NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Erdenedzú

Erdenedzú (Erdene dzú, Erdeni dzú, Эрдэнэ Зуу) je buddhistický klášter v Mongolsku, první buddhistický klášter vybudovaný na území Chalchy, vznikl na základech dávného města Karakorum. Stavbu zahájil v letech 1585/1586 chán Abataj, poté co se setkal s 3. dalailámou Sönamem Gjamccho. V klášteře se zprvu praktikoval buddhismus skety Sakjapa, později však i zde převládla sekta Gelugpa. Centrum buddhismu v severním Mongolsku se později přesunulo do Ich Chüre, sídla bogdgegéna, přesto se těšil Erdenedzú značné úctě jako první z klášterů. Za dobu své existence byl několikrát přestaven, během stalinského teroru v první polovině 20. století byl téměř zničen. Poškozený klášter od roku 1947 sloužil jako muzeum a od 90. let byla obnovena jeho funkce náboženská a částečně byl rekonstruován. Je součástí oblasti chráněné UNESCO, Kulturní krajina údolí Orchonu (Orchonské údolí). Dějiny Vůdce chalchských Mongolů Abtaj po setkání s 3. dalajlámou prohlásil tibetský buddhismus za náboženství svého státu a první klášter založil Erdenedzú v roce 1585. Stavební kámen byl použit z ruin zaniklého města Karakorum. Při stavbě se zřejmě plánovala postavit obvodové zdi odkazující k buddhistickému růženci se sto osmi stúpami, nicméně tento plán nejspíše nikdy nebyl dokončen. Klášterní zdi byly malovány a střechy v čínském stylu byly pokryty zelenými taškami. Klášterní komplex byl poškozen v roce 1688 při bojích mezi Džúngary a Chalchy. Poté místní poškodili dřevěné opevnění, které si rozebrali. V následujícím století byl klášterní komplex rekonstruován, v roce 1872 obsahoval šedesát dva chrámů a při plném osazení mohl pojmout až 1000 mnichů. Rána pro klášter přišla v roce 1939, kdy komunistický vůdce Chorlogín Čojbalsan v rámci čistky nařídil ničení buddhistických chrámů, což se dotklo i Erdenedzú, který na rozdíl od dalších nebyl srovnán se zemí celý. V roce 1944 na nátlak Stalina došlo k zastavení demolice, aby bylo možné demonstrovat svobodu náboženství v komunistickém Mongolsku pro zahraniční návštěvy. Díky tomu byl uchráněn zbytek kláštera (dále například klášter Gandan v Ulánbátaru). V roce 1947 byly zbytky kláštera přeměněny na muzeum. K obnovování dochází od pádu komunismu v 90. letech. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Erdene Zuu Monastery na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Erdenedzú na Wikimedia Commons
Erdene Dsuu

