NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Lac Šas

Le lac Šas est un lac monténégrin situé sur le territoire de la municipalité d'Ulcinj. Il fait partie du bassin hydrologique du fleuve Buna. Le lac Šas est un lac situé au nord-est d'Ulcinj, près du village de Šas, à Monténégro. Il est bordé géographiquement par Briska Gora (Mali et Brisë) au sud-ouest, Fraskanjelsko Polje (Këneta et Fraskanjellit) à l'est, Ambulsko Brdo (Mali i Amullit) et Šasko Brdo (Mali i Shasit) au nord-est et Brisko Polje ( Fusha e Brisë) au nord-ouest. Géopolitiquement, Briska Gora se trouve au sud-ouest du lac Šas, Fraskanjel à l'est et Ambula et Šas au nord-est. La superficie de ce lac est de 5,5 km2, il mesure 3,2 km de long et 1,5 km de large. La profondeur maximale est de 7,8 m. La rive du lac est d'environ 8,6 km. Dénominations Ce lac est nommé Liqeni i Shasit par les albanais, Šasko Jezero par les monténégrins, et peut être désigné comme аско езеро, Šasko Blato / аско лато) Il est également parfois dénommé petit lac Scutari, car il possède la même flore et faune que le Lac de Shkodra (dont la taille est cependant beaucoup plus grande. Écologie Faune Le lac est un point d'étape pour la migration aviaire, et dans les mois chaud il est peuplé d'un grand nombre d'espèces d'oiseaux. Il est bien connu des ornithologues, qui viennent notamment y étudier ou observer des espèces migratrices telles que : Source de la traduction (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Lake Šas » (voir la liste des auteurs). Voir aussi Articles connexes Lac de Shkodra (ou Lac Scutari) Parc national du lac de Skadar Liens externes Portail du Monténégro Portail des lacs et cours d'eau Portail des lacs et cours d'eau
Šasko jezero

Šasko jezero (cyr. Шаско језеро, alb. Liqeni i Shasit) – jezioro na terenie gminy Ulcinj, na południu Czarnogóry, w pobliżu granicy z Albanią. Jezioro znajduje pomiędzy dwoma pasmami wzgórz ciągnących się z południowego wschodu na północny zachód. Zajmuje powierzchnię 360 ha, a jego maksymalna głębokość wynosi 7,8 m. Odpływ wody zapewnia jednokilometrowy kanał prowadzący do rzeki Buny. Przypisy
Шаско

Шаско (Ша́сское о́зеро) — ледниковое озеро в восточной части Черногории, второе по величине в стране после Скадарского озера. Названо по расположенному поблизости древнему городу Шас (Свач). Площадь водной поверхности озера составляет около 3,7 км², но во время половодья может увеличиваться до 5,5 км². Шасское озеро находится в 10 км к северо-востоку от города Улцинь в горной котловине, высота над уровнем моря составляет 1 метр. На северном и восточном берегах озера имеются густые заросли камышей, которые служат убежищем более чем 200 видам перелетных птиц. В воде озера встречаются более 20 видов рыб. Примечания
Шаско језеро

Шаско језеро је језеро у Црној Гори близу Улциња. Количина воде у језеру варира током мјесеци, па површине језера износи до 5,5 km² и дубине до 8 m. Језеро је криптодепресија. Шаско језеро је значајно сезонско станиште птица селица. На његовој обали се налазе рушевине старог града Свача (Шаса).
Жабляк

Жабляк (на сръбски: Жабљак или Žabljak) е град в северната част на Черна гора. Население Жабляк е административен център на едноименната община, чието население наброява 5785 души (2003), а в града живеят 1723 (2011) жители. Изменение на населението на град Жабляк през годините: 3 март, 1981 – 1379 3 март, 1991 – 1853 1 ноември, 2003 – 1937 Етнически групи (1991): черногорци (91,07%) сърби (7,33%) Етнически групи (2003): сърби (50,26%) черногорци (43,03%) Галерия Вижте също Стара Херцеговина Външни препратки Официална страница на Жабляк Архив на оригинала от 2009-12-16 в Wayback Machine. DurmitorАрхив на оригинала от 2007-05-28 в Wayback Machine.
Žabljak

