NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Собор Різдва Христового (Тирасполь)

Собор Різдва Христового в Тирасполі (Придністров'я) — православний кафедральний собор Тираспольської та Дубосарської єпархії Молдовської православної церкви, розташований на перетині вулиць Шевченка та Карла Маркса, неподалік площі Суворова. Побудований у 1998–2000 роках. Історія Закладено 1 вересня 1998 року. Перша Божественна літургія в храмі, який на той час ще будувався, відбулася в серпні 1999 року . Освячення, яке очолив предстоятель Молдовської православної церкви, митрополит Кишинівський та всієї Молдови Володимир (Кантарян), відбулося 16 січня 2000 року, за присутності президента Придністров'я Ігоря Смирнова . Зведення єпархіального комплексу взяла на себе компанія « Шериф» . Урочистості на ознаменування завершення зведення собору включали, серед іншого, випуск серії поштових марок із зображенням церкви, випущені до Різдва 1999 року). Зображення собору розміщено на банкнотах 100 рублів ПМР випуску 2000 та 2007 років. У 2001 році собор був зображений на монетах в урочистій серії золотих та срібних грошових одиниць, що зображують православні храми Придністров'я. З 2007 року ключар-адміністратор — ігумен Віктор (Саяпін). 8 вересня 2013 року Патріарх Московський і всієї Русі Кирило відвідав кафедральний собор Різдва Христового, в якому звершив молебень перед іконою Божої Матері «Стягнення загиблих», яка називається Тираспольською. Також на згадку про свій візит патріарх залишив ікону праведного Федора Ушакова та зображення Вишгородської ікони Божої Матері . З 30 травня 2019 року ключар-адміністратор собору — ієрей Павло Кузміних. Архітектура Собор складає архітектурний комплекс, до якого входять також єпархіальне управління та парафіяльний будинок, у якому знаходяться соборна бібліотека, недільна школа, келії для кліриків, а також хрестильний храм. Автором проєкту собору та єпархіального комплексу є тираспольський архітектор Петро Яблонський. За основу було взято зразки храмової архітектури Київської Русі . Будівлі єпархіального управління та парафіяльного будинку збудовані за зразками архітектури XVII століття. Галерея Примітки Див. також Преображенський кафедральний собор (Бендери) Придністровський рубль
Manzâr (rezervație botanică)

Manzâr, cunoscută și ca Manzârul vechi (în ucraineană Староманзирський заказник) este o rezervație botanică de importanță locală din raionul Bolgrad, regiunea Odesa (Ucraina), situată lângă satul omonim, în imediata apropiere de granița cu Republica Moldova. Suprafața ariei protejate este de 128 de hectare. A fost creată prin decretul Consiliului de Miniștri al RSS Ucrainene din 28 octombrie 1974, și este subordonată administrativ silviculturii Borodino. Rezervația a fost creată pentru a proteja peisajul pădurii de stejar de stepă, în care cresc peste 50 de specii de plante, inclusiv exotice: ailanthus, céltis, ienupăr virginian, scumpia, sophora și altele. Referințe
Староманзырский заказник

Страроманзырский заказник — ботанический заказник, расположенный в Болградском районе Одесской области Украины вблизи села Лесное, на границе с Молдавией. Площадь — 128 га. Создан постановлением Совета министров УССР от 28 октября 1974 г. № 500. Административно подчинён Бородинскому лесничеству. Заказник создан для охраны ландшафтной степной дубравы, в которой произрастает более 50 видов экзотических растений, в том числе: айлант, каркас, можжевельник виргинский, скумпия, софора и другие. Примечания
Староманзирський заказник

Староманзи́рський зака́зник — ботанічний заказник загальнодержавного значення в Україні. Розташований у Болградському районі Одеської області, поблизу села Лісне, на кордоні з Молдовою. Площа заказника 128,0 га. Розташований на території урочища «Старий Манзир», у кварталах 1-2 Бородинського лісництва ДП «Саратське лісове господарство». Створений постановою Ради Міністрів УРСР від 28 жовтня 1974 року № 500. З 2 січня 2022 року, згідно Указу Президента України, межі території ботанічного заказника загальнодержавного значення "Староманзирський" були суттєво змінені. Заказник було створено для охорони ландшафтної степової діброви, в якій росте понад 50 видів екзотичних рослин, у тому числі: айлант, каркас, яловець віргінський, скумпія, софора та інші. Охороняються вікові дуби й екзоти. Примітки
Roșieticii Vechi, Florești

