NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Nalaikh

Nalaikh (Mongolian: Налайх [naɮɛ́χ]) is one of nine districts of Ulaanbaatar. It has an area of 68,700 hectares and a population of 39,579 in 2022 (26,529 in 2005). A former coal-mining town, it consists of Shokhoi, Arjanchivlan, the Terelj holiday center, and other residential areas, as well as a former Soviet military cantonment, including an airfield. Nalaikh is linked to Ulaanbaatar by a 43-kilometer narrow-gauge railway line, built in July 1938. The line had three stations (Nalaikh; Amgalan, a Ulaanbaatar suburb; and Kombinat, the city's industrial combine) and operated 14 steam locomotives, 16 passenger carriages, 70 goods wagons, 10 platform wagons, and nine fuel tank wagons. Nalaikh now has a broad-gauge branch line (via Khonkhor) to the Trans-Mongolian Railway. The Kapitalnaya shaft went into operation in 1951, and at full capacity produced 600,000 metric tons of coal a year. Nalaikh gained city status in 1961, but later became a raion of Ulaanbaatar in 1965. It was later established as a district of Ulaanbaatar following the 1992 reorganization of administrative divisions in Mongolia. Since the closure of the coal mine in the 1990s, the district has had a high rate of unemployment. Administrative divisions The district consists of 8 khoroos and 50 khesegs. Infrastructure Nalaikh Thermal Plant Tourist attractions Nalaikh Coal Mine Nalaikh Mosque Notable people Kyokutenho Masaru – sumo wrestler Puntsagiin Sükhbat References
Nalaykh

Nalayh (en mongol : Налайх) est l'un des neuf Düüreg (districts) de la capitale mongole, Oulan-Bator. Il est subdivisé en 6 Khoroo (sous-districts). Contrairement à la plupart des autres Düüreg, Nalayh est techniquement une ville à part, mais toujours sous la gestion commune de la capitale. Notes et références Portail de la Mongolie
Nalajh

Nalajh (in mongolo Налайх) è uno dei 9 dùùrėg (distretti) in cui è divisa Ulan Bator capitale della Mongolia. A sua volta è suddiviso in 6 horoo (sottodistretti). È una città in tutto e per tutto distinta dalla capitale, si trova 35 km a sud-est di Ulaanbaatar, ma dipende da essa dal punto di vista amministrativo, figurando come uno dei suoi distretti. Nalajh ha una miniera di carbone e riforniva un tempo la capitale, il carbone ora viene principalmente estratto a Baganuur. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Nalajh Collegamenti esterni Sito ufficiale, su nad.ub.gov.mn.
Nalajch

