NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Porto Montenegro

Porto Montenegro — марина в городе Тиват в Черногории, на берегу Которского залива. Самая большая марина для яхт в мире по размеру и вместимости. Комплексный проект категории «люкс» с развитой инфраструктурой, не имеющий аналогов в Адриатике, а в Европе существует всего несколько подобных проектов. Фактически проект задуман как маленький город, где есть все необходимые объекты для отдыха, проживания владельцев яхт и любителей яхт-спорта. Марина рассчитана на 620—630 яхт-мест, в том числе на 150 супер-яхт (более 150 м в длину). Стоимость проекта оценивается в сумму более чем 1 миллиард долларов США. История развития проекта началась в 2006 году по инициативе канадского бизнесмена Питера Мунка. В формировании инвестиционного пула проекта также участвовали Джейкоб и Натаниэль Ротшильд, Энтони Мунк, Бернар Арно и Шандор Демьян. Красота Которской бухты, отличные условия для яхтинга и близость аэропорта г. Тиват сделали эту местность идеальной для расположения яхт-марины. Кроме того, в Тивате работает верфь, где можно заказать строительство яхты. Инфраструктура марины включает широкий спектр объектов, в том числе роскошные отели, конференц-центр, спорткомплекс, арт-галерею, музей, рестораны, бары и бутики. Около 10 000 м² выделяется под ретейл: жители и гости марины смогут прогуливаться по торговым улицам. Проект предусматривает строительство гольф-поля на 18 лунок. Марина расположена недалеко от учебного центра морской подготовки, где можно пройти инженерные курсы, изучить основы профессии моряка, правила оказания медицинской помощи и поведения на воде. Реализация проекта предусматривает наличие жилых апартаментов. С лета 2010 года Porto Montenegro является официальным портом для въезда, однако строительство порта еще продолжается. Некоторые владельцы яхт уже забронировали места для стоянки своих судов. При марине действует музей «Собрание морского наследия». Примечания Ссылки www.portomontenegro.com
Porto Montenegro

Porto Montenegro je luksuzna marina za jahte i nautičko naselje koje se nalazi u Tivtu. Predstavlja jednu od najluksuznijih marina na Jadranu. U kompleksu se nalazi marina (450 vezova za jahte dužine od 12 do 250 metara), rezidencije, poslovni prostori, Hotel "Regent Porto Montenegro" sa 5 zvjezdica, Zbirka pomorskog nasleđa sa vrijednim muzejskim eksponatima, smještena u rekonstruisanoj zgradi nekada Austrougarske pilane, Jaht klub, Međunarodna škola "Knightsbridge School International Montenegro". Istorija Konstrukcija je izvršena na mjestu nekadašnjeg Mornaričko-tehničkog remontnog zavoda "Sava Kovačević" poznatijeg u narodu kao Arsenal. Ovo atraktivno mjesto je dato na javnu aukciju u 2006. godini i kupljeno je od strane Kanađanina Pitera Manka. Od 2016. godine projekat prelazi u vlasništvo Investment Corporation of Dubai (ICD). Marina Marina Porto Montenegro nalazi se u Bokokotorskom zalivu najvećem zalivu Jadranskog mora (87 km²). Nakon posljednjeg proširenja, marina može da primi jahte do 250m dužine. Trenutni kapacitet marine je 450 vezova, sa ukupno 850 planiranih do završetka projekta, od čega će 311 biti posebno za superjahte. Marina Porto Montenegro odlikovana je: ACREW „Najbolja marina za superjahte na svijetu“, “TYHA Platinum Marina Award”, “5 Gold Anchor Platinum” i TYHA “Clean Marina accreditation”. U sklopu marine nalaze se: sportski klub, jedriličarski klub i klub za posadu. GPS lokacija Marine Porto Montenegro: 42˚26.03’N 018˚41.33’E Rezidencije i hoteli Naselje Porto Montenegro izgrađeno je u stilu tradicionalnih crnogorskih gradova, stanovi u naselju su različitog tipa: studio apartman, jednosoban stan, dvosoban stan, trosoban stan i penthaus smješteni u individualno projektovanim zgradama, visine do 5 spratova. Prvi dio projekta nazvan “Južno naselje” završen je 2020. godine i sastoji se od 7 zgrada (Teuta, Zeta, Ozana, Milena, Tara, Ksenija i Elena) kapaciteta 230 rezidencija, Regent Pool Club (Aqua i Baia) kapaciteta 129 rezidencija i Hotela Regent Porto Montenegro kapaciteta 86 soba. Sledeći dio projekta je “Boka Place” novo naselje koje je trenutno u procesu izgradnje, završetak projekta se očekuje 2024. godine. Po završetku projekta naselje će raspolagati sa 69 privatnih rezidencija i 144 rezidencije kojima će upravljati hotel Siro. Prodavnice i restorani Maloprodajni objekti Porto Montenegro kombinuju domaće proizvode i međunarodne brendove. Prodavnice su grupisane u zonama sa dizajnerskim modnim buticima raspoređenim oko “Venice Square”. Trenutno postoji preko 3.500 kvadratnih metara maloprodajnog prostora sa kafićima i restoranima koji nude italijansku, mediteransku, meksičku, kinesku kuhinju. Takođe naselje raspolaže pekarom, bankom, supermarketom, frizerskim salonom i spa centrom, brokerima za jahte i pomorskim uslugama. Spoljašnje veze Portomontenegro.com
Letiště Ćemovsko polje