Roșieticii Vechi este un sat din cadrul comunei Roșietici din raionul Florești Republica Moldova. Istorie Prima atestare documentară a satului datează din 1623 când domnitorul Ștefan Tomșa întărea lui Manolache Vameș mai multe sate din ținutul Soroca, printre care și Roșieticii: În 1964, satele Roșieticii Noi și Roșieticii Vechi au fost unite într-un singur sat, numit Roșietici. În 1992 s-a revenit la situația inițială, cele două sate redevenind separate. Demografie Conform recensământului populației din 2004, satul Roșieticii Vechi avea 799 locuitori: 796 moldoveni/români, 2 ruși și 1 ucrainean. Referințe
Старые Рошиетичи

Старые Рошиетичи, Рошиетичий Векь (рум. Roşieticii Vechi) — село в Флорештском районе Молдавии. Наряду с сёлами Рошиетичи и Ченуша входит в состав коммуны Рошиетичи. История 11 июня 1964 года сёла Старые Рошиетичи и Новые Рошиетичи объединены в село Рошиетич. Постановлением правительства Республики Молдова № 882 от 22.01.1992 село Старые Рошиетичи восстановлено в самостоятельное село. География Село расположено на высоте 124 метра над уровнем моря. Население По данным переписи населения 2004 года, в селе Рошиетичий Векь проживает 799 человек (389 мужчин, 410 женщин). Этнический состав села: Примечания
Рошієтічій-Векі

Рошієтічій-Векі (молд./рум. Roșieticii Vechi) — село у Флорештському районі Молдови. Входить до складу комуни, адміністративним центром якої є село Рошієтіч. Населення За даними перепису населення 2004 року у селі проживали 799 осіб. Національний склад населення села: Примітки
Stețcani, Criuleni

Stețcani este un sat din cadrul comunei Miclești din raionul Criuleni, Republica Moldova Simboluri Stema și drapelul satului au fost aprobate în anul 2025: Stema: În câmp verde, o cunună din ramuri de salcâm (Robinia pseudoacacia), cu flori de argint și frunze de aur, înconjurând o floare mare coborâtă din cunună. Scutul timbrat de o coroană sătească de argint. Drapelul reprezintă o pânză pătrată verde, purtând în mijloc o cunună din ramuri de salcâm, cu flori albe și frunze galbene, înconjurând o floare mare coborâtă din cunună. Note
Стецкань

Стецкань, Стецканы (рум. Stețcani) — село в Криулянском районе Молдавии. Наряду с селом Миклешть входит в состав коммуны Миклешть. География Село расположено на высоте 193 метра над уровнем моря. Население По данным переписи населения 2004 года, в селе Стецкань проживает 890 человек (430 мужчин, 460 женщин). Этнический состав села: Примечания
Стецкань

Стецкань (молд./рум. Stețcani) — село у Кріуленському районі Молдови. Входить до складу комуни, адміністративним центром якої є село Міклешть. Населення За даними перепису населення 2004 року у селі проживали 890 осіб. Національний склад населення села: Примітки
Cetatea Tiraspol