Nalajch (w polskiej literaturze przed 1990 rokiem opisywana jako Nałajcha; mong. Налайх) – dzielnica Ułan Bator, stolicy Mongolii. Dawniej oddzielne miasto górnicze. W 2010 roku liczyła 30 tys. mieszkańców. W Nalajchu występują duże złoża jurajskiego węgla brunatnego, dzięki którym powstała i rozwinęła się osada. Pierwsze kopalnie powstały w 1915 roku, wtedy też założono miasteczko górnicze. W tym czasie rocznie wydobywano 1500–1700 ton węgla na potrzeby stolicy. W latach 1926–1927 kopalnie rozbudowano, podobnie w latach 40. XX wieku. W 1963 roku produkowały one 600 tys. ton węgla, a w latach 80. do 800 tys. ton rocznie (20% ówczesnego krajowego wydobycia węgla). Do lat 60. XX wieku, kiedy otwarto kopalnie w dolinie Szaryngol koło Suche Bator, miasto Nalajch było największym zagłębiem węglowym w kraju. Wydobycie początkowo prowadzono w kopalniach podziemnych, budując szyby, co było rzadkością w Mongolii, gdzie zazwyczaj węgiel wydobywa się w kopalniach odkrywkowych. W latach 80. XX wieku stosowano w Nalajchu już wyłącznie eksploatację odkrywkową. W październiku 1940 roku (według Gungaadasza w 1937–39) otwarto pierwszą w Mongolii kolej, łącząc Ułan Bator z Nalajchem. Była to wąskotorówka przeznaczona do wywozu urobku z kopalni. Linię zamknięto w 1958 roku. W 1958 roku zbudowano w Nalajchu hutę szkła i naczyń szklanych, wykorzystującą miejscowe złoża piasków kwarcowych. Po uruchomieniu nowej kopalni odkrywkowej w Bagnuurze kopalnia w Nalajchu zmniejszyła wydobycie, a po 1990 roku (po wprowadzeniu gospodarki rynkowej) kopalnię zamknięto. Miejscowi bezrobotni górnicy rozpoczęli wydobycie nielegalne, często pracując całymi rodzinami (razem z żonami i dziećmi). Liczne wypadki spowodowały to, że tych nielegalnych górników przezwano ninja. W latach 1945–1947 w Nalajchu znajdował się jeden z obozów dla japońskich jeńców wojennych. Po wycofaniu z Mongolii w końcu lat 80. wojska radzieckie pozostawiły w Nalajchu wielkie lotnisko wojskowe, obecnie porzucone. Obecnie Nalajch jest rdzeniem obszernej dzielnicy administracyjnej Ułan Bator, południowa część terenu dzielnicy jest stepowa, w północnej części której znajduje się park narodowy Gorchi-Tereldż z popularną strefą turystyczną położoną na południowych krańcach gór Chentej. W Nalajchu zachowała się kamienna stela chana Toniukuka z VIII wieku n.e., a także szereg zabytkowych kamiennych rzeźb ludzi. Przypisy Bibliografia Maciej Głabuś: Mongolia: przewodnik turystyczny. Warszawa: Wydawnictwo Akademickie Dialog, 2008. ISBN 978-83-61203-05-6. Bałdangijn Gungaadasz: Mongolska Republika Ludowa. Warszawa: PWN, 1986. ISBN 83-01-05616-9. Eduard Murzajew: Mongolia: opis fizycznogeograficzny. Warszawa: PWN, 1957.
Налайх

Нала́йх (монг. Налайх) — один из девяти административных районов столицы Монголии — города Улан-Батор. Население — 28152 человек (на 2008 год). Значительную часть жителей составляют этнические казахи. География Расположен в 35 км к юго-востоку от центра Улан-Батора. Разделён на 6 микрорайонов. Градообразующее предприятие — угольная шахта, которая изначально была единственным источником топлива для строящихся в столице ТЭЦ. На сегодняшний день снабжает углём Улан-Баторскую ТЭЦ-1 и Улан-Баторскую ТЭЦ-2. Остальной уголь потребляется различными предприятиями промышленности и хозяйствами.
Налайх