Letiště Podgorica – Ćemovsko Polje (černohorsky: Аеродром Подгорица – Ћемовско Поље) je malé, staré vojenské letiště v černohorské metropoli Podgorice. Před otevřením mezinárodního podgorického letiště Golubovci to bylo jediné letiště ve městě, a to především pro vojenské využití, a vydrželo i bombardování Podgorice během druhé světové války. Během této války to bylo jedno z nejvytíženějších letišť v Jugoslávii. Je to jedno ze čtyř černohorských letišť se zpevněnou dráhou. Jelikož má letiště ranvej o délce pouhých 800 metrů, není možné, aby na něm přistávala větší letadla. Je proto jen centrálním letištěm místních parašutistických organizací a klubů. Letiště leží v části Podgorice, která se jmenuje Stari aerodrom (doslova Staré letiště) a je tak místními většinou nazýváno. Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Letiště Ćemovsko polje na Wikimedia Commons
Špiro Mugoša Airport

Špiro Mugoša Airport (Montenegrin: Aerodrom Špiro Mugoša), also known as Ćemovsko Polje Airport (Montenegrin: Aerodrom Ćemovsko Polje), is a general aviation airport, located in Ćemovsko polje, on the eastern edge of Podgorica urban area. During World War II, Podgorica airfield was used by the occupying Axis powers, making it a target for devastating Allied bombings in 1943 and 1944. It was a sole airfield serving Podgorica until Podgorica Airport was opened in 1961. Airport initially featured a single grass runway, while paved 800 m × 22 m (2,625 ft × 72 ft) runway was constructed in 1994. Aero Clubs Špiro Mugosa and Krila Podgorice are based at the airport, frequently hosting parachuting, gliding, and other air sports events. See also Airports of Montenegro References (in Serbian) AERODROMI u PDF formatu "ICAO Location Indicators by State" (PDF). International Civil Aviation Organization. 17 September 2010. Archived from the original (PDF) on 25 March 2019. Retrieved 25 March 2020. "Airports in Montenegro". Great Circle Mapper. – IATA and ICAO codes "Airports in Montenegro". fallingrain.com. – IATA, ICAO and DAFIF codes
Port lotniczy Ćemovsko Polje

Port lotniczy Ćemovsko Polje – lotnisko zlokalizowane w Ćemovsko Polje, koło Podgoricy w Czarnogórze. Jest szóstym co do wielkości portem lotniczym w tym kraju. Jest używany do celów sportowych. Bibliografia Informacje o porcie na stronie FallingRain. [dostęp 2010-04-19].
Шпиро Мугоша (аэропорт)

