montenegro. De kerk is gelegen aan het centrale plein en beschikt over een grote klokkentoren. De apsis is naar het zuidoosten gericht. Geschiedenis De kerk verkreeg haar huidige uiterlijk in 1616, vermoedelijk na het uitbouwen van een vroegere kerk uit 1564. In 1699 vonden herstelwerkzaamheden plaats. Naast de oude Sint-Niklaaskerk bevindt zich aan de achterzijde een onvoltooide kerk naar ontwerp van de Venetiaanse architect Giuseppe Beati. Van deze kerk werden alleen de apsis en de sacristie afgebouwd. Tussen 1740 en 1800 werd volop aan deze tweede kerk gewerkt, maar als gevolg van de napoleontische oorlogen werden de werkzaamheden onderbroken – en niet meer hervat. Hierdoor vormen oude en onvoltooide kerk vandaag de dag een geheel. Naast de kerk werd in 1691 een klokkentoren gebouwd in opdracht van Ivan Skarpa. De toren is 55 meter hoog en voor de bouw ervan werden 50.000 dukaten uitgegeven. Hoewel het bouwwerk werd gemaakt in de barokke periode, heeft de klokkentoren kenmerken van zowel de romaanse als renaissance bouwstijlen. De grote klok werd in 1713 geschonken door Andreas Zmajevic, aartsbisschop van Bar. De klok werd gegoten in Venetië en in 1730 geïnstalleerd. Twee kleinere klokken werden daar in 1797 bijgevoegd. Fotogalerij