Налайх (монг. Налайх) — невелике місто в автономному утворенні Улан-Батор, розташоване за 35 км на схід від Улан-Батора, Монголія. Промисловість Головним підприємством міста була вугільна шахта, яка постачала вугілля в Улан-Батор. Видобуток вугілля тут розпочався у 1940-х роках за технічного сприяння СРСР. Шахта була одним із найбільших підприємств вугільної промисловості Монголії. У 1990 році на шахті відбувся вибух метану, який призвів до загибелі 21 людини. У 1994 році у зв’язку з нерентабельністю закрита. Після того 20 тисяч мешканців, які залишились безробітними, були вимушені зайнятись незаконним добуванням вугілля. Зараз у Налайху працює 36 підприємств, які мають ліцензії на видобуток вугілля, яке йде на опалення юрт у Налайху та Улан-Баторі, однак промислового значення ця шахта вже не має. Зараз шахта є одним із найнебезпечніших місць у Монголії — після офіційного закриття у ній загинуло понад 180 людей переважно віком від 23 до 35 років. За оцінками монгольських геологів запаси родовища складають 75 млн тонн, натомість там добуто тільки 25 млн тонн. Транспорт Розвиток залізничного транспорту в Монголії розпочався з вузькоколійки Улан-Батор — Налайх у 1938 році задля постачання столиці держави вугіллям. У 1958 році її було перешито на широку колію. Також місто пов’язано асфальтованою дорогою із столицею. Пам’ятки культури та архітектури Біля міста розташовано стели тюркського періоду, пам’ятник Тоньюкук VI-VIII століття, поминальний комплекс на честь Тоньюкука 646—732 рр. У 10 кілометрах від міста будується туристичний комплекс «Статуя Чингісхана». Також у місті розташовано буддійський монастир «Сайн насуун» який було збудовано у 1992 році. Культура і мистецтво Налайх є місцем компактного поселення казахської громади Монголії. Тут у 2008 році проводився казахський фестиваль «Алтин Беркут-2008» — в рамках фестивалю було організовано імпровізовані етно-культурні музеї казахського побуту, відбулись показові змагання у майстерності з допомогою беркутів. Казахи тут селились задля роботи на місцевій шахті. Радянські війська в Налайху Налайх був одним із місць базування радянських військ у Монголії — тут розташовувались два авіаційних полки, дивізіон та рота зв’язку. Радянський військовий аеродром було збудовано у 1968 році, він став місцем базування 266-го червонопрапорного авіаційного полку винищувачів-бомбардувальників імені Монгольської Народної Республіки, а на його озброєнні були МіГ-17. Окрім того, в аеропорту базувався 68-й окремий вертолітний полк, який був озброєний Мі-4 та Мі-6. Після того, як радянські війська залишили Монголію, аеродром було законсервовано, його основні споруди не зруйновано, вони перебувають під охороною, натомість споруди навколо аеродрому зазнали руйнувань. Злітно-посадкова смуга аеродрому має покриття з асфальтобетону, її довжина 2,5 кілометри, ширина — 40 метрів. Сьогодні аеродром використовується для виконання чартерних рейсів. Джерела
Улан Батор

Улан Батор (на монголски: Улаанбаатар или ᠤᠯᠠᠭᠠᠨᠪᠠᠭᠠᠲᠤᠷ, произнесено [ʊɮɑnpɑːtʰɑ̆r]) е столицата на Монголия, със статут на самостоятелен аймак. През 2008 г. населението му е малко над 1 милион души. Разположен е на река Туул, приток на Селенга, в долина в полите на планината Богдо Ул. Разположение Улан Батор се намира на 47°55'12" N и 106°53' E, на около 1350 m надморска височина. История Основан през 1639 г. като будистки манастир, град Урга се развива като търговски център на пътя на чая между Русия и Китай. Когато е обявен за столица на новата Монголска народна република през 1924 г., градът е преименуван на Улан Батор („червен герой“ на монголски език), в чест на Сухе Батор, участник в установяването на комунистическия режим в Монголия. Неговата статуя стои в центъра на монголската столица. Транспорт Улан Батор има международно летище, наречено в чест на Чингис хан. Свързан е с магистрали с по-важните градове в страната. Също така е свързан с Транссибирската железница и китайската железопътна система. Образование В града се намира единственият в страната университет – Монголски държавен университет. Има няколко частни и държавни колежа. Градската историческа библиотека е с богат фонд от древни монголски, китайски и тибетски ръкописи. Климат Градът има планински климат, с дълга, студена зима и кратко, прохладно лято. Средната годишна температура е −0.4 °C. Забележителности Природо-исторически музей Мавзолей на Сухе Батор Манастир Гандантегченлин с 25-метрова статуя на Мигджид Янраисиг Зимен дворец на Богд хан Побратимени градове Гоулд Коуст, Австралия от 1994 г. Денвър, САЩ Иркутск, Русия Москва, Русия Сапоро, Япония Сеул, Южна Корея Тайпе, Тайван Галерия Източници Информация от официалния сайт на ЦРУ Архив на оригинала от 2010-12-29 в Wayback Machine.
Ulan Bator