Аэропорт «Шпиро Мугоша» (серб. и черног. Аеродром Шпиро Мугоша / Aerodrom Špiro Mugoša), также известный под названием аэропорт «Чемовско Поле» (серб. и черног. Аеродром Ћемовско Поље / Aerodrom Ćemovsko Polje) (ИКАО: LYPO) — небольшой аэропорт гражданского назначения, находящийся в Черногории около её столицы, Подгорицы. История В течение XX века аэродром Чемовско Поле был долгое время единственным аэродромом Подгорицы и использовался только для военных целей. В ходе Второй мировой войны аэродром был разрушен в результате бомбардировок. Позже ему присвоили имя Шпиро Мугоши, Народного героя Югославии. Официальное открытие аэропорта для гражданского пользования состоялось в 1994 году. Аэропорт имени Шпиро Мугоши является одним из семи аэродромов страны и входит также в число пяти аэродромов с асфальтовым покрытием ВПП. После строительства аэропорта Подгорицы в 1960-е годы аэропорт Чемовско Поле был переоборудован для нужд авиации общего назначения, поскольку взлётная полоса длиной 800 м не могла обслуживать крупные самолёты. В настоящее время аэропорт используют аэроклубы «Шпиро Мугоша» (серб. и черног. Aero Klub Špiro Mugoša) и «Крила Подгорице» (серб. и черног. Aero Klub Krila Podgorice), которые предлагают услуи прыжков с парашютом, глайдинг и различные виды спорта в качестве времяпрепровождения и предметов обучения. Аэродром оборудован двумя взлётными полосами. Примечания Ссылки AERODROMI u PDF formatu (серб.) ICAO Location Indicators by State (англ.). Международная организация гражданской авиации (17 сентября 2010). Podgorica. Aerodrom] (серб.). modli.rs. Архивировано 15 апреля 2021 года.
Аеродром Шпиро Мугоша

Аеродром Шпиро Мугоша, познат и као Аеродром Ћемовско Поље, је аеродром опште сврхе, који се налази на Ћемовском пољу, на источној ивици градског подручја Подгорице. Током Другог свјетског рата, аеродром су користиле окупационе снаге Сила Осовине, што га је учинило метом разорних савезничких бомбардовања 1943. и 1944. године. Био је то једини аеродром који је опслуживао Подгорицу све до отварања Аеродрома Подгорица 1961. године. Аеродром је првобитно имао једну травнату писту, док је асфалтирана писта димензија 800m x 22m изграђена 1994. године. Аеро клубови Шпиро Мугоша и Крила Подгорице налазе се на аеродрому и често су домаћини падобранских, једриличарских и других догађаја из области спортског ваздухопловства. Историја Године 1928, када је почео ваздушни саобраћај у Краљевини Срба, Хрвата и Словенаца, отпочет је процес "трасирања" односно успостављања мреже саобраћајних линија. Авионом Потез 29, којим је управљао пилот Тадија Сондермајер, кренуло се из Београда правцем Београд-Скопље-Подгорица-Мостар-Сарајево-Београд. 29. маја 1928. године, авион је полетио из Скопља према Подгорици, гдје је свечано дочекан на Аеродрому Ћемовско поље. 5. маја 1930. године, у 10 сати и 45 минута, на овај аеродром је слетио први путнички авион, што уједно представља и прво слетање путничког авиона у Црној Гори. Према писањима београдских новинара који су били међу путницима, на аеродрому се окупило више хиљада грађана Подгорице и околних села, међу којима је био и предсједник општине Подгорица, који је пилоту Сондермајеру поклонио црногорску народну ношњу. Црногорска штампа Слободна мисао је написала сљедеће: ...путнички авион пошао је из Београда у 7 часова. У Сарајеву је био у 8 часова и 33 минута. Послије одмора од пола часа аероплан је кренуо из Сарајева за Подгорицу гдје је стигао у 10 часова и 45 минута. Аероплан се спустио на саму пољану више Старе Вароши...Друштво „Бранко” отпјевало је химну, а затим је гостима приређен банкет у хотелу „Империјал”. Аероплан ће ићи два пута недјељно: понедјељком и четвртком, а цијена је 850 динара. У јуну 1934. године, на аеродрому је одржан први аеромитинг, који је окупио више од 10 000 грађана из читаве Црне Горе. У програму је учествовало 7 авиона бомбардера и 3 ловачка авиона Југословенског краљевског ратног ваздухопловства, као и неколико школских авиона. За вријеме Другог свјетског рата, аеродром је коришћен за потребе Луфтвафеа, због чега је претрпио тешка оштећења приликом разорних савезничких бомбардовања Подгорице 1943. и 1944. године. Име Аеродром Шпиро Мугоша је добио име након Другог свјетског рата, по народном хероју Југославије, Шпиру Мугоши, Подгоричанину рођеном 1904. године који је погинуо у сукобу са усташама у Купресу 1942. године. Насеље у Подгорици изграђено у близини аеродрома, носи назив Стари аеродром. Види још Аеродром Подгорица Аеродром Тиват Референце
Аеропорт Шпіро Мугоша