Das Kloster Erdene Dsuu (mongolisch Эрдэнэ-Зуу, auch: Erdene Dsu, deutsch: „Kostbarer Herr“) befindet sich in der zentralen Mongolei, im Öwörchangai-Aimag, vor den Toren der Stadt Charchorin, nahe dem ehemaligen Karakorum, der Hauptstadt des mittelalterlichen Mongolenreiches. Name Erdene Dsuu war das erste buddhistische Kloster des Buddhismus in der Mongolei. Es wurde 1586 von Abtai Sain Khan, einem Fürsten der Chalcha-Mongolen, gegründet. Benannt ist es nach einem Bild einer Gottheit, das im Kloster aufgestellt war. In der etwa 400 mal 400 Meter großen Klosteranlage lebten über 1000 Mönche. Geschichte Die Bauzeit dauerte über 300 Jahre. Zwei Mal, im 17. und 18. Jahrhundert, wurde das Kloster bei Kämpfen stark beschädigt und in den Jahren 1760 bis 1796 und 1806 bis 1814 wieder auf- und ausgebaut. Innerhalb seiner quadratischen Außenmauer sollen sich auf dem großen Areal im Jahre 1870 etwa 62 Tempel im chinesisch-mongolischen Mischstil befunden haben. Zum Teil besteht Erdene Dsuu aus den Steinen der alten Hauptstadt Karakorum. 1937 wurde das Kloster während des stalinistischen Terrors in der Mongolei fast vollständig vernichtet. Von der einstigen Anlage sind heute nur die imposante, von 100 Stupas gekrönte Mauer aus dem 17. Jahrhundert und vier Tempel erhalten. Nach 1990 wurde Erdene Dsuu wieder als Kloster in Betrieb genommen und einige Gebäude mit erheblichem Aufwand restauriert. Die vollständige Wiederherstellung der Anlage erscheint in absehbarer Zeit nicht finanzierbar. Bedeutung für die Archäologie Mongolische Archäologen und ein deutsches Team u. a. vom Deutschen Archäologischen Institut untersuchen aktuell den Innenbereich der Klosteranlage nach Hinweisen auf den ehemaligen Khanpalast. Es wird vermutet, dass dieser durch die sowjetisch-mongolische Expedition von Sergej Kiselev in den Jahren 1948/1949 doch nicht, wie bisher angenommen, lokalisiert wurde. Die damaligen Funde wurden nun durch Nachgrabungen in diesem Areal ergänzt und verweisen eher auf die Interpretation, dass man es mit Resten des Tempels des Aufstiegs der Yuan zu tun hat, der ebenfalls außerhalb des Stadtzentrums lag. Die Reste des Khanpalastes werden dagegen an anderer Stelle unter dem Gelände von Erdene Dsuu vermutet, was durch weitere Ausgrabungen bestätigt werden soll. Galerie Siehe auch Buddhismus in der Mongolei Weblinks erdenezuu-museum: Brief history of Erdene Zuu Deutsche Stiftung Welterbe: Orkhon-Tal und Kloster Anmerkungen / Einzelnachweise
Erdene Zuu Monastery

The Erdene Zuu Monastery (Mongolian: Эрдэнэ Зуу хийд, romanized: Erdene Zuu khiid) is probably the earliest surviving Buddhist monastery in Mongolia. Built in 1585, it is located in Kharkhorin, Övörkhangai Province and is now included within the Orkhon Valley Cultural Landscape World Heritage Site. The monastery is affiliated with the Gelug sect of Tibetan Buddhism. History Abtai Sain Khan, ruler of the Khalkha Mongols and grandfather of Zanabazar, the first Jebtsundamba Khutuktu, ordered construction of the Erdene Zuu monastery in 1585 after his meeting with the 3rd Dalai Lama and the declaration of Tibetan Buddhism as the state religion of Mongolia. Stones from the nearby ruins of the ancient Mongol capital of Karakorum were used in its construction. Planners attempted to create a surrounding wall that resembled a Tibetan Buddhist rosary featuring 108 stupas (108 being a sacred number in Buddhism), but this objective was probably never achieved. The monastery's temple walls were painted, and the Chinese-style roof covered with green tiles. The monastery was damaged in 1688 during one of the many wars between Dzungars and Khalkha Mongols. Locals dismantled the wooden fortifications of the abandoned monastery. According to tradition, in 1745, a local Buddhist disciple named Bunia made several unsuccessful attempts to fly with a device he invented which was similar to a parachute. In 1939, the communist leader Khorloogiin Choibalsan ordered the monastery destroyed, as part of a political purge that destroyed hundreds of monasteries in Mongolia and killed more than ten thousand monks. Three small temples and the external wall with the stupas survived the initial onslaught. By 1944, Joseph Stalin pressured Choibalsan to maintain the monastery (along with Gandantegchinlen Monastery in Ulaanbaatar) as a showpiece for international visitors, such as U.S. Vice President Henry Wallace, to prove that the communist regime allowed freedom of religion. In 1947, the temples were converted into museums. For the next four decades, Gandantegchinlen Khiid Monastery became Mongolia's only functioning monastery. After the fall of communism in Mongolia in 1990, the monastery was turned over to the lamas. They restored Erdene Zuu as a place of worship. Today, it is an active Buddhist monastery as well as a museum that is open to tourists. On a hill outside the monastery sits a stone phallus called Kharkhorin Rock. The phallus is said to restrain the sexual impulses of the monks and ensure their good behavior. Gallery Notes References External links Official website Article Archived 2010-07-26 at the Wayback Machine with pictures Encyclopædia Britannica article on Karakorum and Erdene Zuu. Photo collection at Culture Mongolia A few pictures Excerpt from article "The Life of Zanabazar"; discusses the construction of Erdene Zuu
Erdene Zuu