Ulan Bator eller Ulaanbaatar er hovedstad i Mongoliet. Byen har 1.396.288 (2015) indbyggere og ligger ved Tuulfloden, en biflod til Selengafloden, i en dal ved foden af bjerget Bogda Uul. Historie Byen blev grundlagt i 1639. Ulan Bator, på det tidspunkt Urga, var oprindeligt placeret ved det buddhistiske kloster Da Khuree ca. 400 km fra det nuværende Ulaanbaator i Arhangayprovinsen og var sæde for den første Jebtsundamba, Zanabazar. Byen blev ofte flyttet til forskellige steder langs Selenga, Orhon og Tuul-floderne, inden den fik sin nuværende placering i slutningen af det 18. århundrede. Byen voksede som et handelscentrum for tehandelen mellem Rusland og Kina i 1860'erne. Mongoliet erklærede sin uafhængighed, da Qing-dynastiet kollapsede i 1911, og byen blev hovedstad i det nydannede Mongoliet i 1924. Økonomi De største selskaber og konglomerater i Mongoliet har næsten allesammen hovedkvartar i Ulan Bator. Blandt landets store selskaber er MCS Group, Gatsuurt LLC, Genco, MAK, Altai Trading, Tavan Bogd Group, Mobicom Corporation, Bodi, Shunkhlai, Monnis og Petrovis. I 2017 var der 5 dollarmilliardære og 90 multimillionærer med en formue på mere end 10 mio. dollars. Uddannelse Ulan Bator har seks store universteter: National University of Mongolia Mongolian University of Science and Technology Mongolian State University of Agriculture Mongolian National University of Medical Sciences Mongolian State University of Education Mongolian University of Art and Culture Kultur Byen rummer en række museer, heriblandt Mongoliets Nationalmuseum og Mongoliets Naturhistoriske Museum, som bl.a. har fossiler fra dinosaure og meteoriter som er fundet i Mongoliet. Notable personer Asashōryū Akinori Hakuhō Shō Harumafuji Kōhei The Hu, metal folkrockband Mungonzazal Janshindulam Nambaryn Enkhbayar Nomin Bold Sanjaasurengiin Zorig Referencer Eksterne henvisninger
Ulaanbaatar

Ulaan Baatar ili Ulaanbaatar (prije anglicirano kao Ulan Bator) je glavni grad države Mongolije. Ime u prijevodu na hrvatski znači "crveni junak". Zemljopisni položaj Leži u dolini rijeke Tole, porječja Selenge na visini od 1300 do 1350 metara, na željezničkoj pruzi Moskva - Peking. Povijest Grad je osnovan 1639. godine kao pokretno (nomadsko) budističko sjedište. Godine 1778. smjestio se trajno na današnjem mjestu, na sjecištu dviju rijeka, Tuula i Selbe. U razdoblju prije toga mijenjao je lokaciju dvadeset osam puta, a svaka je lokacija bila izabrana održavanjem vjerske svečanosti. Tijekom dvadesetog stoljeća grad je prerastao u vodeće sjedište proizvodnje u zemlji. U urbanoj jezgri ističe se samostansko zdanje Gandan, gdje se nalazi i najveći mongolski budistički hram dovršen 1913. godine. Papa Franjo posjetio je od 1. do 4. rujna 2023. Ulaan Baatar, što je prvi posjet nekog pape Mongoliji. Kultura Ulaanbaatarski sajam knjiga Izvori
Ulaanbaatar