Žabljak je město ležící na severu Černé Hory. Žijí v něm necelé 2000 obyvatel. Město je situováno uprostřed náhorní plošiny pohoří Durmitor, které je přírodní památkou UNESCO a národním parkem. Jeho střed se nachází v nadmořské výšce kolem 1450 m n. m. Historie Historicky první jméno dali okolí současného města Slované. Díky blízkému zdroji pitné vody se oblast jmenovala Varezina voda (Варезина вода). Později bylo město přejmenováno na Hanovi. Současné jméno pochází z roku 1870, kdy zde byla postavena škola, kostel a kapitánský domek. Během Balkánských válek byla většina původních staveb zničena. K jedné z mála dochovaných staveb patří například kostel sv. Preobraženje z roku 1862, postavený jako památka na počest vítězství Černohorského knížectví nad Osmanskou říší. Později zde bylo zřízeno město Žabljak s obchody, kavárnami apod. V roce 1880 se stal Žabljak obchodním městem a sídlem stejnojmenné opštiny. Před první světovou válkou byl Žabljak typickým horským městečkem. Díky typické architektuře a kráse okolní přírody se místo stalo významným centrem pro turisty nejen z Jugoslávského království, ale také třeba z Itálie (díky úzkým vazbám mezi Itálií a Černou Horou). Během druhé světové války bylo město vypáleno, avšak hned po válce bylo znovu vystavěno a stalo se černohorským centrem zimních sportů. Obyvatelstvo Žabljak je administrativním centrem stejnojmenné opštiny, která má 4 204 obyvatel. Samotné město má 1 937 obyvatel a je to největší sídlo v opštině. Obyvatelstvo města Žabljak 3. března 1981 – 1379 3. března 1991 – 1853 1. listopadu 2003 –1937 Etnické složení (sčítání lidu 1991) Černohorci – 91,07 % Srbové – 7,33 % Etnické složení (sčítání lidu 2003) Srbové – 50,26 % Černohorci – 43,03 % Turistika Město je významným turistickým centrem, a to hlavně v oblasti letních a zimních sportů. Nejlepšími sportovními aktivitami v okolí jsou lyžování, snowboarding, rafting, horolezectví nebo pěší turistika. V okolním horském masivu Durmitor je mj. 18 ledovcových jezer, nejznámějším je Crno jezero nedaleko města. Doprava Hlavním problémem Žabljaku je špatná dopravní infrastruktura, která ale v posledních letech prochází mnoha rekonstrukcemi (přibývají nové silnice, i díky fondům rozvoje EU). Hlavní spojení je přes silnici E65, která spojuje Žabljak s Podgoricou. Město má své vlastní letiště, které je ovšem používáno jen pro modelářské a zřídka také kaskadérské kluby. Nejbližší užívané letiště je mezinárodní letiště Golubovci v Podgorice vzdálené 170 km, ze kterého lítají pravidelné linky nejen do Evropy. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Žabljak na Wikimedia Commons Oficiální WEB stránky opštiny Žabljak na stránkách Durmitoru Visit-montenegro.com Archivováno 20. 3. 2007 na Wayback Machine. Photo-montenegro.com
Žabljak (Montenegro)

Žabljak (kyrillisch Жабљак) ist eine Kleinstadt im Zentrum des Durmitor-Nationalparks in Montenegro. Die Stadt hat etwa 2000 Einwohner und ist als touristisches Zentrum ein beliebter Ausgangspunkt für Exkursionen und Ausflüge ins Gebirge. Die Stadt liegt auf einer Höhe von 1456 m. i. J. und ist damit die höchstgelegene Montenegros. Sie ist der Sitz der Gemeinde Žabljak mit etwa 3600 Einwohnern. Geschichte Im Zweiten Weltkrieg wurde Žabljak vollständig zerstört und danach wieder völlig neu aufgebaut. Bevölkerung Zur Volkszählung von 2011 hatte die Gemeinde Žabljak 3569 Einwohner, von denen sich 1800 (50,43 %) als Montenegriner und 1474 (41,3 %) als Serben bezeichneten. 215 Einwohner (6,02 %) wollten sich keiner Gruppe zuordnen. Tourismus Vor allem im Hochsommer bietet die Landschaft rund um den Ort Touristen aus den tieferen Regionen Montenegros willkommene Abkühlung. Im Winter bietet das Skigebiet rund um den Savin Kuk auch anspruchsvolle Abfahrtpisten. Persönlichkeiten Aleksandar Grbović (* 2003), Skilangläufer Milan Roćen (* 1950), Politiker und Diplomat, von 2006 bis 2012 Außenminister der Republik Montenegro Jelena Vujičić (* 2001), Skirennläuferin Weblinks
Žabljak