Cetatea din Tiraspol a fost proiectată de către arhitectorul francez François Sainte de Wollant și a fost construită între anii 1792—1793. Fiind amplasată pe malul stâng al Nistrului, cetatea a avut un rol important în protecția graniților de sud-vest ale Imperiului Rus. În jurul cetății a apărut și s-a dezvoltat Tiraspolul de astăzi. Istorie La sfârșitul războiului ruso-austro-turc din 1787-1791 a fost semnat Tratatul de la Iași, în conformitate cu care granița dintre imperiile rus și otoman era stabilită pe Nistru. Teritoriile ocupate au fost denumite regiunea Oceacov. În ianuarie 1793, un plan de armare structurală a frontierei de pe Nistru pe locul viitorului Tiraspol, a fost dezvoltat în comun de către Suvorov și De Wollant, ulterior fiind trimis la Sankt Petersburg. Cetatea, conform proiectului, trebuia să obțină o imagine de ansamblu dreptunghiulară. În final sa obținut o formă corectă a bastioanelor, octogonale. Proiectul cetății de-a lungul Nistrului a fost aprobat, iar Suvorov a început ridicarea acesteia, fără a mai aștepta creditul, pe care l-a luat în sumă de 100.000 de ruble, și chiar a ordonat să-și vândă propriile sale posesiuni. Ecaterina a II-a, aflând de acest lucru, a ordonat să i se aloce lui Suvorov de la trezoreria statului peste de 600.000 de ruble. Către 1795 ridicarea cetății a fost în mare parte finalizată. Pe teritoriul său, a fost construită biserica Sf. Andrei, trei poziții de artilerie, un spital militar, casa comandantului, depozite de pulbere, barăci, grajduri, magazie, ș.a. În același an (1795) în apropierea cetății locuiau 2.500 de locuitori. În cetatea, de asemenea, se menținea o garnizoană militară numeroasă, fiind echipată cu arme moderne și o sursă considerabilă de alimente. Cu toate acestea, Cetatea Tiraspol nu și-a jucat rolul său de apărare. Conform rezultatelor tratatului de la București din 1812 frontiera rusă sa mutat pe Prut și Tiraspolul și-a pierdut semnificația anterioară. În 1835 statul de cetate a fost abolit. Galerie Referințe Bibliografie Дорох Т. П. Тираспольская крепость. — Тирасполь: ЗАО Типар, 1992. — 3 с. Очерки истории Тирасполя. — Кишинёв: Картя Молдовеняскэ, 1967. — 188 с. Марецкий С. П. Тирасполь (историко-географический очерк). — Кишинёв: Государственной учебно-педагогической издательство МССР «Шкоала Советикэ», 1958. — 104 с.
Tiraszpol trolibuszvonal-hálózata

Tiraszpol trolibuszvonal-hálózata egy trolibuszvonal-hálózat, amely Moldovában Tiraszpolban található. Története Az első 1-es számot viselő vonalat 1967-ben adták át, az Októberi Szocialista Forradalom ötvenedik évfordulójára. A kettes vonalat 1968-ban adták át. Innentől kezdve folyamatos volt a hálózat bővítése egészen 1987-ig amikor átadták a 9-es számú vonalat, amely egyben az utolsó városi vonal is. A Benderi helyközi vonalat 1993-ban adták át. A 2000-es években új trolibuszokat szerzett be a társaság a javuló gazdasági helyzetnek köszönhetően. Az évek folyamán az 5-ös és 8-as vonalakat bezárták. Vonalak 1: Zapadnyi mikroraion — Zheleznodorozhnyi vokzal 2: Zapadnyi mikroraion — TТs 3: ZAO — Zheleznodorozhnyi vokzal 4: ZAO — Тsentr — Promzona — ZAO 6: Zapadnyi mikroraion — ATB-4 7: ZAO — Promzona — Тsentr — ZAO 19: g. Tiraspol- — g. Bendery — po ulitse 25 Oktiabria 19A: g. Tiraspol- — g. Bendery — po ulitse Karla Libknekhta Járművek 19 db - ZiU-9 10 db - BKM 321 2 db - BKM 420030 2 db - VMZ-5298.01 2 db - MAZ-103T Források transphoto.org Jegyzetek
Тираспольський тролейбус