Ulaanbaatar (Улаанбаатар în mongolă, pronunțat [ʊˌɮaːm‿ˈpaːʰtə̆r], în traducere „Viteazul Roșu”) este capitala Mongoliei. Orașul este cunoscut de asemenea, mai ales în texte mai vechi precum în limba română în anii 1950-80, în timp ce limba mongolă era scrisă cu grafie chirilică, ca Ulan Bator. În 2006 avea o populație de aproape un milion de locuitori. Ulaanbaatar este situat pe râul Tuul, în nord-estul țării. Istorie Orașul a fost fondat în secolul al XVIII-lea, după ce capitala Mongoliei, cunoscută atunci ca Urga, a fost mutată frecvent din loc în loc. De-a lungul timpului a purtat mai multe nume, precum Nomiĭn Khüree ("Khüree al Înțelepciunii", un "khüree" fiind o mânăstire mongolă). În anii 1860 orașul a crescut semnificativ, devenind un centru comercial pe ruta de ceai între Rusia și China. Sub numele de Ulaanbaatar, orașul a devenit capitala Republicii Populare Mongole în 1928 și a rămas capitala Mongoliei de atunci. Administrație Ulaanbaatar este împărțit în nouă districte și este guvernat de un consiliu local compus din 40 de membri, aleși democratic din patru în patru ani. Consiliul local alege primarul orașului. Transport Ulaanbaatar-ul este servit de Aeroportul Internațional Ginghis Han (cunoscut înainte ca "Buyant Ukhaa") și este legat de drumuri naționale, frecvent neasfaltate, cu majoritatea celorlalte orașe principale ale Mongoliei. Orașul are legături feroviare cu Rusia și China, fiind punct de tranzit pentru trenul între Moscova și Beijing. Transportul în comun în oraș este oferit de companii private de autobuz care sunt autorizate de guvernul local și național. Majoritatea autobuzelor au fost cumpărate de la URSS pe timpul când Mongolia era comunistă, dar în ultimul timp există autobuze moderne din Japonia și Coreea de Sud. Pe lângă sistemul de autobuze, există și o rețea de microbuze care fac competiție directă cu companiile de autobuze, în general într-un mod ilegal. Cultură și învățământ Ulaanbaatar are cinci universități majore: Universitatea Națională a Mongoliei, Universitatea Sțiințifică și Tehnologică a Mongoliei, Universitatea de Sănătate și Științe Medicale, Universitatea Pedagogică și Universitatea de Artă și Cultură. Există și diverse facultăți private. Biblioteca din Ulaanbaatar conține o varietate de manuscrise antice mongole, chinezești sau tibetane. Climă Panorama Note Vezi și Listă de superlative geografice Lista orașelor din Mongolia Legături externe mn Orașul Ulaanbaatar Arhivat în 6 august 2012, la Wayback Machine., sit oficial mn Consiliul Local Ulaanbaatar Arhivat în 9 mai 2021, la Wayback Machine., sit oficial mn Primarul Orașului Ulaanbaatar Arhivat în 18 ianuarie 2013, la Wayback Machine., sit oficial
Ulan Bator

