NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Мост Морачица

Мост Морачица је највећи појединачни објекат на приоритетној деоници од Подгорице до Колашина на новом ауто-путу Бар-Бољаре у Црној Гори. Мост је висок 175 метара (од дна корита Мораче до коловоза 205 м), широк 23,4 метра и дуг 960 метара. Димензије основе централног стуба су 33×26 метара. Мост Морачица гради инвеститор овог пројекта, кинеска корпорација за путеве и мостове (China Road and Bridge Corporation - CRBC), која урадила главни пројекат, док је главни пројектант идејног пројекта, Младен Улићевић. Мост Морачица је до сада највиши изграђени мост на просторима некадашње Југославије. Локација Мост Морачица део је првог црногорског ауто-пута Бар-Бољаре, који ће спајати црногорску луку Бар са границом Црне Горе и Србије. Налази се на приоритетној деоници Смоковац - Увач - Матешево, дугачке 41 километар, која спаја Подгорицу и Колашин. Око 15 км је удаљен од центра Подгорице и премошћује кањон реке Мораче. Изградња Изградња деонице Смоковац - Увач - Матешево почела је 11. маја 2015, а изградња моста крајем маја 2016. године. Радови на спајању сегмената распонске конструкције окончани су почетком октобра 2019. Крајњи рок за изградњу ове деонице аутопута је 30. септембар 2020. године. На овој деоници ће, осим Морачице, бити изграђено још 19 мостова. Инвестиција је вредна 70 милиона евра. У мост је уграђено 100.000 метара кубних бетона, 15.000 тона арматуре и 2.000 тона каблова. Детаљи изградње моста Карактеристике Мост Морачица је круна новог црногорског аутопута Бар-Бољаре и највећи појединачни објекат на првој деоници која ће спајати Подгорицу и Колашин. Изградњом ове деонице време трајања путовања између ова два града скраћено је са 90 на 50 минута. Висок је 175 метара (од дна корита Мораче до коловоза 205 м), широк 23,4 метра и дуг 960 метара. Конструкцију носи пет стубова, а димензије основе централног стуба су 33×26 метара. На свих пет стубова моста изливено је од 10 до 12 метара распонске конструкције са обе стране. Изливање је рађено у сегментима дужине од 2,5 до 4 метра. За изливање једног сегмента распонске конструкције радницима је требало 10 до 12 дана. Мост је пројектован за максималну брзину ветра од 30 метара у секунди и осим класичне пешачке ограде и еластичне ограде за возила имаће и ограду за заштиту од ветра, висине 3,8 метара. Референце
Музей морского наследия

Музей морского наследия (черног. Zbirka pomorskog naslijeđa) находится в Тивате (Черногория), на территории яхтенной марины Porto Montenegro. Музей расположен в реконструированном здании лесопильного цеха бывшего Морского Арсенала — изначально судоремонтной базы военно-морских сил Австро-Венгрии, а затем последовательно королевской и социалистической Югославии и Черногории. В собрании музея можно увидеть корабельное оборудование, портовые механизмы и различные исторические реликвии (например, рукописные дневники черногорской принцессы Ксении). Во дворе музея установлены две отреставрированные оригинальные югославские подводные лодки, которые можно посетить: П-821 типа «Херой» (1968) и П-912 типа «Уна» (1984). Галерея См. также Porto Montenegro Ссылки Музей на туристическом сайте Тивата Обзор посещения музея
Bar railway station

Bar railway station (Montenegrin: Жељезничка станица Бар, romanized: Željeznička stanica Bar) is a railway station located in Bar, Montenegro. History The decision to build the railway connection between Belgrade and Bar was made in 1952 as a national project of the Socialist Federal Republic of Yugoslavia. However, the construction was passed to the constituent Republics, SR Serbia and SR Montenegro, to build on their own sections. The Podgorica – Bar section was completed in 1959, with the construction works concluded on 27 November 1975 by joining the railway tracks south of Kolašin. The railway was opened on 28 May 1976 by President Josip Broz Tito and First Lady Jovanka Broz. Electrification was completed at the end of 1977. Services It is one of 52 scheduled stops on the Belgrade–Bar railway and the main southern terminal (freight trains continue south to the port). The station is served by both Montenegro Railways and Serbian Railways for regular Serbia-Montenegro routes, however during the summer season, it also serves Macedonian Railways (Bar-Skopje line). See also Railway stations in Montenegro References
Stazione di Antivari

