NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Basilique Saint-Sernin de Toulouse

De Basilique Saint-Sernin de Toulouse is een pelgrimskerk die gewijd is aan de Heilige Saturninus van Toulouse. De kerk ligt in Toulouse in het zuiden van Frankrijk. Het is een van de vijf grote pelgrimskerken die op de pelgrimstocht naar Santiago de Compostella staan. Deze basiliek is een van de grootste kerken in Europa in romaanse stijl die nog bewaard is gebleven. De basiliek staat op de Unesco-Werelderfgoedlijst als onderdeel van de inschrijving Pelgrimsroutes in Frankrijk naar Santiago de Compostella. Bouwgeschiedenis De bouw werd gestart omstreeks het jaar 1080. In 1096 vond de plechtige inwijding plaats door paus Urbanus II en meerdere bisschoppen, in aanwezigheid van graaf Raymond van Toulouse. De paus en de graaf troffen elkaar voor de Eerste Kruistocht. De romaanse bas-reliëfs van de basiliek zijn afkomstig van het atelier van Bernard Gilduin; ze zijn erkend als historisch monument in Frankrijk. Pas in het midden van de 12e eeuw was de kerk volledig af. Aangezien de kerk op de pelgrimsroute naar Santiago de Compostella lag moest de kerk voorzien zijn om een groot aantal gelovigen te kunnen ontvangen. Bij het bouwen van deze kerk hielden ze hier dan ook rekening mee. Het dwarsschip loopt wijd uiteen en er is een brede kooromgang met straalkapellen. Ook het schip van de kerk is omvangrijk. Het is een hallenkerk met vijf beuken en elf traveeën.
Bazylika św. Saturnina w Tuluzie

Bazylika św. Saturnina (fr. Basilique Saint-Sernin) – rzymskokatolicka bazylika mniejsza znajdująca się we francuskim mieście Tuluza. Historia Pierwszą świątynię w tym miejscu wzniesiono pod koniec IV wieku, z inicjatywy biskupa Sylwiusza, nad grobem św. Saturnina. Jej budowę ukończył biskup Eksuperiusz około 400 roku. Pierwsza wzmianka o kapitule działającej przy kościele pochodzi z 844. W 1070 rozpoczęto budowę obecnej świątyni. Król Ludwik VIII sprowadził do kościoła relikwie św. Edmunda i św. Gilberta. W 1251 książę Alfons z Poitiers, brat Ludwika IX, przywiózł do bazyliki cierń z korony cierniowej Chrystusa. Około 1200 wzniesiono dzwonnicę, a budowę całego kościoła ukończono pod koniec XIII wieku. W latach 1860–1879 wymieniono dach oraz przebudowano absydę pod okiem architekta Eugènego Viollet-le-Duca. W 1878 papież Leon XII podniósł kościół do rangi bazyliki mniejszej. W 1998 bazylikę wpisano na Listę Światowego Dziedzictwa UNESCO pod punktem Szlaki pielgrzymkowe do Santiago de Compostela. Architektura i wyposażenie Kościół pięcionawowy, długi na ponad 100 m i szeroki na 64 metry. Korpus nawowy posiada 12 przęseł, nawa główna jest sklepiona kolebkowo na wysokości 21 metrów. Na emporze znajdują się organy z 1889, wzniesione przez organmistrza Aristidego Cavaillégo-Colla. Oryginalnie posiadały 54 głosy oraz 3 manuały. Przeszły renowację w 1996 oraz 2017. Na wieży bazyliki zawieszony jest 21-dzwonowy kurant. Instrumenty pochodzą głównie z XIX wieku, gdyż rewolucję francuską przetrwały tylko 2 dzwony. Przypisy
Basílica de Saint-Sernin de Toulouse

A Basílica de Saint-Sernin de Toulouse é uma igreja católica localizada na cidade de Toulouse, França. A igreja foi consagrada em 1096 pelo papa Urbano II e elevada à categoria de basílica em 1878. Foi um dos mais importantes centros de peregrinação do ocidente na Idade Média. É a maior igreja românica conservada na Europa. Galeria de imagens Ligações externas «Sobre a Basílica de San-Sernin, em Toulouse + som do carrilhão» (em francês). neep.free.fr
Saint-Sernin

Saint-Sernin är en basilika i Toulouse i sydvästra Frankrike, påbörjad omkring 1080. Saint-Sernin, som nyligen firade sin 900-årsdag, har fått sitt namn efter helgonet Saint Saturnin, vars reliker fortfarande återfinns i kyrkan. Den romanska byggnaden började uppföras under 1000-talet på platsen för ett kapell från 400-talet. Toulouse var under denna period vallfartsort för de många pilgrimer som färdades mot Santiago de Compostela, och det ursprungliga kapellet blev ofta överfullt av troende som ville komma nära relikerna. Den ursprungliga kyrkan finns fortfarande kvar i form av kryptan. Kyrkobyggnaden har under årens lopp genomgått många ombyggnader och är idag en provkarta på olika stilar, bl.a. gotik och renässans, och olika material, som sten och tegel. En av de mest omfattande renoveringarna utfördes av Eugène Viollet-le-Duc. Saint-Sernin hade status som vanlig kyrka fram till 1778, då den fick hedersbenämningen basilika. Wikimedia Commons har media som rör Saint-Sernin.
Château de Lagarde