Ulan Bator eller Ulaanbaatar (mongoliska: Улаанбаатар, uttal: [ʊɮambaːtʰər]) är huvudstaden i Mongoliet. Staden hade 2016 44% av landets befolkning boende där (ca 1,3 miljoner invånare) och ligger vid floden Tuul, en biflod till Selenga, i en dal vid foten av berget Bogd Chan Uul i nordvästcentrala Mongoliet på en höjd av cirka 1 350 meter över havet. Staden är den överlägset största i Mongoliet och svarar för nära hälften av landets industri. Den är en station på den förgrening av Transsibiriska järnvägen som går mellan Ulan-Ude och Peking. I Ulaanbaatar finns fem större universitet, flera högskolor och ett historiskt bibliotek. Administration Staden ingår administrativt i ett självstyrande stadsområde på provinsnivå, omgivet av provinsen Töv. Stadsområdet är indelat i nio distrikt. Staden styrs av ett stadsråd ("medborgarrepresentanternas chural") med 40 ledamöter, valda för fyra år. Stadsrådet utser borgmästaren som ska godkännas av premiärministern (S Batbold); nuvarande (vald 6 augusti 2012) borgmästare är E Bat-Uul. Historia Staden grundades år 1639 som Örgöö (eller Urga enligt en äldre västerländsk transkribering). Den var ursprungligen belägen vid det buddhistiska klostret Daa chüree i provinsen Archangaj, cirka 400 kilometer väster om den nuvarande staden, och var då säte för Zanabazar, den förste jebtsundamban, som centrum för den mongoliska lamaismen. Staden flyttades flera gånger till olika platser vid floderna Selenga, Orchon och Tuul, tills den etablerades på sin nuvarande plats på sent 1700-tal. Den hette mellan 1706 och 1911 Ich chüree, "stora klostret". Ulan Bator blomstrade på 1860-talet som ett handelscentrum för tehandeln mellan Ryssland och Kina och var från mitten av 1700-talet säte för den Qingkinesiska amban, guvernören, i Yttre Mongoliet. Staden blev under namnet Nijslel chüree, "huvudstadsklostret", huvudstad i det självständiga Mongoliet 1911 under den teokratiske monarken Bogdo Gegen. Efter den mongoliska revolutionen år 1924 döptes staden om till Ulan Bator, "röde hjälten", till Damdiny Süchbaatars ära. Till följd av ökad industrialisering och urbanisering växte staden snabbt under första hälften av 1990-talet. Kultur Källor Sanders, Alan J. K. (2010) (på engelska). Historical dictionary of Mongolia [Elektronisk resurs]. Historical dictionaries of Asia, Oceania, and the Middle East ; 74 (3rd ed.). Lanham, Md.: Scarecrow Press. Libris 13908803 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Ulan Bator. Bilder på Ulan Bator – Michel Setboun
Zanabazar Kunstmuseum

Das Zanabazar Kunstmuseum (mongolisch Занабазарын нэрэмжит Дүрслэх урлагийн музей), im englischen Sprachgebrauch als Fine Arts Zanabazar Museum bezeichnet, ist ein Museum in Ulaanbaatar in der Mongolei. Der Name des Museums ehrt Öndör Gegeen Dsanabadsar, in anderen Sprachen als Zanabazar bekannt, der als eine der großen Persönlichkeiten im mongolischen Buddhismus anerkannt ist. Er wirkte auch als herausragender Gelehrter und Bildhauer und einige seiner Werke sind im Zanabazar Kunstmuseum zu besichtigen. Die Ehrung erfolgte zum 360. Jahrestag seiner Geburt. Geschichte Das Gebäude, das das heutige Zanabazar Kunstmuseum beherbergt, blickt auf eine sehr wechselvolle Geschichte zurück. Es wurde 1905 als Handelszentrum erbaut und einige Jahre später in eine Bank umgewandelt. Im Jahre 1921 wurde das Gebäude vom russischen Militär besetzt. Nach deren Abzug wurde es von 1930 an als Kaufhaus genutzt. Ab 1961 stand das Gebäude für eine Dauerausstellung der Union der mongolischen Künstler zur Verfügung. 1966 schließlich wurde es als Kunstmuseum für das Publikum eröffnet. Ausstellungsschwerpunkte Das Museum enthält fast 16.600 Objekte. Es zeigt unter anderem die künstlerischen Werke der mongolischen Meister des 18. bis 20. Jahrhunderts. Regelmäßig werden außerdem die Werke zeitgenössischer Künstler ausgestellt. Dazu kooperiert das Zanabazar Museum erfolgreich mit der UNESCO, auch zur Erhaltung exklusiver Exponate, der Organisation von Sonderausstellungen und zur Aus- und Weiterbildung der Mitarbeiter des Museums. Die einzelnen Ausstellungsbereiche sind in mehrere Sektionen gegliedert. Die ältesten Exponate reichen bis in die Steinzeit zurück und zeigen Kopien antiker Höhlenzeichnungen. Eine weitere Abteilung stellt Thangkas, bunte Rollbilder des tantrischen Buddhismus aus, die überwiegend auf Leinen oder Seide gemalt sind. Zu sehen sind außerdem Bereiche mit Masken und Kostümen, Skulpturen, mongolische Gemälde und Zeichnungen sowie Blockdrucke. Lokale Ausstellungsstücke zeigen antike, einfache Werkzeuge, die aus Hörnern, Knochen, Wolle, Häuten, Steinen oder Holz hergestellt wurden. In einem weiten Raum finden sich Exponate, die aus einer kürzlich durchgeführten Ausgrabung stammen, wo sie in einer Grabstelle aus dem 7. Jahrhundert während der türkischen Periode gefunden wurden. Eine Sonderausstellung ist Zanabazar, dem Namensgeber des Museums gewidmet, der eine außerordentlich vielseitige Persönlichkeit war und neben seinen politischen und religiösen Führungsaufgaben auch als bedeutender Bildhauer, Maler und Architekt in Erscheinung trat. Einzelnachweise Weblinks Mongolia web – Zanabazar Museum of Fine Arts
Musée des Beaux-Arts Zanabazar