Žabljak (in montenegrino cirillico: Жабљак) è una città del nord del Montenegro ed ha una popolazione di 1 937 abitanti (dati del 2003). Žabljak è il capoluogo del comune omonimo, che conta 4 204 abitanti ed è uno dei meno popolati del Montenegro; il 46% della popolazione è concentrata nel capoluogo, che è uno dei meno popolosi del paese, mentre nessun'altra località supera il migliaio di abitanti. Storia Durante la Seconda guerra mondiale Žabljak venne completamente distrutta. La città fu quindi interamente ricostruita. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Žabljak Collegamenti esterni (CNR) Sito ufficiale, su zabljak.me. (EN) Žabljak, su Enciclopedia Britannica, Encyclopædia Britannica, Inc.
Žabljak (Montenegro)

Žabljak (Montenegrijns: Жабљак; Albanees: Zhabjak) is een Montenegrijnse gemeente. Žabljak telt 3.569 inwoners, waarvan er 1.723 in de hoofdplaats wonen. Het centrum van Žabljak ligt op 1452 m hoogte en is daarmee de hoogstgelegen gemeente van Montenegro. Žabljak ligt aan de voet van het Durmitor gebergte en wordt omringd door 23 bergtoppen van meer dan 2200 meter hoogte, met 18 bergmeren. Žabljak is de ecologische hoofdstad van Montenegro. De inwoners van Žabljak en de nabijgelegen dorpen houden zich met name bezig met landbouw, veeteelt, bosbouw, houtbewerking en toerisme. Volgens de legende heeft ze haar naam te danken aan kikkers (in het Servisch Žaba) die je ieder voorjaar luidkeels hoort kwaken als het smeltwater zijn weg door het dorp vindt. Žabljak ligt nabij het Nationaal Park Durmitor, dat op de Werelderfgoedlijst van UNESCO staat. In Žabljak bevinden zich ook twee als werelderfgoed erkende necropolissen met middeleeuwse stećci-grafstenen. Demografie De gemeente Žabljak telt 3.569 inwoners (volkstelling van 2011), hetgeen 0,6% van de Montenegrijnse bevolking is. De gemeente heeft een urbanisatiegraad van 48,3%. De gemeente heeft te maken met een intensieve leegloop van de bevolking, vooral op het platteland. Etniciteit De Montenegrijnen vormen de grootste bevolkingsgroep in Žabljak (1.800 mensen, ofwel 50%), gevolgd door Serviërs (1.474 mensen, ofwel 41%). Religie De bevolking bestaat hoofdzakelijk uit aanhangers van de Servisch-Orthodoxe Kerk (94%).
Žabljak

Žabljak (cyr. Жабљак) – miasto w Czarnogórze, siedziba gminy Žabljak. W 2023 roku liczyło 3002 mieszkańców. Leży w północnej części kraju, u podnóża Durmitoru, będącego częścią Gór Dynarskich. Jest najwyżej położonym miastem w południowo-wschodniej części Europy (1456 m n.p.m.). Miejscowa gospodarka oparta jest na turystyce (w pobliżu znajdują się Crno jezero i Kanion Tary oraz ośrodek narciarski). Przypisy
Žabljak

Žabljak (Жабљак) este un oraș din Muntenegru, reședință a comunei Žabljak. Demografie Clima Geografie Cea mai mare parte a masivului Durmitor se află în comuna Žabljak. Lacul Negru, un lac glaciar situat pe masivul Durmitor la o altitudine de 1.416 m, se află la 3 km distanță de orașul Žabljak. Referințe Legături externe Tourism information Arhivat în 9 august 2018, la Wayback Machine. Official homepage[nefuncțională – arhivă]
Жабљак