L'Erdene Zuu est un monastère bouddhiste de l'école Gelugpa considéré comme le plus ancien ayant subsisté en Mongolie. Il fut bâti sur le site de l'ancienne ville de Karakorum par Abadai Khan en 1585 à la suite de la proclamation du bouddhisme comme religion officielle en Mongolie. En 2004, le monastère a été inscrit dans la liste du patrimoine mondial comme sous-ensemble du "Paysage culturel de la Vallée de l’Orkhon". Le monastère fut construit en partie avec des pierres issus des ruines de Karakorum. Le mur se compose de 108 stupas, c'est-à-dire de tumulus en terre pouvant contenir des reliques. Le nombre de stupas n'est pas totalement anodin puisqu'il incarne toute une symbolique sacrée dans le bouddhisme. Il reflète le nombre de perles dans un rosaire bouddhiste. Dans les années 1680, le monastère est endommagé par la guerre, mais fut reconstruit au XVIIIe siècle et comprenait 62 temples complets en 1872. Durant ces siècles, l'Erdene Zuu fut le sanctuaire religieux le plus important de Mongolie. Toutefois, en 1939, Horloogiyn Choybalsan, président du Conseil des ministres de la République populaire mongole, détruit le monastère dans le cadre d'une purge, et qui entraîne par ailleurs, la disparition de centaines de monastères et l'assassinat de dix mille moines. Seulement trois temples et le mur externe subsistent et les temples sont devenus des musées en 1947. Selon des spéculations, cette partie du monastère a été épargnée de la destruction à la suite de l'intervention de Franklin Roosevelt qui aurait demandé à Staline d'épargner ces vestiges en 1944. Ayant perdu son statut, le seul monastère actif était celui de Gandantegchinlin à Oulan-Bator. Mais la fin du communisme en 1990 permet au monastère de retrouver sa stature. Ainsi, le monastère a été remis aux lamas et redevient un lieu de culte. Il est également restauré à la fin du siècle. Aujourd'hui, le monastère est à la fois un lieu de culte actif autant qu'un musée ouvert aux touristes. Galerie Références Liens internes Liste de temples bouddhistes de Mongolie Liens externes Site officiel Article de l'Encyclopedia Britannica sur Karakorum et Erdene Zuu. Portail du monachisme Portail de la Mongolie Portail du patrimoine mondial Portail du bouddhisme
Erdene Zuu