La stazione di Antivari è la stazione principale della città di Antivari in Montenegro, che fa da capolinea alla linea Belgrado-Antivari. Dati ferroviari La stazione presenta tre binari utilizzati per il servizio viaggiatori e cinque utilizzati per i treni merci. Movimento passeggeri e ferroviario Nella stazione fermano tutti i treni provenienti da Podgorica. Il movimento passeggeri è buono in tutte le ore del giorno. Servizi La stazione dispone di: Biglietteria Servizi igienici Voci correlate Jugoslovenske Železnice Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su stazione di Antivari Collegamenti esterni ZCG, su zcg-prevoz.me. URL consultato il 22 agosto 2012 (archiviato dall'url originale il 5 settembre 2012).
Bar (stacja kolejowa w Czarnogórze)

Bar (czarnogórski: Жељезничка станица Бар, Željeznička stanica Bar) – stacja kolejowa w Barze, w Czarnogórze. Stacja końcowa linii Belgrad – Bar. W 2016 r. obsługiwał połączenia międzynarodowe do Serbii (Belgradu i Suboticy), a także sezonowo do Pragi oraz przez Polskę do Mińska i Moskwy Jest zarządzana i obsługiwana przez Željeznica Crne Gore oraz pociągi Železnice Srbije. Linie kolejowe Belgrad – Bar Przypisy Linki zewnętrzne Koleje czarnogórskie Infrastruktura kolejowa Czarnogóry
Железничка станица Бар

Железничка станица Бар је последња железничка станица на прузи Београд—Бар. Налази се у насељу Бар у општини Бар. Пруга се наставља у једном смеру ка луци Бар и у другом према Сутомору. Железничка станица Бар састоји се из 14 колосека. Повезивање линија Пруга Београд—Бар Види још Жељезнички превоз Црне Горе Референце
Královský palác Nikšić

Královské sídlo v Nikšići (srbsky Дворац Краља Николе у Никшићу) bylo vystavěno v roce 1873 na rozkaz Nikoly I. jako podzimní rezidence královské rodiny. Moderně navržený palác byl ovšem obýván jen zřídka a částečně i zanedbáván. Nachází se naproti nikšićskému kostelu, byl postaven v neorenesančním slohu v roce 1900. Nad hlavním vchodem je krásně vyrobený znak Černohorského knížectví. Palác byl několikrát přestavován. Dnes slouží jako muzeum, městská knihovna, galerie, archiv. Cenná je zejména archeologická sbírka z jeho světově proslulé prehistorické stavby – Červené stěny (Crvena Stijena). Exponáty z této stavby se vztahují k období mezi lety 180 000 a 1000 př. n. l. Kromě této zde jsou jiné sbírky, vztahující se k období středověku, osvobozenecké války atd. Součástí muzea je i etnologická výstava. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Královský palác Nikšić na Wikimedia Commons
Nikšić Royal Palace

Nikšić Royal Palace, also referred to as King Nikola's Palace is a (former) royal residence in Nikšić, Montenegro. It is located in the city center near town park. The two-storied palace was built by king Nikola I Petrović-Njegoš in 1890. However, it was rarely used. Currently, it houses the Zavičajni Muzej (County Museum), documenting the historical development of the city. References
Королевский дворец (Никшич)