The Château de Lagarde is a ruined castle situated near the village of Lagarde, 8 km (5 mi) southeast of Mirepoix in the French département of Ariège. Following the Albigensian Crusade, the castle was handed to the Lévis-Mirepoix family. It was fortified but, over time, it was modified to provide a more comfortable residence. During the French Revolution, the castle was partially destroyed, but it remains today as a bold silhouette looking down over the valley. The ruins comprise several towers and curtain walls. Château de Lagarde has been listed as a monument historique by the French Ministry of Culture since 1914. History The first documented mention of Lagarde is from the 10th century. The first castle was a square tower with, in the corner, a circular covering tower, built in the 11th century. In the 12th century, four square towers were added as well as a rectangular gatehouse, the whole castle being linked by walls with arrowslits and crenellations. In the 14th century, the structure underwent important alterations. Buildings were erected behind each façade, the roofs were raised, a drawbridge was built and the entry gate and building openings were modified. In the 16th century, a large hanging spiral staircase was built (1526) with a flamboyant Gothic vault. Also in this period, the castle was doubled in size with the addition of walls and vaults, a new moat was created with four circular bastions in the corners and the drawbridge entrance was also bastioned. 17th century modifications included the addition of monumental statues on the bastions and the staircase tower, the creation of an esplanade surrounded by fortifications in the southeast, the replacement of the drawbridge by a stone bridge with a monumental gateway, and an access ramp leading from the village. See also List of castles in France References External links Base Mérimée: Château de Lagarde, Ministère français de la Culture. (in French)
Castello di Lagarde

Il castello di Lagarde (in francese: Château de Lagarde) è un castello in rovina situato vicino al villaggio di Lagarde, 8 km a sud est di Mirepoix, nel dipartimento francese dell'Ariège. Dopo la crociata albigese, il castello fu consegnato alla famiglia Lévis-Mirepoix. Fu fortificato ma, nel tempo, fu modificato per fornire una residenza più confortevole. Durante la Rivoluzione francese, il castello fu parzialmente distrutto, ma rimane oggi come una sagoma audace che guarda verso il basso sulla valle. Le rovine comprendono diverse torri e cortine murarie. Il castello di Lagarde è stato elencato come monumento storico dal Ministero della Cultura francese dal 1914. Storia La prima menzione documentata di Lagarde è del X secolo. Il primo castello era una torre quadrata con, nell'angolo, una torre circolare di copertura, costruita nell'XI secolo. Nel XII secolo furono aggiunte quattro torri quadrate e un corpo di guardia rettangolare, l'intero castello essendo collegato da mura con feritoie e merlature. Nel XIV secolo la struttura subì importanti rimaneggiamenti. Dietro ogni facciata furono eretti edifici, furono rialzati i tetti, fu costruito un ponte levatoio e furono modificati il cancello d'ingresso e le aperture degli edifici. Nel XVI secolo fu costruita una grande scala a chiocciola pensile (1526) con una fiammeggiante volta gotica. Anche in questo periodo il castello fu raddoppiato con l'aggiunta di mura e volte, fu realizzato un nuovo fossato con quattro bastioni circolari agli angoli e fu bastionato anche l'ingresso del ponte levatoio. Le modifiche del XVII secolo includevano l'aggiunta di statue monumentali sui bastioni e la torre della scala, la creazione di una spianata circondata da fortificazioni a sud-est, la sostituzione del ponte levatoio con un ponte in pietra con un portale monumentale e una rampa di accesso che conduceva da il villaggio. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Castello di Lagarde
Montaillou (hrad)