Жабљак је град и сједиште истоимене општине у Црној Гори. Према попису из 2011. било је 1.723 становника. Име Први словенски назив овог мјеста био је Варезина вода. То је због извора питке воде око којег се насеље и формирало. Касније је добио нови назив Ханови и у њему су се одмарали трговачки каравани. Име Жабљак потиче потиче од жаба које живе на локалитету Отоке и најављују прољеће сваке године. Званично је добио име 1870. године када је и постао дио Књажевине Црне Горе. Тада је и започета изградња цркве Св. Преображења. Општински одбор је 1935. одлучио да се место зове Александров-град, по почившем краљу. Природне одлике Жабљак је насеље које се налази у подножју планине Дурмитор, са највишом надморском висином на Балкану, на око 1.450 метара у самом центру града. Oкружују га 23 планинска врха висине од преко 2.300 метара надморске висине. Подземни водоток између Жабљачке ријеке и извора Бијелих врела, у кањону Таре, природна је ријеткост. Овај водоток протиче испод корита Таре, а извире са њене друге стране. Демографија У насељу Жабљак живи 1.420 пунолетних становника, а просечна старост становништва износи 35,3 година (34,7 код мушкараца и 35,8 код жена). У насељу има 579 домаћинстава, а просечан број чланова по домаћинству је 2,97. Становништво у овом насељу веома је хетерогено, а у последња три пописа, примећен је пораст у броју становника. Познате личности Јелена Шаулић, учитељица, борац, учесница Топличког устанка и комита у Црној Гори током Првог Свјетског Рата Душан Обрадовић, народни херој Југославије Јован Ћоровић, народни херој Југославије Веселин Шљиванчанин, официр Југословенске Народне Армије и Војске Југославије, један од команданата српских снага у бици за Вуковар (1992) Милан Роћен, црногорски политичар, дипломата и политиколог Владимир Шипчић, српски четнички командант, предводио групу четника у борбама још 12 година након Другог Свјетског Рата Божидар Жугић, поручник Југословенске војске, учесник Априлског рата и носилац Златне медаље за храброст "Милош Обилић" Партнерски градови Жабљак је побратимљен са сљедећим градовима: Сујнинг, Кина Врњачка Бања, Србија Делнице, Хрватска Галерија Референце Спољашње везе Званични веб-сајт Туристичка организација Жабљак
Žabljak, Montenegro

Žabljak (albanska: Zhabjaku, serbiska: Жабљак) är en kommunhuvudort i Montenegro. Den ligger i kommunen Opština Žabljak, i den norra delen av landet. Žabljak ligger 1 448 meter över havet och antalet invånare är 1 937. Terrängen runt Žabljak är kuperad söderut, men norrut är den bergig. Omgivningarna runt Žabljak är en mosaik av jordbruksmark och naturlig växtlighet. Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Žabljak.
Жабляк

Жа́бляк (чорн. Жабљак/Žabljak) — місто в Чорногорії, адміністративний центр муніципалітету. Населення — 1937 (2003). Саме місто розташоване поруч з гірським масивом Дурмітор на висоті 1456 м, що робить його найвисокорозташованішим поселенням на Балканах. Історія Перша слов'янська назва цього місця була «Варезина вода», ймовірно через джерела питної води, що б'ють неподалік. Пізніше місто було перейменовано в «Ганови», або (спочатку) «Анови», через те, що тут відпочивали каравани. Сьогоднішня назва виникла в 1870 році, коли були одночасно закладені школа й церква. Однак майже всі початкові споруди були знищені в ході Балканських воєн. Залишилося тільки будівля старої церкви Святого Преображення, побудована в 1862 р. на знак перемоги в битві проти турків. Незабаром після цього Жабляк отримав статус міста, було відкрито декілька магазинів та кафе. Таким чином в 1880-і роки Жабляк став центром торгівлі, перетворившись в адміністративний центр регіону. До Другої світової війни Жабляк був маленькім містом з типовою архітектурою гірського поселення. Унікальна природа цих місць притягувала туристів з Королівства Югославії та з-за кордону, особливо з Італії. У ході Другої світової війни Жабляк був спалений дощенту. Після війни місто відродилося і стало центром зимових видів спорту Чорногорії. Населення Жабляк є адміністративним центром муніципалітету Жабляк, населення якого становить 4204 осіб. У самому місті живе 1937 осіб, і в цьому регіоні поселень більшого розміру немає. Туризм Жабляк — це центр гірського туризму Чорногорії. Вся територія гірського масиву Дурмітор охороняється як національний парк і надає гарні можливості займатися літнім та зимовим гірським туризмом. Лижний спорт, сноубординг — сніг на Дурміторі лежить 120 днів на рік. Кращі схили — Savin kuk, Štuoc та Javorovača. Рафтинг — другий за величиною в світі каньйон (глибина до 1,3 км) річки Тара, занесений у список Світової спадщини ЮНЕСКО. Рафтинг по Тарі є одним з найпопулярніших видів туризму в Чорногорії. Альпінізм — схили масиву Дурмітор добре підходять для цього виду спорту. Пішохідний туризм — навколо міста Жабляк є безліч непоганих пішохідних маршрутів. Одним з основних місць паломництва туристів є 18 льодовикових озер. Найбільше, найгарніше і найближче до Жабляка озеро — Чорне озеро (Crno jezero).
Stazione di Virpazar