Тирáспольський тролéйбус (молд./рум. Troleibuzul din Tiraspol, рос. Тираспольский троллейбус) — тролейбусна система столиці самопроголошеного Придністров'я Тирасполя з 1967 року. Протяжність ліній — понад 70 км. Тролейбусний парк Тирасполя обслуговує також міжміський тролейбусний маршрут Тирасполь — Бендери. Історія Тролейбусний рух у Тирасполі було відкрито 3 листопада 1967 року з нагоди 50-річчя Жовтневої революції. Перший маршрут з'єднав радгосп-технікум ім. М. В. Фрунзе на західній околиці міста і залізничний вокзал. Потім було відкрито другий маршрут — від радгоспу-технікуму ім. М. В. Фрунзе до рос. Лечгородок (нині — Центральна республіканська клінічна лікарня). Цей маршрут продовжувався тричі: спочатку, у зв'язку з бурхливим будівництвом житла у Жовтневому районі, лінія була продовжена від рос. Лечгородок до кінотеатру «Юність» (біля нинішнього телецентру). У середині 1990-х була побудована тролейбусна лінія від радгоспу-технікуму ім. Фрунзе до мікрорайону «Західного». У 2002 році — від кінотеатру «Юність» до торговельного центру «Тернопіль». Згодом були введені тролейбусні маршрути, які дублювали і поступово витісняли внутрішньоміські автобусні маршрути. У червні 1993 року на честь першої річниці Бендерської трагедії було відкрито тролейбусний рух між придністровськими містами Тирасполь і Бендери. Загальна протяжність міжміського лінії перевищила 14 кілометрів. З 1993 до середини 2000-х рр. тролейбусний парк Тирасполя не оновлювався, у зв'язку з чим інтенсивність перевезень різко знизилася, а популярність тролейбуса як виду транспорту впала через великі інтервалів руху. У 2007 році Москва подарувала Тирасполю, на честь 215-річчя заснування міста, кілька тролейбусів. Наприкінці червня 2009 року «МінськТранс» передав як подарунок Тираспольському тролейбусному парку 15 тролейбусів. У липні 2009 року час курсування тролейбусів було обмежено до 20 годин через брак водіїв. З 23 листопада 2015 року між Тирасполем і Бендерами запущений новий додатковий тролейбусний маршрут № 19А. Траса маршруту пролягає паралельно існуючим маршрутом по вулиці Карла Лібкнехта. Кінцеві станції загальні з маршрутом № 19. Маршрути В Тирасполі діють 6 міських та 2 міжміських тролейбусних маршрутів. Див. також Тролейбусна лінія Тирасполь — Бендери Посилання Тираспольський тролейбус на сайті «Міський електротранспорт» [Архівовано 6 червня 2017 у Wayback Machine.] (укр.) (рос.) (англ.) На троллейбусе по центральной площади Тирасполя / On the trolleybus from the center of Tiraspol Тролейбуси Тирасполя (відео) Галерея Примітки
Tirotex

Tirotex (russisch Тиротекс) ist ein transnistrischer Hersteller von Textilien und Kleidung. Es ist das nach eigenen Angaben größte Textilunternehmen in Transnistrien und in der südwestlichen GUS. Produkte des Unternehmens werden in 30 Länder exportiert, das Unternehmen hat über 1.000 Mitarbeiter. Tirotex geht auf einen sowjetischen Betrieb zurück, der bereits 1973 gegründet wurde und, ebenfalls noch zur Zeit der Sowjetunion, 1986 unter anderem mit dem Orden des Roten Banners der Arbeit ausgezeichnet wurde. Seit 1992 gehört die gesamte Region zu Transnistrien. 1998 erhielt der gesamte Betrieb den Orden der Republik, die höchste transnistrische Auszeichnung. Die Waren des Unternehmens wurde im deutschsprachigen Raum unter anderem schon bei Aldi verkauft. In einem Bericht des deutschen Unternehmens Karl Mayer Textilmaschinenfabrik wurde Tirotex als zweitgrößter reiner Textilienhersteller Europas bezeichnet. Weblinks tirotex.com - Offizielle Webseite des Unternehmens (russisch, deutsch, englisch) Einzelnachweise
Tirotex

Tirotex (Russian: Тиротекс) is a textile company based in Transnistria producing clothing and other textile products. It is located in (and gets its name from) Tiraspol. The company was established in 1972 with the construction of its factory, which took a decade to complete. The company is the largest textile enterprise in the southwestern Commonwealth of Independent States and also claims to be the second largest of its kind in all of Europe. Within its complex, there are weaving, sewing, finishing and spinning operations. As an export-orientated company, 70% of its products are shipped abroad. The Tirotex-Energo power station was originally built for the needs of the Tirotex factory. Products The products of SA Tirotex are exported to Austria, Germany, Greece, Italy, the Netherlands, Sweden, Switzerland, Portugal, Romania, Poland, and the United States. They appear in a number of catalogs and retail outlets, such as Quelle, Aldi, Jotex and Hemtex. The company produces mainly upmarket fashion items including women's clothing, tablecloths and bedsheets. It also manufactures suits, surgical gowns and uniforms. Only cotton fabric is used at the facilities. References External links Tirotex official site
Tirotex