Erdene Zuu (in mongolo Эрдэнэ Зуу; lett. "cento tesori") è un antico monastero buddista che si trova nella provincia del Ôvôrhangaj in Mongolia, accanto alle rovine di Karakorum, l'antica capitale dell'impero mongolo e non lontano dalla moderna Harhorin. Fa parte del paesaggio culturale della Valle dell'Orkhon, protetto dall'UNESCO. Storia Il monastero di Erdene Zuu fu eretto nel 1585 da Abtai Sain Khan (Khan dei mongoli Khalkha), dopo l'introduzione e la diffusione in Mongolia del buddismo tibetano. Pietre delle rovine della città di Karakorum furono usate nella sua costruzione. Le mura che lo circondano, caratterizzate dalla presenza di 108 stupa, formano un perimetro quadrato di 402 m di lato. Il numero 108, sacro per il buddismo, è il numero dei grani del rosario buddista (mala). Danneggiato nel 1680, durante operazioni militari, fu ricostruito nel XVIII secolo. Alla fine del 1800 aveva al suo interno 62 templi e centinaia di altre costruzioni. Nel 1939 il monastero fu devastato in un'operazione di epurazione sovietica, che viene ricordata come gli "anni del terrore", condotta da Stalin e dal leader mongolo Horloogijn Čojbalsan, e che coinvolse centinaia di monasteri in Mongolia e determinò l'uccisione di migliaia di monaci. Furono risparmiate poche costruzioni, alcuni templi e le mura. Un ricercatore afferma che furono proprio le pressioni di Stalin in persona su Choibalsan a salvarli dalla distruzione in occasione della visita della delegazione USA in URSS, inviata dal presidente Roosevelt nel 1944, cui partecipava il vicepresidente Henry A. Wallace. Erdene Zuu nel 1947 divenne un museo e quindi nel paese rimase un solo monastero funzionante: quello di Gandantegchinlen a Ulan Bator. Dopo la caduta del comunismo in Mongolia, nel 1990, Erdene Zuu fu restituito ai monaci buddisti, resta comunque aperto anche come museo. Galleria d'immagini Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Erdene Zuu Collegamenti esterni (EN) Erdene Zuu, su zanabazar.mn. URL consultato il 28 giugno 2009 (archiviato dall'url originale il 23 aprile 2011). (EN) Erdene Zuu monastery, su english.mongolia800.mn. URL consultato il 28 giugno 2009 (archiviato dall'url originale il 12 ottobre 2007).
Erdene Zuu

Het Erdene Zuuklooster (Mongools: Эрдэнэ Зуу) staat in de Mongoolse ajmag Övörhangaj. Het is het oudste boeddhistische klooster in het land en staat op de Werelderfgoedlijst van UNESCO. Het complex Het complex vormt een vierkant van 400 bij 400 meter. Het wordt omgeven door een 7,5 meter hoge muur waarin 108 stoepa's zijn verwerkt. Binnen de muren zijn nog slechts een paar tempels en een stoepa bewaard gebleven. Op een heuvel buiten het complex staat een groot fallussymbool. Dit is bedoeld om de seksuele lusten van de monniken buiten de deur te houden. Geschiedenis Abadai Khan (ook geschreven als Abtai Sain Khan),een van de leiders van de Khalkha-Mongolen, gaf opdracht om het klooster te laten bouwen. De bouw begon in 1585. Hiervoor werden stenen gebruikt van de ruïnestad Karakorum. Het klooster werd meerdere malen tijdens oorlogen verwoest en weer opnieuw opgebouwd. In de 19e eeuw leefden meer dan 1.000 monniken in het complex dat intussen 62 tempels binnen haar muren telde. In 1939 werd het overgrote deel van de Mongoolse kloosters afgebroken in opdracht van de communistische leider Chorloogijn Tsjoibalsan. De monniken werden op grote schaal vervolgd. Ook het Erdene Zuu werd onder handen genomen. Slechts een paar gebouwen, plus de buitenmuur bleven gespaard. Sinds 1990 is het complex weer in gebruik als klooster. Trivia In de muur zijn 108 stoepa's verwerkt omdat 108 een heilig getal is in het boeddhisme.
Erdenedzuu chijd