Аеропорт Шпіро Мугоша (чорногорська та сербська кирилиця: Aerodrom Špiro Mugoša / Aerodrom Špiro Mugoša), також відомий як аеропорт Чемовське поле (Aerodrom Ćemovsko Polje / Ћемовсько Поље) — це невеликий аеропорт поблизу столиці Чорногорії — Подгориці, який був відкритий у 1994 році. Аеропорт лежить у частині Подгориці, яка називається Старий аеропорт, і здебільшого так аеропорт називають місцеві жителі. Він розміщений за два кілометри від залізничної станції Подгориця та за п'ять кілометрів від міжнародного аеропорту Голубовці. Аеропорт Шпіро Мугоша знаходиться на висоті 62 метри над рівнем моря. Це шостий за величиною аеропорт у цій країні. Використовується в спортивних та тренувальних цілях. Клімат вологий і субтропічний. Середня температура — 15 ° C. Найтеплішим місяцем є липень при 29 ° C, а найхолоднішим січень при 3 ° C. Середня кількість опадів становить 2431 міліметр за рік. Найвологіший місяць — січень з дощем 325 міліметрів, а найвологіший серпень — 57 міліметрів. Історія До відкриття в Подгориці міжнародного Аеропорту Голубовці летовище Чемовське Поле було єдиним у місті. Його використовували головним чином для військового призначення. Аеропорт був один з найжвавіших аеропортів Югославії. Він витримав сильні бомбардування під час нальотів на Подгорицю під час Другої світової війни. Аеропорт був офіційно відкритий у 1994 році з вимощеною злітно-посадковою смугою. Це один із п'яти чорногорських аеропортів, де встановлена брукована злітно-посадкова смуга. Після війни аеропорт був відбудований у 1960-х роках. На аеродромі є ангар 60 х 20 м, з площею 1200 кв. м і він має злітно-посадкову смугу з асфальтовим покриттям, з довжиною тільки 800 м і шириною 23 м, а також паралельну смугу з травою, з довжиною 1000 метрів і шириною 40 м. Тому він не може обслуговувати великі літаки. Однак його поле відповідає потребам авіації загального призначення. Зараз його використовують аероклуби, що організовують стрибки з парашутом, польоти планерів та інші види повітряних видів спорту. Примітки Посилання Аеропорт Чемовське Поле [Архівовано 15 квітня 2021 у Wayback Machine.]
Тврђава Врмац