Королевский дворец (черног. Краљевски дворац, Kraljevski dvorać), также Дворец короля Николы (черног. Дворац Краља Николе, Dvorac kralja Nikole) — двухэтажное представительское здание в городе Никшич (Черногория). В наши дни здесь размещаются краеведческий музей, галерея, городская библиотека и архив. История В Никшиче, согласно замыслу черногорского князя (впоследствии короля) Николы, по плану развития города должны были быть созданы парковые зоны, площади и представительские здания — в том числе и королевский дворец. Он был построен в стиле неоренессанс рядом с кафедральным собором в 1900 году, по проекту инженера и архитектора Йосипа Сладе, построившего также Царев мост, королевский дворец в Баре, посольство Австро-Венгрии в Цетине и многие другие здания в Черногории. Строительство велось итальянскими мастерами. Дворец редко использовался королевской семьей. С 1919 года в здании размещалась гимназия. Во время Второй мировой войны дворец был частично разрушен. С 1949 по 1975 год в нем размещалась начальная школа. После этого здание долгое время пустовало. Архитектура Главный фасад отделан рустованным камнем и оформлен колоннадами на обоих этажах — на первом изначально открытой, но позднее застекленной. Входной портик украшен королевским гербом. См. также Королевский дворец (Цетине) Примечания Ссылки Страница краеведческого музея в Facebook
Blažo Jovanović Bridge

Blažo Jovanović Bridge (Montenegrin: Мост Блажа Јовановића, romanized: Most Blaža Jovanovića) is a bridge across the Morača river in Podgorica, Montenegro. The bridge is located near the confluence of the Ribnica and Morača rivers and is part of the Saint Peter of Cetinje Boulevard. It is 115.20m long, 22.35m wide and the city's busiest bridge. History Blaža Jovanovića Bridge was constructed from 1948 to 1950. It was projected by the famous Serbian architect Branko Žeželj. The bridge was named after the Montenegrin national hero Blažo Jovanović. The bridge underwent a major reconstruction in 2008 and was officially re-opened in March 2009. References
Most Blažo Jovanovića

Most Blažo Jovanovića (czarnogórski: Most Blaža Jovanovića, Мост Блажа Јовановића) – most na rzece Morača w Podgoricy, stolicy Czarnogóry. Budowla znajduje się w pobliżu ujścia rzeki Ribnicy do Moračy. Ma 115,20 m długości i 22,35 m szerokości i jest najbardziej ruchliwym mostem w mieście. Historia Most zbudowano w latach 1948–1950. Jego architektem był Serb Branko Žeželj. Most został nazwany na cześć czarnogórskiego bohatera narodowego Blažo Jovanovića. W 2008 roku most przeszedł remont. Przypisy
Мост Блажо Йовановича

Мост Блажо Йовановича (серб. Most Blaža Jovanovića) — мост через реку Морача в Подгорице, Черногория. Описание Мост Блажо Йовановича расположен недалеко от впадения реки Рибница в Морачу и является частью бульвара Святого Петра Цетинского. Этот автомобильный мост с пешеходной и велосипедной дорожками находится в самом центре Подгорицы, рядом со старинным Аджи-пашиным мостом. Он является мостом с самым интенсивным транспортным движением в городе. История Мост Блажа Йовановича был построен между 1948 и 1950 годами, он стал одним из первых послевоенных мостов в Титограде. Строение было воздвигнуто известным сербским архитектором Бранко Жежелем. Мост был назван в честь национального героя Черногории Блажо Йовановича — борца против фашистской оккупации страны, известного государственного деятеля социалистической Югославии. Впервые мост был реконструирован в 1985 году, а второй раз в 2009 году, когда на нём была установлена декоративная подсветка, ставшая отличительной частью моста и превратившая его в популярную ночную достопримечательность Подгорицы. Примечания
Мост Блажа Јовановића

Мост Блажа Јовановић је мост на реци Морачи (река у Подгорици, главном граду Црне Горе). Мост се налази у близини ушћа реке Рибнице и Мораче, и део је булевара Светог Петра Цетињског. Мост је дугачак 115,20 м и широк 22,35м и најпрометнији је градски мост. Историја Мост Блажа Јовановића грађен je у периоду између 1948. и 1950. Пројектовао га је светски познати српски архитекта Бранко Жежељ. Мост носи име по револуционару и народном хероју Блажи Јовановићу. Мост је реконструисан 2008. године и званично је отворен у марту 2009. године. Референце
Синият дворец