La stazione di Virpazar (Вирпазар) è una stazione ferroviaria della città di Antivari in Montenegro, che serve la località Virpazar ed è ubicata sulla linea Belgrado-Antivari. Dati ferroviari La stazione presenta tre binari di cui solo due utilizzati per il servizio viaggiatori e per le coincidenze. Movimento passeggeri e ferroviario Nella stazione fermano i treni locali diretti a Podgorica e Antivari. Il movimento passeggeri è buono solo nei mesi estivi. Servizi Nella stazione c'è un servizio di informazioni, ma non una biglietteria. Voci correlate Jugoslovenske Železnice Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su stazione di Virpazar Collegamenti esterni ZCG, su zcg-prevoz.me. URL consultato il 17 agosto 2012 (archiviato dall'url originale il 5 settembre 2012).
Железничка станица Вирпазар

Железничка станица Вирпазар је једна од железничких станица на прузи Београд—Бар. Налази се насељу Вирпазар у општини Бар. Пруга се наставља у једном смеру ка Сутомору и у другом према Зети. Железничка станица Вирпазар састоји се из 4 колосека. Повезивање линија Пруга Београд—Бар Види још Жељезнички превоз Црне Горе Референце
Klášter Dajbabe

Klášter Dajbabe (srbsky v cyrilici Манастир Дајбабе, v latince Manastir Dajbabe) je pravoslavný klášter Srbské pravoslavné církve, který se nachází v Černé Hoře, jižně od hlavního města Podgorica, na úpatí vrcholu Dajbabe (známého též díky televizní věži). Klášter byl založen na místě jeskyně na svahu hory a jeho hlavní kostel byl zasvěcen nanebevzetí přesvaté Bohorodice v roce 1897. Původně mniši pobývali v samotné jeskyni, kterou později rozšířili do současného areálu. Nejprve byly přistavěny jednotlivé kaple. Historicky zde byli pokřtěni černohorští panovníci. V okolí kláštera se nachází park, areál kláštera obklopuje les. Zakladatel kláštera, Simeon Dajbabski, pracoval na freskách v interiéru areálu až do své smrti v roce 1941. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Klášter Dajbabe na Wikimedia Commons
Dajbabe Monastery

The Dajbabe Monastery (Serbian: Манастир Дајбабе, romanized: Manastir Dajbabe) is a Serbian Orthodox monastery in Podgorica, Montenegro. It is located in a cave on Dajbabe Hill, which raises above Zeta valley. The Dajbabe Monastery was founded in 1897 and dedicated to the Assumption of the Theotokos. In the beginning, only the space of the cave was used as a sanctuary, with the plan to be expanded later with chapels. The visible part of the church is situated outside the cave, depicting a spacious entrance porch with two belfries. The Dajbabe Monastery also possesses a reliquary with the relics of St. Simeon Dajbabe. See also List of Serbian monasteries References
Monaster Dajbabe

Monaster Dajbabe – męski klasztor prawosławny w Podgoricy. Klasztor położony jest na wzgórzu Lubovic, w odległości 4 kilometrów od centrum Podgoricy. Został założony w 1897 jako pustelnia z cerkwią Zaśnięcia Matki Bożej w jaskini w skale, która została następnie powiększona; w jej najbliższym sąsiedztwie wzniesiono dodatkowy budynek sakralny z dwiema wieżami-dzwonnicami. W okresie międzywojennym mnich Symeon (Popović), założyciel klasztoru, wykonał we wnętrzu jaskini zespół fresków. W 1999 monaster został uszkodzony w czasie bombardowania Serbii i Czarnogóry przez siły NATO. W 2010 przebywał w nim jeden mnich. Przypisy Bibliografia AgnieszkaA. Szymańska AgnieszkaA., Czarnogóra, Pruszków: Rewasz, 2007, ISBN 978-83-89188-60-1, OCLC 749467399 .
Монастырь Дайбабе