Тврђава Врмац је некадашње утврђење Аустроугарског царства које се налази на јужном крају планине Врмац у близини Тивта у Црној Гори. Основана 1860. године, садашња грађевина изграђена је између 1894. и 1897. године, а деловала је током Првог светског рата, када је била жестоко бомбардована од стране Црногораца. Поправљена је и разоружана пред крај рата и напуштен је након периода окупације од стране југословенских трупа. Данас је једно од најбоље очуваних аустроугарских утврђења на подручју Боке Которске. Позадина изградње Најјужнији део Аустроугарског царства обухватао је подручје Боке которске, коју је царство користило као велику поморску базу са центром у граду Котору (тада познатом као „Катаро”). Залеђе иза залива контролисала је независна кнежевина (касније краљевина) Црна Гора, која је контролисала планине источно од Котора. Аустроугари су се суочили са значајним проблемима у држању територије, јер су Црногорци и њихови руски савезници тежили да преузму контролу над заливом, а аустријска власт није била опште прихваћена од стране становника тог подручја. Две озбиљне побуне подигло је српско племе Кривошије који је настањивало истичне бокове планине Орјен изнад Рисна. Године 1869. племе је поразио аустроугарску војску послату да угуши њихову побуну и замало заузело тврђаву. Аустријанци су одговорили на устанак изградњом низа утврђења око Бока которске и на стратешким тачкама даље у унутрашњости, те јачањем или поновном изградњом постојећих тврђава, укључујући и тврђаву на Врмцу. Положај тврђаве Тврђава Врмац се налази на Врмцу, кречњачком гребену који се уздиже на 785 метара и дели унутрашњи и спољашњи део Боке Которске. Гледа на Котор на истоку, на превој Троице који води ка Котору на југу и на долину Жупе на западу. До тврђаве се долази војним путем који су изградили Аустроугари који иде преко врха гребена од Троице до Горње Ластве у општини Тиват, или кривудавом стазом која води уз планину од Муа, предграђа Котора. Њен положај је изабран да може да подржи ободну тврђаву Горажду са друге стране превоја Троице и Шкаљарску батерију на југу. Од 1909. године подржава га и утврда Траште која се налази на брдима изнад равнице Тиватског поља на западу. Локација је веома стратешка, али је била подложна артиљеријском нападу са висова планине Ловћен са друге стране Бококоторског залива. У једној аустријској публикацији из 1870. коментарише се да „централни положај утврђења обезбеђује поседовање читаве Боке Которске. Овде су смештајне зграде и магацини. Направљене су цистерне, депои, болнице, одбрамбене касарне и утврђења, који чине овај положај истински неосвојивим замком у стени...“ Међутим, у њему је отворено напоменуто да је аустријска контрола над Боком Которском била слаба: „Не треба се заваравати о тврдњи да контролишемо читаву Боку, окружени непоузданим становништвом која неометано гравитира ка Црној Гори, наше трупе у Боки биће ограничене на утврђена места и област коју контролишу њихови топови у тренутку када се руски бродови појаве у Јадранском мору.“ Референце
Никшич

Никшич (на сръбски: Никшић или Nikšić) е град в западната част на Черна гора. Населението на града наброява 56 970 жители (по данни от 2011 г.). Никшич се намира в едноименното поле, в подножието на планината Требеса. Градът е административен център на община Никшич (население 75 282), която е най-голямата по площ община в Черна гора. Никшич е вторият по големина град в страната след столицата Подгорица и е важен индустриален, културен и образователен център в Черна гора. История Още през IV век на мястото на днешния Никшич възниква римска военна крепост Анагастум. През идните столетия многократно е разрушаван, обновяван и доизграждан. По време на Средновековието градът носи името Оногощ и е център на жупа. С нашествието на османците Никшич се превръща във важно укрепено селище. По време на османската власт градът и областта са в състава на т.нар. Стара Херцеговина. Поради ограниченото пространство на града, обусловено от градските стени, разрастващото се население започва да се заселва извън градската цитадела в Никшичкото поле. Освобождението на областта от турците през 1877 година става предпоставка за по-добро развитие на Никшич. Така през 1883 година е приет първият регулационен план на града, който представлява осмислена концепция на добре урбанизирана градска структура, осъществена по модела на ренесансово-бароковото виждане за идеалните градове. Този план е изработен от инженер Йосип Сладе по поръка на крал Никола. Благодарение на Плана Сладе са изградени и някои от забележителните сгради в Никшич – Съборната църква, двореца на крал Никола, парков комплекс, Царев мост и други. След края на Втората световна война Никшич нараства десетократно и става един от промишлените центрове на Черна гора и главен културен и образователен център. Население Никшич е център на община Никшич, чието население през 2003 година наброява 75 282 души, а в града живеят 58 212 жители. Изменение на населението на град Никшич през годините: 3 март 1981 г. – 50 399 3 март 1991 г. – 56 141 1 ноември 2003 г. – 58 212 Етнически групи (1991): черногорци (88,17%) сърби (5,71%) мюсюлмани по националност (2,03%) цигани (1,07%) Етнически групи (2003): черногорци (62,64%) сърби (26,74%) Личности Родени Весна Змиянац, певица Джорджие Четкович, футболист Желко Петрович, футболист Желко Щуранович, политик Здравко Кривокапич, политик и професор Мирко Вучинич, футболист Мило Джуканович, политик Миломир Милянич, музикант Нина Жижич, певица Стефан Николич, футболист Вижте също Стара Херцеговина Източници Външни препратки Официален сайт на община Никшич Архив на оригинала от 2007-02-14 в Wayback Machine. Photo-Montenegro.com
Nikšić