Синият дворец (на черногорски: Plavi dvorac) е представителна сграда в Цетине, историческата и културна столица на Черна гора, официална резиденция на президента на Черна гора. История Дворецът е издигнат по заповед на княз Никола I за престолонаследника Данило II Александър, който живее тук със съпругата си Милица Вукотич до 1916 г. Строителството е извършено през 1894 – 1895 г. по проект на италианския архитект Камило Бойто от италиански и черногорски майстори на архитектурата в стил късния ампир и е декорирана от водещи черногорски художници. Интериорът на двореца има представителен характер. В коридора, който свързва главния вход и задния вход към градините, има мраморно стълбище под формата на буква "U". На всеки етаж има по 6 стаи, от които общо 3 бани. В двореца има 4 камини. През 1895 г. територията към сградата разположена между двата градски парка е оградена с висока ограда от метални решетки. Направено е тенис игрище и басейн. Оформена е и градина с алеи, цветни лехи и малка гора. През 1910 г. дворецът е електрифициран и е добавена винарска изба. По времето на Социалистическа федеративна република Югославия сградата на двореца е използвана като изложбена галерия и място за биеналета. След реставрацията в периода 2006 – 2008 г., направена с помощта на норвежкото правителство, и оформяне на представителни помещения, от 2010 г. дворецът официално е резиденция на държавния глава. Източници Външни препратки ((ar)) Официален сайт на Историческия музей на Крепост Низва
Modrý palác

Modrý palác (černohorsky: Плави дворац, Plavi Dvorac) je pozdně empírový zámeček v Cetinje, historickém hlavním městě Černé Hory. Vystavěn byl jako rezidence korunních princů. Historie Výstavba začala v roce 1894 a skončila v dubnu 1895. Pozdně empírový palác byl vystavěn jako sídlo černohorského korunního prince Daniela Alexandra Petroviće-Njegoše. Na jeho plánování se podíleli přední černohorští umělci a významní italští architekti, mezi nimi mj. Camillo Boito, jehož dílem jsou např. červené sloupy s korintskými hlavicemi, zdobící stavbu. Interiéry Interiér paláce má reprezentativní charakter. V chodbě, která spojuje hlavní vchod a zadní vstup do zahrad, se nachází mramorové schodiště v podobě písmene "U". V každém patře je 6 místností, z toho celkem 3 koupelny. V paláci se nachází 4 krby, v roce 1910 byla stavba elektrifikována a přibyl vinný sklípek. V podkroví se nachází jeden velký pokoj, který se v roce 1899 stal soukromou pracovnou manželky korunního prince Danila, vévodkyně Jutty Meklenbursko-Střelické. Zahrady Zahrady paláce byly společně s celým pozemkem v roce 1895 oploceny. V tomtéž roce byl v zadních částech zahrad pro potřeby korunního prince zřízen tenisový kurt a bazén. V roce 1900 byla zahrada blízko paláce předělána pro společenský život, přibyl altánek, posezení, malá oranžérie a sousoší korunního páru (to bylo v roce 1946 rozebráno). O rok později zde vznikly četné záhony květin, uspořádané do rozmanitých obrazců a několik živých plotů. V zadních částech zahrady byl ponechán borovicový park. V roce 1910 přibylo v zahradě několik menších fontánek po vzoru zahrad paláce ruských carů v Petrodvorci. Korunní princ Danilo Alexandr palác využíval jako svou rezidenci až do roku 1916, kdy byla černohorská královská rodina nucena odejít do exilu. Současnost Po zrušení monarchie sloužil Modrý palác mnoha potřebám, byla zde např. galerie či obchodní prostory. V roce 2006 byl palác důkladně renovován (především díky grantu poslaném vládou Norska). Mezi lety 2006 – 2008 sloužil palác jako letní rezidence prezidenta Černé Hory, později zde vznikly reprezentativní prostory a od dubna 2011 slouží Modrý palác jako oficiální rezidence korunního prince Nikoly II. Petroviće-Njegoše a jeho rodiny po návratu do země. Na místě, kde původně stála socha korunního páru, dnes stojí busta Nikoly II. Galerie Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Modrý palác na Wikimedia Commons
Blue Palace