Tirotex (russe : Тиротекс) est une entreprise textile transnistrienne produisant des vêtements et d'autres produits textiles. Elle est située à (et tire son nom de) Tiraspol. L'entreprise a été créée en 1972 avec la construction de son usine, qui a duré une décennie. Elle est la plus grande entreprise textile du sud-ouest de la Communauté des États indépendants et prétend également être la deuxième plus grande du genre dans toute l'Europe. Au sein de son complexe, il y a des opérations de tissage, de couture, de finition et de filature. En 2011, sa production s'élevait à 140 millions de m² de tissu par an. En tant qu'entreprise tournée vers l'exportation, 70% de ses produits sont expédiés à l'étranger , principalement en Europe. Des produits Les produits de SA Tirotex sont exportés vers l'Autriche, l'Allemagne, la Grèce, l'Italie, les Pays- Bas, la Suède, la Suisse, le Portugal, la Roumanie, la Pologne et les États-Unis. Ils apparaissent dans un certain nombre de catalogues et de points de vente, tels que Quelle, Aldi, Jotex et Hemtex. L'entreprise produit principalement des articles de mode haut de gamme, notamment des vêtements pour femmes, des nappes et des draps. Elle fabrique également des combinaisons, des blouses chirurgicales et des uniformes. Seul le tissu de coton est utilisé dans les installations. En 2017, Tirotex étend ses possibilités avec la ligne de finition Brückner. Références Liens externes Site officiel Portail du textile Portail des entreprises
Timcău, Bârzula

Timcău (în ucraineană Тимкове, transliterat: Tîmkove) este un sat în comuna Slobidka din raionul Bârzula, regiunea Odesa, Ucraina. În trecut a fost un sat cu o numeroasă comunitate moldovenescă (românescă) – 33% din populație, conform recensământului sovietic din 1926; fiind însă asimilat în prezent. În sat este situat punctul de control la frontiera moldo-ucraineană – Timcău-Broșteni (Stînga Nistrului). Demografie Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Timcău era vorbitoare de ucraineană (92,71%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (3,77%) și română (3,39%). Note
Тымково

Тымково — село в Подольском районе Одесской области на Украине. Оно названо в честь казака Тымка, бежавшего после развала Запорожской сечи Екатериной II. Он поселился на этих землях и вел повстанческую деятельность против помещиков. Известные уроженцы Кипер, Олег Александрович (1 мая 1980) — украинский прокурор, старший советник юстиции. Председатель Одесской областной государственной администрации с 30 мая 2023 года. Примечания Ссылки Учетная карточка села на сайте Верховной рады Украины
Тимкове

Ти́мкове — село в Україні, у Слобідській селищній громаді у Подільського району Одеської області. Географія Село розташоване за 223 км від обласного центру, 33 км від районного центру та 35 км від міста Кодима, що проходить автошляхом територіального значення Т 1622. У селі розташований пункт пропуску через молдавсько-український кордон Тимкове — Броштень у селі Броштяни. Найближча залізнична станція Слобідка (за 5 км). Історія Село назване на честь козака Тимка, що втік після розвалу Запорізької січі Катериною ІІ. Він оселився в цих землях і вів повстанську діяльність проти поміщиків. Під час організованого радянською владою Голодомору 1932—1933 років померло щонайменше 10 жителів села. Колишній орган місцевого самоврядування — Тимківська сільська рада. 12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Одеської області», село увійшло до складу Слобідської селищної громади Кодимського району. 17 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Кодимського району, село увійшло до складу Подільського району. Населення За переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 894 особи, з яких 368 чоловіків та 526 жінок. За переписом населення України 2001 року в селі мешкали 794 особи. Мова Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року: Див. також Перелік населених пунктів, що постраждали від Голодомору 1932—1933 (Одеська область) Примітки
Gara centrală (Chișinău)