Монастырь Дайбабе (серб. Манастир Даjбабе) — православный монастырь в Черногории, в 4 км от Подгорицы. Монастырская церковь посвящена Успению Богородицы. Монастырь отличается необычностью расположения, будучи вкопанным в землю и имея в горе небольшую систему пещер и источник воды. Основателем и первым настоятелем монастыря был преподобный Симеон Дайбабский (в миру Савва Попович) (1854 — 1 апреля 1941 г.), постриженник Киево-Печерской лавры. Его мощи находятся в монастыре. Монастырь был основан в 1897 г. на месте, где пастух Петко (потом — иеромонах Платон) увидел чудесное видение. Согласно легенде: Однажды в монастырь Острог пришел Петко Ивезич, бедный крестьянин из села Дайбабе. Он рассказал отцу Симеону о видении, которое было ему не во сне, а наяву, в 1890 году. В безлюдном месте Петко увидел человека, одетого в расшитое золотом облачение и с шапкой, на которой был изображен крест. Этот человек сказал: «Я не злой дух, как ты думаешь. Я святой, но меня здесь закопали от турок. Я был владыкой этого края и учеником великого святого… Хочу, чтобы ты построил мне монастырь». На это Петко, который был сиротой, ответил: «Я беден, отче». — «Богатый и не нужен. Нашлось бы желание. Построй сначала маленькую церковку». Отец Симеон понял, что речь идет об ученике святителя Саввы Сербского, чьи мощи монахи спрятали от турок, чтобы те не осквернили святыню, как, увы, бывало в сербской истории времен османского ига, однако сам Петко, рассказывая о видении, не знал об этой истории, ибо она была известна только образованным людям. Преподобный Симеон решил помочь юноше в исполнении воли святого. Этот замысел благословил митрополит и одобрил черногорский король Николай I. По рассказам старожилов, в монастырских пещерах еще до основания монастыря были христианские изображения, возможно, еще первых веков христианства, когда христианские службы проходили в катакомбах. Настоятели 1897—1941 Симеон Дайбабский 2008—2013 Лука (Анич), архимандрит (1959 — †8.2.2013) 2013 — наст. время Даниил (Ишматов), архимандрит (1962) Примечания Ссылки Страница монастыря на сайте Черногорско-приморской митрополии. Дайбабский монастырь. Новоустраиваемый монастырь в Черногории (Из поездки в Черногорию летом 1898 г.). М., 1899. Фотографии новооснованного монастыря, 1898 г.
Манастир Дајбабе

Манастир Дајбабе је православни манастир у близини села по коме је добио име, код Подгорице, на путу за Бар. Припада Митрополији црногорско-приморској Српске православне цркве. Историја Манастирска црква посвећена је Успенију Пресвете Богородице. Необичног је положаја и унутрашњег распореда (укопан под земљу). Као простор за цркву је кориштен природни облик пећине. Касније је пећина проширивана, да би се добио облик основе цркве, са помоћним капелама. Једини видљив део цркве је изван пећине и то је пространи улазни трем са два звоника. Подигнут је 1897. године на основу чудесног виђења које је имао чобанин Петко (потоњи јеромонах Платон). Оснивач и први настојатељ ове породице био је преподобни Симеон Поповић († 1941). Чобанин Петко је пронашао Симеона и испричао му причу о томе како му се, док је чувао овце приказао светитељ из доба Светог Саве и рекао му да се његове мошти налазе у близини Дајбабске горе скривене у пећини и да нађе неког монаха коме ће да исприча то. Кад су отишли на то место, у пећини су заиста постојала два гроба. Потом је чобанин отишао до Острога и поверио се монаху Симеону који се лично уверио у чобанинову причу. Тад Симеон сели у пећину и почиње да копа тунел кроз пећину и ствара светилиште. Све до своје смрти радио је на осликавању унутрашњости цркве, прилагођавајући сцене природном облику пећине. У цркви се налазе руска плаштаница из 11. века и икона Богородице Јерусалимске коју је према предању 1915. године у манастир донео јеромонах Сергеј из Скопља и оставио је на чување, као и мошти Светог Симеона. Старешине манастира Види још Списак манастира Српске православне цркве Референце Спољашње везе Манастир Дајбабе на youtube [1]