The Blue Palace (Montenegrin: Плави дворац, romanized: Plavi dvorac) is the official residence of the President of Montenegro. It was built in 1894–1895 in late Empire style as the residence of Crown Prince Danilo of Montenegro, then heir-apparent to the throne. The building was a model for the construction of other buildings for the members of the Petrović-Njegoš dynasty throughout Montenegro. During the interwar period in the Kingdom of Yugoslavia, the building housed the Cetinje Gymnasium, while in the era of the Socialist Republic of Montenegro it was converted into a gallery and museum. References External links Media related to Blue Palace in Cetinje at Wikimedia Commons
Palacio Azul

El Palacio Azul (en serbio: Plavi Dvorac) es un palacio situado en Cetiña, la capital real de Montenegro, construido para ser el palacio del príncipe heredero. Actualmente es la residencia oficial del Presidente de Montenegro.​ Fue construido en 1894–1895 en un Estilo Imperio tardío para ser la residencia del príncipe Danilo de Montenegro, entonces heredero natural al trono. El edificio fue un modelo para la construcción de edificios de otros miembros de la Casa de Petrović-Njegoš por todo Montenegro.​ El palacio fue renovado en 2006 mediante una subvención proporcionada por el Gobierno de Noruega.[cita requerida] Véase también Monasterio de Cetiña Cetiña Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Palacio Azul.
Palais Bleu (Cetinje)

Le Palais Bleu (en monténégrin Плави дворац, Plavi dvorac), situé à Cetinje, au Monténégro, est la résidence officielle actuelle du président du Monténégro. Il a été construit en 1894-1895 dans le style Empire tardif en tant que résidence du prince Danilo, alors héritier du trône du Royaume du Monténégro. Le bâtiment fut un modèle pour la construction d'autres bâtiments pour les membres de la maison Petrović-Njegoš dans tout le Monténégro. Galerie Notes et références Portail du Monténégro Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la politique
Palazzo Azzurro

Il palazzo Azzurro (in montenegrino: Plavi Dvorac) è un edificio storico di Cettigne, capitale storica del Montenegro. Attualmente è la residenza ufficiale del presidente del Montenegro. Storia Fu progettato dall'architetto italiano Camillo Boito in stile tardo Impero e costruito tra il 1894 ed il 1895. Fu pensato come residenza dell'erede al trono Danilo II. Il principe dimorò nel palazzo fino al 1916 quando, a causa dell'invasione austriaca del Montenegro, la famiglia reale fu costretta all'esilio. Nel 2006, con l'indipendenza del Montenegro, il Palazzo Azzurro venne restaurato grazie al contributo del governo norvegese. Dal 2010 è la residenza ufficiale del presidente del Montenegro. Note Voci correlate Cettigne Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su palazzo Azzurro
Голубой дворец (Цетине)

Голубой дворец (черног. Plavi dvorac) — представительское здание в Цетине, столице Черногории, официальная резиденция президента Черногории. История Дворец был возведён по приказу князя Николы I для наследника престола Данило Александра, который жил здесь со своей женой Юттой (в православии Милицей) до 1916 года. Строительство велось в 1894-1895 годах по проекту итальянского архитектора Камилло Боито. В 1910 году во дворец было проведено электричество. Во времена Югославии здание использовалось как галерея для выставок. С 2010 года, после реставрации — дворец главы государства. Ссылки Znamenitosti: Plavi dvorac — Cetinje.me (черногор.) См. также Королевский дворец (Цетине) — ещё одна королевская резиденция в Цетине.
Плави дворац