Le musée des beaux-arts Zanabazar est un musée d'art situé à Oulan-Bator, capitale de la Mongolie et fondé en 1966. Il présente des collections de maîtres mongols des beaux-arts du XVIIIe au XXe siècle et travaille en coopération avec l'UNESCO pour l'amélioration de la présentation de ses collections. Notes et références Liens externes (mn + en) http://www.zanabazarfam.mn Site officiel Portail de la Mongolie Portail des musées Portail des arts
Музей изобразительного искусства имени Дзанабадзара

Музей изобразительного искусства имени Дзанабадзара (монг. Г. Занабазарын нэрэмжит Дурслэх урлагийн музей) — художественный музей в столице Монголии Улан-Баторе. История 31 марта 1965 года 87-м постановлением Совета министров в столице МНР был образован Музей изобразительных искусств. 23 июля 1966 года в фонды музея было передано 350 экспонатов. В 1985 году, по случаю 350-летнего юбилея Дзанабадзара, музей был переименован в его честь. В период с 1966 по 1989 год выставки музея прошли в Москве, Ленинграде, Киеве, Ташкенте, Баку, Улан-Удэ, Софии, Братиславе, Будапеште, Эрфурте. В 1989 году из музея была выделена Художественная галерея, в 1991 — Монгольский театральный музей. В 1994 году впервые прошла крупная западноевропейская выставка «Монгольские сокровища» в парижском Музее восточных искусств, позже — в Нидерландах, США, Корее, КНР, Германии, Испании и Японии. В 1996—2007 годах, согласно правительственным постановлениям, более 200 экспонатов получили статус уникальных (хосгүй үнэт үзмэр). Здание музея Здание, в котором располагается музей, было построено в 1905 году и является одним из первых двухэтажных построек русского типа, возведённых в Урге. Первоначально здание принадлежало построившему его русскому купцу, затем с 1920 года — китайскому банку, с 1921 года было отдано под штаб советского военного контингента, с 1931-го стало Государственным универмагом, в 1961-м в нём расположился Союз ремесленников, а в 1966 году в нём был организован Музей изобразительных искусств. Экспозиции В настоящее время в 4 фондах музея хранится более 18 тыс. экспонатов. Действует 11 постоянных выставок в 11 залах: Зал Дзанабадзара Зал цама Зал раннесредневекового искусства Зал мандал-лойлинг Зал новых археологических находок Зал религиозной живописи-танка Зал народного искусства Зал аппликации Зал живописи монгол зураг Зал монголо-тибетского книгопечатания Примечания