Гербовецький Успенський монастир

Гербовецький Успенський монастир (молд./рум. Mănăstirea Hîrbovăț) — чоловічий монастир Унгенської та Ниспоренської єпархії Молдовсько-Кишинівської митрополії Російської православної церкви в селі Гербовець (Хирбовець) Калараського району Молдови. Історія За переказами, монастир був заснований у XVII столітті як скит ченцями Бершадського Преображенського монастиря, що втікали від переслідування з боку уніатів. Згідно з легендою один із цих ченців на ім'я Іоаннікій був горбатий (молд./рум. гырбовит), що і дало назву монастирю. У 1730 році скит був відновлений (за іншою версією, заснований) боярином Костянтином Карпузом. Тоді ж було збудовано дерев'яну Успенську церкву. Скит був тричі спалений турками та татарами. Під час останньої пожежі 1812 року було втрачено весь монастирський архів. У 1813 році скит увійшов до складу новоствореної Кишинівської та Хотинської єпархії Російської православної церкви і перетворений на позаштатний гуртожильний монастир. У 1816 році коштом начальника кишинівської жандармерії Стефана Лупу (що пізніше прийняв схиму з ім'ям Серапіон) був побудований кам'яний Успенський храм. У 1860—1872 у монастирі перебував на спокої колишній архієпископ Могилівський Анатолій (Мартинівський). Тут він помер і був похований. За архімандритів Ієронімі та Нафанаїлі було збудовано кам'яний собор Зіслання Святого Духа, освячений у 1870 році. У 1872 в монастирі відкрито духовне училище. 1954 року в монастирі було 120 ченців. У 1962 році монастир ліквідовано радянською владою. Монастирське майно було конфісковано. Книги, ікони та церковне начиння вивезли та спалили на околиці села. Частину книг та начиння вдалося врятувати ігумену Веніаміну (Гросу). У 1960-1980-х роках у приміщеннях монастиря розташовувалася школа для психічно хворих дітей. В Успенській церкві було влаштовано склад, а в Свято-Духівській церкві — клуб. У 1988—1989 роках шкільна адміністрація розпочала відновлення монастиря. У 1992 році школу було закрито. Наказом Міністерства науки і освіти Республіки Молдова від 11 червня 1993 року будівлі монастиря повернуто Церкві. Рішенням Священного синоду Російської православної церкви від 5 травня 1995 року монастир було знову відкрито. Настоятелі Архімандрит Серафим (1805—1827) Архімандрит Іоаннікій (1827—1851) Архімандрит Митрофан (1851—1852) Архімандрит Тихін (1852—1853) Ігумен Геронтій (1853—1857) Архімандрит Ієронім (1857—1863) Архімандрит Нафанаїл (1863—1873) Архімандрит Серафим (1873—1875) Ігумен Леонід (1875—1879) Архімандрит Іларіон (1879—1885) Ігумен Сінісій (1885—1887) Ігумен Ісая (1887—1888) Ієромонах Никодим (1888—1890) Архімандрит Паїсій (1890—1891) Ігумен Леонід (1891—1893) Архімандрит Інокентій (1893—1906) Архімандрит Феогност (1906) Архімандрит Феогност (1918) Ігумен Серафим (до 1992) Ігумен Нікандр (Мунтяну) Архімандрит Іоанн (Мошнегуцу) Ігумен Сава (Бурдужа) Архімандрит Спірідон (Марин) Рішенням Священного Синоду від 26 грудня 2012 року на посаді священноархімандрита монастиря затверджено єпископа Унгенського і Ніспоренського Петра (Мустяце). На грошах та марках Див. також Гербовецька ікона Божої Матері Примітки Література Мелинти М. В. ГЕРБОВЕЦКИЙ В ЧЕСТЬ УСПЕНИЯ ПРЕСВЯТОЙ БОГОРОДИЦЫ МУЖСКОЙ МОНАСТЫРЬ. Православная энциклопедия. — М. : Церковно-научный центр «Православная энциклопедия», 2006. — Т. XI. — С. 193—194. — ISBN 5-89572-017-X.(рос.) Зайцева Д. А. ГЕРБОВЕЦКАЯ ИКОНА БОЖИЕЙ МАТЕРИ. Православная энциклопедия. — М. : Церковно-научный центр «Православная энциклопедия», 2006. — Т. XI. — С. 192—193. — ISBN 5-89572-017-X.(рос.) Гербовецкий Успенский монастырь // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп. т.). — СПб., 1890—1907. (рос. дореф.)