Erdenedzuu chijd (pisownia obecna, w polskich pracach stosowano także inne wersje, np. Erdene Dzuu) (mong. Эрдэнэ-Зуу хийд) – jeden z najstarszych i największych klasztorów lamajskich w Mongolii, położony w mieście Karakorum. Założony w 1586 przez Abataj-chana. Początkowo posiadał trzy główne świątynie: Dzuundzuu, Ichdzuu i Baruundzuu (odpowiednio: Wschodni Budda, Wielki Budda, Zachodni Budda), a cały ten zespół określano jako Gurwandzuu, czyli Trzech Buddów. Pełna nazwa klasztoru, ze słowem erdene (skarb) oznacza Drogocenne Statuy Buddy. Klasztor szybko się rozbudowywał i w 1792 miał 62 świątynie i ponad pół tysiąca pomniejszych budynków. W 1734 rozpoczęto budowę wielkiego prostokątnego muru otaczającego klasztor z 27 suburganami na każdym boku, zakończoną w 1804. W 1799 zbudowano Złoty Suburgan poświęcony czwartemu Bogdo gegenowi. Jako jeden z kilku w kraju częściowo przetrwał akcję niszczenia świątyń i mordowania zakonników urządzoną przez komunistów w 1937. Do dziś zachował się zabytkowy mur otaczający kompleks klasztorny, trzy główne świątynie, kilka pomniejszych budynków oraz grobowce Abataj-chana i jego syna Gombodordż Tuszetu-chana, a także Złoty Suburgan i kilka steli kamiennych z czasów Imperium Mongolskiego. Obecnie w budynkach klasztornych jest muzeum z bogatymi zbiorami lamajskiej sztuki sakralnej. Przypisy Bibliografia Głabuś M., 2008: Mongolia. Wyd. Dialog. Stefan Kojło, 1980. Mongolia. KAW.
Samostan Erdene Zuu

Samosta Erdene Zuu (mongolsko: Эрдэнэ Зуу хийд) je verjetno najzgodnejši ohranjen budistični samostan v Mongoliji. Nahaja se v provinci Övörkhangai, približno 2 km severovzhodno od središča Kharkhorina in v bližini starodavnega mesta Karakoruma. Je del doline Orkhon, kulturna krajina svetovne dediščine. Abtai Sain Kan, mongolski vladar Khalkhov in dedek Zanabazarja, prvi Jebtsundamba Khutuktu, je odredil gradnjo samostana Erdene Zuu leta 1585 po srečanju s 3. dalajlamo in sprejetjem tibetanskega budizma kot državne religije Mongolije. Kamni iz bližnjih ruševin starodavnega mongolskega glavnega mesta Karakoruma so bili uporabljeni pri njegovi gradnji. Načrtovalci so poskušal ustvariti obodni zid, ki bi spominjal na budistični rožni venec in se ponaša s 108 stupami (108 je sveto število v budizmu), vendar ta cilj ni bil najbrž nikoli dosežen. Samostanske stene so bile pobarvane in streha v kitajskem slogu prekrita z zelenimi ploščicami. Samostan je bil leta 1688 poškodovan v enem od številnih vojn med mongolskimi Dzungari in Khalkhi. Samostan je bil obnovljen v 18. stoletju in leta 1872 je imel polnih 62 templjev in v njem je prebivalo do 1000 menihov. V skladu z legendo, je leta 1745 lokalni budistični učenec z imenom Bunia naredil več neuspešnih poskusov letenja z napravo, ki jo je izumil in je bila podobna padalu. Leta 1939 je vodja komunistov Horlogijn Čojbalsan naročil samostan uničiti, kot del čistke, pri čemer so v Mongoliji uničili na stotine samostanov in ubili več deset tisoč menihov. Trije majhni templji in zunanja stena s stupami je preživela začetni juriš. Leta 1944 je Stalin pritisnil na Čojbalsana da se ohrani samostan (skupaj s samostanom Gandantegchinlen v Ulan Batorju) kot pomemben za mednarodne obiskovalce, kot je bil ameriški podpredsednik Henry Wallace, ki dokazujejo, da je komunistični režim dovoli svobodo veroizpovedi. Leta 1947 so bili templji spremenjeni v muzeje in po štirih desetletjih, ki so sledila, deluje samo še samostan Gandan. Po padcu komunizma v Mongoliji leta 1990, je bil samostan predan lamam in Erdene Zuu je spet postal kraj čaščenja. Danes Erdene Zuu ostaja aktiven budistični samostan, kot tudi muzej, ki je odprt za turiste. Na hribu zunaj samostana stoji kamniti falus, ki se imenuje skala Kharkhorin. Falus pravijo, da naj bi pomagal pri kratenju spolnih potreb menihov in zagotovil njihovo dobro obnašanje. Galerija Viri Zunanje povezave Official website Article with pictures Encyclopædia Britannica article on Karakorum and Erdene Zuu. Photo collection Arhivirano 2007-02-10 na Wayback Machine. at Culture Mongolia A few pictures Excerpt Arhivirano 2012-02-06 na Wayback Machine. from article "The Life of Zanabazar"; discusses the construction of Erdene Zuu
Ojuu Tolgoi