Nikšić (en ciríl·lic Никшић, pronunciació AFI [nîkʃit͡ɕ]) és amb 58.200 habitants la segona ciutat més gran de Montenegro, superada només per Podgorica. La ciutat se situa aproximadament 50 km al nord-oest de la capital i està unida amb aquesta per una carretera i una línia fèrria, tancada de moment a causa de treballs de modernització. El municipi de Niksi té 76.700 habitants i abasta una superfície de 2.065 km². És així, actualment, el municipi més gran, quant a superfície, de Montenegro. Ja al segle iv hi havia aquí un assentament urbà, que rebia el nom d'Onogost. Les restes d'aquesta ciutat antiga encara són visibles avui. Al segle xvii sorgí el Monestir d'Ostrog, aproximadament 10 km al sud-est de Nikšić; el monestir era un lloc d'adoració de Sant Basili d'Ostrog (o Vasilije), les restes del qual són enterrades allà, i és considerat per això el centre espiritual més important de Montenegro. A la mateixa Nikšić es troba l'església de Saborna, que igualment està dedicada a Sant Basili; està envoltada d'un parc. Al voltant de la ciutat hi ha tres llacs, Krupa, Slano i Liverovii, que són llocs importants per anar d'excursió. La ciutat és també la llar de la fàbrica de cervesa Trebjesa, a més de ser la seu de la Facultat de Filosofia i Educació de la Universitat de Montenegro. Personalitats De Nikšić procedeixen els primers ministres montenegrins Milo Đukanović i Željko Šturanović, així com els futbolistes Milorad Peković i Mirko Vučinić. Referències Enllaços externs Nikšić - Lloc web oficial (serbi)
Nikšić

Nikšić er en by i Montenegro med 56.970 indbyggere (2011). Den gamle gotiske by Anagastum opstod i det 4. århundrede som romersk militærfort på stedet, hvor de vigtigste veje mødtes. Igennem århundreder blev stedet ødelagt og genopbygget og skiftede udseende og herskere. Stedet var et aktivt fort indtil tyrkernes ankomst. Med tiden blev pladsen indenfor bymuren trang for alle dem, som søgte tilflugt her, og bebyggelse udenfor bymuren blev påbegyndt, og hermed opstod de første småbebyggelser udenfor, dvs. starten på dagens by. Byens udvikling er forbundet med fortet, selvom der i dalen eksisterede en lille romersk bebyggelse Anderba, som forsvandt sporløst, og om hvis beliggenhed der ikke findes nogen nøjagtige kilder. Med befrielsen fra tyrkerne i 1877 kom der nye indbyggere, nye impulser, og et nyt ønske for et nyt Montenegro. Dette ønske kom til live med den første byplan i 1883 som var udfærdiget af ingeniør Josip Slade på befaling af Kong Nikola. Efter verdenskrigene genopbyggedes de ødelagte huse og især efter den 2. verdenskrig er byen vokset til ti gange den størrelse, den havde før krigene, og byen er blevet et industricentrum i Montenegro. Kildeangivelser Der er for få eller ingen kildehenvisninger i denne artikel, hvilket er et problem. Du kan hjælpe ved at angive troværdige kilder til de påstande, som fremføres i artiklen.