Плави дворац се налази у центру Цетиња између два главна градска парка. Историјат Плави дворац је изграђен 1895. године од стране италијанских и црногорских мајстора архитектуре у стилу касног ампира. Посебно су се истицали репрезентативни хол и свечана сала на спрату са раскошном таваницом. Представљала је спратну зграду са четири пара стубова у приземљу и на спрату са коринтским капителима. Касније је зграда окружена високом оградом од металних шипки, а у дворишту су опремљени тениски терени и базен. Године 1910. је дворац добио електрично осветљење. Наследник престола Данило је живео у дворцу до 1916. године. Између два светска рата у овој згради је била Цетињска гимназија. У 20. веку је Плави дворац био коришћен као галерија за различите изложбе и бијенале, а од 2010. године је постао резиденција председника Црне Горе. Име је добио по плавој боји у којој је зграда окречена. Види још Цетиње Референце
Church of Our Lady of Remedy

The Church of Our Lady of Remedy (Serbian: Црква Госпе од Здравља, romanized: Crkva Gospe od Zdravlja) is a Roman Catholic church located in Kotor, Montenegro, belonging to the Roman Catholic Diocese of Kotor. The church is perched on the slope of St. John Mountain. It was completed in 1518. Visitors can only reach the church on foot by climbing up stairs with over 650 steps. The oldest known building in Montenegro, dating back to the 6th century, has been found under the Church of Our Lady of Remedy. That building was an early Christian basilica, located close to the main city gate in the Old Town of Kotor. References External links Church of Our Lady Archived 2013-01-20 at the Wayback Machine of Remedy at Go Eastern Europe Article title
Iglesia de Nuestra Señora de la Salud (Kotor)

La Iglesia de Nuestra Señora de la Salud (en serbio: Црква Госпе од здравља) es una iglesia ortodoxa situada en Kotor (Montenegro).​ Esta iglesia se alza en la ladera de la montaña de San Juan. La Iglesia de Nuestra Señora de la Salud data de 1518. La iglesia sólo es accesible a pie. Las rocas y las escaleras que conducen a las estructuras de la pendiente hacen a esta iglesia un punto de difícil acceso, ya que se necesita mucho tiempo para ello. Sin embargo, muchos turistas y ciudadanos locales diariamente visitan esta iglesia. Véase también Arquitectura de las iglesias ortodoxas Referencias
Kościół Matki Bożej od Zdrowia w Kotorze

Kościół Matki Boskiej Uzdrowienia Chorych (serb. Crkva Svete Gospe od zdravlja) – mała świątynia katolicka zbudowana w 1518 roku, na zboczu klifu, piętrzącego się nad starówką Kotoru. Kościół znajduje się w połowie drogi do Twierdzy Świętego Jana Przypisy
Igreja de Nossa Senhora da Saúde (Kotor)

A Igreja de Nossa Senhora da Saúde (em sérvio: Црква Госпе од здравља ou Црква Марије Колеђате) é uma igreja de muito pequena dimensão, de rito ortodoxo sérvio, localizada na cidade de Kotor, no Montenegro. Situa-se na encosta do Monte de São João e data de 1518. O único acesso possível é a pé subindo a encosta, por escadas, um trajeto difícil. É um dos pontos turísticos principais de Kotor. Sob a igreja foram encontrados vestígios arqueológicos de construções prévias do século VI. Referências Ligações externas Igreja de Nossa Senhora da Saúde no Go Eastern Europe Referências
Savina

Das serbisch-orthodoxe Kloster Savina befindet sich 2 km östlich von Herceg Novi in der Bucht von Kotor, Montenegro. Baubeginn war 1030. Der in einem Park aus alten Pinien und Eichen befindliche Komplex besteht aus einem Friedhof, zwei Kirchen und dem Klostergebäude selbst. Die kleinere, reich mit Fresken ausgeschmückte Kirche stammt aus dem 11. Jahrhundert. Die große Kirche wurde im 18. Jahrhundert vom Künstler Nikola Foretić aus Korčula erbaut. Sehenswert sind die prächtigen Ikonostasen. Ein Sitzplatz im Chorgestühl der Mönche ist seit der Ermordung von König Alexander I. bei einem Besuch in Frankreich 1934 durch eine Gedenktafel gekennzeichnet und durch eine Stange unbenutzbar gemacht. Einzelnachweise