Ojuu Tolgoi (mongolisch Оюу Толгой Türkishügel) ist eine große Kupfer- und Goldlagerstätte im Süden der Mongolei, ca. 235 km östlich von Dalandsadgad, der Hauptstadt des Ömnö-Gobi-Aimags im Landkreis (Sum) Chanbogd in der südlichen Wüste Gobi. Geschichte Archäologische Funde wie kleinere Schürfstellen und Schlackereste belegen, dass bereits während der Bronzezeit in Ojuu Tolgoi Kupfer gewonnen und verhüttet wurde. In den 1980er Jahren wurde das Gebiet durch eine russisch-mongolische Gemeinschaftsexpedition geologisch untersucht. Dabei wurde eine Molybdän-Anomalie festgestellt, was auch auf Kupfervorkommen hinweist. Im Jahr 1997 begann BHP Billiton mit einer detaillierteren Erkundung des Ojuu-Tolgoi-Gebietes. Nach geophysikalischen Erkundungen wurden im Herbst 1997 insgesamt sechs Erkundungsbohrungen mit zusammen 1100 Bohrmetern gestoßen. Aufbauend auf den Ergebnissen dieser ersten Bohrphase wurden im April 1998 weitere 13 Bohrungen (2000 Bohrmeter) abgeteuft, von denen vier fündig waren. Im Sommer des Jahres wurden in einer dritten Bohrkampagne schließlich noch vier Bohrungen (800 Bohrmeter) gestoßen, die nicht fündig wurden. Aufgrund der gemischten Ergebnisse wurde das gesamte Projekt einer Überprüfung unterzogen. 2001 wurden Bohrungen in größerem Umfang erfolgreich. Investitionen Das geplante Bergwerk in Ojuu Tolgoi ging im Juli 2013 zunächst als Tagebau in Betrieb. Das Kupferkonzentrat wurde meist in China verhüttet. 2015 wurde beschlossen, ab 2016 die Lagerstätte untertage auszurichten. Dazu sind Grubenbaue mit einer Gesamtlänge von 200 Kilometern erforderlich. Aufgrund von vielfältigen Konflikten zwischen der Rio Tinto Group und der mongolischen Regierung (es geht sowohl um das Ausmaß der Regierungskontrolle als auch um ökologische und soziale Fragen sowie um Korruptionsvorwürfe) und wegen des Verfalls des Kupferpreises stoppte Rio Tinto den Ausbau vorläufig. Über die geplante 45-jährige Lebensdauer des Bergwerks sollten in das Projekt 7,3 Mrd. US-Dollar investiert werden. Damit wäre es das größte Entwicklungsprojekt und das größte ausländische Investment in der Geschichte der Mongolei. Weblinks Oyuu Tolgoi Webseite Ivanhoe Mines Mongolia Inc Webseite (PDF-Datei; 803 kB) Einzelnachweise
Mine d'Oyou Tolgoï