Gara centrală din Chișinău este una din cele trei autogări din municipiul Chișinău (și cea mai veche dintre ele), situată în sectorul Centru al capitalei pe strada Mitropolit Varlaam, 58. Autogara deservește atât traficul intern de pasageri din Republica Moldova, cât și o serie de destinații internaționale (Ucraina, România, Rusia, etc.). Istoric Gara centrală a fost construită în 1974 (arhitect I.A. Zagorețki), cu o capacitate consolidată de deservire de 800 de persoane. Către 1982, traficul de persoane ajungea la 9,5 milioane de pasageri/anual, iar numărul rutelor zilnice – 732, spre majoritatea centrelor raionale și satelor din fosta RSS Moldovenească, precum și spre 40 de orașe din Ucraina vecină. Funcționa și o rută internațională (Chișinău – București). În același an (1982) a fost deschisă autogara „Sud” (actuala Gară de Sud), spre care au fost transferate rutele către localitățile din sudul Moldovei, precum și spre unele orașe din sudul Ucrainei (Vâlcov, Reni, Ismail, etc.). Până la sfârșitul anilor 1990, Gara centrală, construită pentru a deservi predominant rutele suburbane, nu mai făcea față sarcinii traficului de persoane. Parcarea pentru numeroasele autovehicule pe distanțe lungi și internaționale nu mai ajungeau. Starea tehnică a stației era departe de normă. În acest sens, în anul 2005, cele mai multe dintre rutele pe distanțe lungi și internaționale au fost transferate la noua autogară – „Nord”, iar cele spre România, Bulgaria, Germania, Grecia, la Gara de Sud. La 30.06.2014, „Central House SRL” reprezentată de Vitalie Perciun câștigă licitația, în temeiul căruia încheie contractul de locațiune 16.07.2014 nr. 1174 (în continuare - "Contractul de locațiune nr. 1174”) cu Î.S. "Garile si Statiile Auto”, in calitate de Locator si S.R.L. aprobat de Ministerul Transporturilor si Infrastructurii Drumurilor prin care au fost transmise în locațiune bunurile imobile din adresa mun. Chișinău, str. Mitropolit Varlaam 58, cu numerele cadastrale 0100206.340, 0100206.341, 0100206.343, 0100206.344, 0100206.345, 0100206.346, 0100206.380, 0100206.381, 0100206.382, 0100206.383, 0100206.384, 0100206.385, 0100206.386. Contract valabil pe 49 ani. Vezi și Gara de Nord (Chișinău) Gara de Sud (Chișinău) Referințe Legături externe Orarul rutelor[nefuncțională – arhivă] Site-ul gărilor și stațiilor auto din RM
Центральный автовокзал (Кишинёв)

Центральный автовокзал (рум. Autogara Centralǎ) — один из трёх автовокзалов города Кишинёва. Расположен в Центральном секторе Кишинёва по адресу улица Митрополит Варлаам, 58 . Автовокзал обслуживает как пассажирские перевозки внутри Республики Молдова (преимущественно пригородные), так и зарубежные направления (Украина). История Центральный автовокзал Кишинёва был построен в 1974 году (архитектор И. А. Загорецкий). Вместимость здания составляла 800 человек. В здании автовокзала на первом этаже размещались зал ожидания, кассы по продаже билетов, камеры хранения, различные киоски, справочное бюро автовокзала, парикмахерская, а также административные помещения. На втором этаже были открыты учреждения общепита. К 1982 году пассажиропоток кишинёвского Центрального автовокзала достиг 9.5 миллионов пассажиров в год, количество рейсов каждый день составляло 732 в города, районные центры и сёла МССР, а также в 40 городов соседней Украины. Функционировал и один международный маршрут (Кишинёв — Бухарест). В 1982 году была открыта автостанция «Южная» (ныне Южный автовокзал Кишинёва), на который были переведены рейсы в населённые пункты юга Молдавии, а также в некоторые города Украины (Вилково, Рени, Измаил и другие). К концу 1990-х годов Центральный автовокзал, построенный для обслуживания преимущественно пригородных маршрутов, перестал справляться с нагрузкой. Стоянок для многочисленных междугородных и международных автобусов перестало хватать. Техническое состояние автовокзала было далеко от нормы. Шум и выхлопные газы мешали жителям близлежащих домов. В 1997 году появились сведения, что планируется постройка нового автовокзала (северного направления). В 2005 году большая часть междугородных и международных маршрутов была переведена на новый кишинёвский автовокзал «Северный», также многие маршруты были переведены на Южный автовокзал (в частности, международные рейсы на Румынию, Болгарию, Германию, Грецию). В 2008 году в прессе появились сообщения, что Центральный автовокзал Кишинёва будет расширен за счёт Центрального рынка (по соседству с которым находится), который, в свою очередь, будет переведён на площадку рядом с Северным автовокзалом (для чего потребуется снести старые теплицы, часть вещевого рынка и старые дома). В настоящее время проект находится на стадии согласования с различными ведомствами. Маршруты Междугородные Международные Транзитные Бельцы — Тирасполь Бельцы — Порумбрей Кагул — Порумбрей Липкань — Тирасполь Порумбрей — Бендеры Рышканы — Тирасполь Ссылки Расписание рейсов Центрального автовокзала Кишинёва Примечания