La mine d'Oyou Tolgoï, en mongol : Оюу Толгой, (colline de Turquoise) est une mine à ciel ouvert et souterraine de cuivre et d'or, située dans le désert de Gobi dans la province de Ömnögovi en Mongolie. Elle appartient pour 66 % à en:Turquoise Hill Resources, nouveau nom du groupe minier canadien Ivanhoe depuis son accord de financement par Rio Tinto, et pour 34 % au gouvernement mongol. Sa mise en fonctionnement a nécessité un investissement initial de 4,6 milliards de $. C'est ainsi le plus grand projet économique du pays. Il devrait représenter en 2020 près de 30 % de son PIB. Sa production devait commencer en janvier 2013. La production était attendue à partir de 2020 à 450 000 tonnes de cuivre et 330 000 onces d'or par an. Cependant des conflits entre Rio Tinto et le gouvernement mongol ont émergé sur le partage des profits et sur l'exportation des capitaux issus de l'exploitation ainsi que sur des risques de pollution de la nappe phréatique. L'attribution de l'exploitation de la mine à Rio Tinto par le gouvernement mongol est aussi au centre d'une enquête pour corruption. En mars 2023, la mine est finalement inaugurée. Voir aussi Industrie minière en Mongolie Notes et références Portail de la mine Portail de l'or Portail de la Mongolie
Ojuu Tolgoj

Ojuu Tolgoj (lingua mongola Оюу Толгой, che significa "colle di turchese"), detto anche Oyu Tolgoi, è un grande giacimento di rame e oro della Mongolia, situato circa 236 km a est di Dalanzadgad, capitale della provincia di Ömnögovi, nei pressi della frontiera con la Cina. L'investimento di 7,3 miliardi di dollari per sviluppare il progetto estrattivo ne ha fatto il più grande progetto minerario della Mongolia e il più importante investimento estero nella storia mongola. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Ojuu Tolgoj Collegamenti esterni Oyuu Tolgoi web site, su ot.mn. Ivanhoe Mines Mongolia Inc web page (PDF), su ivanhoe-mines.com. URL consultato il 2 dicembre 2008 (archiviato dall'url originale il 2 ottobre 2013). [1]
Oyu Tolgoi

Oyu Tolgoi är en guld- och koppargruva i Mongoliet, som bryter malm i dagbrott och underjordsgruvor. Gruvan ägs till två tredjedelar av Rio Tintos dotterbolag Turquoise Hill Resources, och till en tredjedel av Mongoliets regering. Efter en utbyggnad inledd 2016, som beräknades fördubbla gruvans produktion till år 2027, uppskattas den bli världens tredje största koppargruva, med inkomster som kommer utgöra omkring 30 procent av landets bruttonationalprodukt. Inför utbyggnaden hölls en folkomröstning om projektet via sms, där 56,1 procent stödde expansionen, medan 43,9 procent föredrog att istället satsa på att stärka den "ekonomiska disciplinen." Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Oyu Tolgoi. Officiell hemsida
Khalkhgol Victory Museum

The Khalkhgol Victory Museum (Mongolian: Халхголын Ялалтын Музей) is a military and history museum located in Khalkhgol, Dornod Province, Mongolia. History The Political Bureau of the Central Committee of the Mongolian People's Party issued a resolution for the establishment of a museum in 1982. The intention for creating this museum was to make it easier for the public to access the heritage and history of the Mongolian People's Republic. The building was designed by the architect G.Tserendorj The construction of the museum was completed in 1984, in order to commemorate the battle of Khalkgol. In 2019, renovation work began in different parts of the museum. Collections The museum stores photographs, historical artifacts and flags of the Mongolian People's Republic. The museum contains more than 1000 exhibits, including weapons and equipment used by Mongolian and Soviet soldiers, also includes certain military uniforms as well as ammunition. The museum contains documents and photographs on the relations between the Mongolian People's Republic and the Soviet Union. The museum also contains exhibits on the Mongolian independence process. The museum has a cafeteria, a meeting room and an audiovisual room. See also List of museums in Mongolia References