Montaillou je zřícenina hradu ze 13. století na kopci nad francouzskou obcí Montaillou v departementu Ariège v metropolitním regionu Okcitánie. Zřícenina hradní věže a pozůstatky předhradí se tyčí na kopci nad horním údolím řeky Hers, na hranici mezi bývalým hrabstvím Foix a krajem Sault. Hrad Montaillou je na základě rozhodnutí ze dne 21. prosince 1984 zapsán na seznamu historických památek francouzského ministerstva kultury. Historie Hrad Montaillou je doložen již ve 13. století, kdy jeho majitel Bernard d'Alion, pán z Donezanu, pojal za manželku Esclarmonde de Foix, dceru (pravděpodobně nemanželskou) Raymonda-Rogera de Foix, hraběte z Foix. Hrad Montaillou patří mezi poslední katharské pevnosti, které padly, když byl Bernard d'Alion odsouzen za kacířství a v roce 1258 upálen zaživa v Perpignanu. Hrad byl pravděpodobně v této době zbořen. O několik desetiletí později byl znovu postaven, protože je zmíněn v roce 1272 v seznamu pevností hraběte z Foix, které zajišťovaly obranu hranic hrabství před útoky z Aragonie. V roce 1309 bylo obyvatelstvo Montaillou podezřelé z kacířství zatčeno inkvizicí a shromážděno na hradě, než bylo převezeno do Carcassonne k výslechu. Ve 14. a 15. století byl hrad jedním z důležitých bodů chránících hranice hrabství Foix. V 15. století a během náboženských válek musel být hrad opraven, aby odolal obléhání. V roce 1415 byl vyčištěn příkop, opevnění posíleno výstavbou cimbuří a instalací ochozů na kurtinách nádvoří a zásobami kamenů, které měly být házeny na útočníky. K tomuto účelu byli obyvatelé vesnice pověřeni přepravou dřeva, vápna a písku, prací na stavbě, zřízením skladovacích prostor pro zásoby v dolním dvoře a ohrady pro zvířata. Třicet dva mužů z vesnice v bojeschopném věku bylo v případě útoku určeno k obraně nádvoří, zatímco vojáci zajišťovali obranu donjonu. Hrad postupně ztratil svou roli pohraniční pevnosti, a proto francouzský král Ludvík XIII. v roce 1638 nařídil jeho demolici. Popis Zřícenina hradu Montaillou stojí na kopci nad vesnicí. Do současné doby se zachovaly tři zdi čtverhranného donjonu. Různé výklenky naznačují, že věž měla tři podlaží a rovněž je doložena existence žaláře v dolní části donjonu. Dále se dochovaly základy hradeb a stopy po příkopech před hradbami. Kameny vylámané z příkopů byly použity při stavbě hradu. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Château de Montaillou na francouzské Wikipedii. Literatura CAZES, Jean-Paul. Le site castral de Montaillou en Ariège. Archéologie du Midi Médiéval. 2006, čís. 4, s. 325–336. Dostupné online. (francouzsky) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Montaillou na Wikimedia Commons
Burg Montaillou

Die Burg Montaillou ist die Ruine einer Kammburg aus dem 12. Jahrhundert im französischen Département Ariège, unweit des Ortes Montaillou gelegen. Geschichte Anfänge Die Burg wurde durch die Herren von Alion gegen Ende des 12. Jahrhunderts auf einem Bergrücken nordnordöstlich von Ax-les-Thermes (Mont d'Aillou 1362 m NN) errichtet. Die Anlage umschloss ein Areal von 100 mal 30/40 Meter. Zu ihrer Sicherung wurde ein trockener Burggraben an der Nord-, Ost und Westseite in den blanken Fels geschlagen. Auf der Südseite wurde wegen des steilen Abhangs auf einen Graben verzichtet. Die Mauern wurden Ende des 13. Jahrhunderts verstärkt. Der Donjon umfasste ein Innenareal von acht auf zehn Meter und war vermutlich drei Stockwerke hoch. Er diente nicht nur zur Verteidigung, sondern auch zur Übermittlung von Nachrichten mit den Türmen von Prades und Camurac. Urkundlich erwähnt wurde die Anlage erstmals 1272 in einer Auflistung der Festungen in der Grafschaft Foix. Bedeutung während der Katharerzeit Die Herren von Alion, ursprünglich aus dem Pays de Sault von den Burgen Usson und Quérigut kommend, waren Vasallen des Grafen von Barcelona. Bernard d’Alion heiratete 1236 die Tochter des Grafen von Foix, Esclarmonde. Wegen seines Engagements für die katharische Lehre und seines Beistandes bei der Verteidigung von Montségur 1244 verlor er alle seine Güter. Burg und Dorf Montaillou fielen dem Grafen von Foix zu, der sie 1415 zu einer Grenzbefestigung zwischen dem Königreich Aragon, der Grafschaft Foix und dem Einflussbereich des Königs von Frankreich ausbaute. Bernard selbst wurde wegen seines Glaubens 1258 von der Inquisition in Perpignan bei lebendigem Leibe verbrannt. Ende des 13. und Anfang des 14. Jahrhunderts spielte die Burg noch einmal in den Akten der Inquisition eine Rolle, als der Bischof von Pamiers Jacques Fournier die ehemalige Kastellanin Béatrice de Planisolles und alle Einwohner des Dorfes wegen des Verdachts der Häresie verhörte. Die Burg selbst überstand die Kreuzzüge gegen die Albigenser. Das Ende der Burg Im Hundertjährigen Krieg diente die Burg den Dorfbewohnern nochmals vorübergehenden als Schutz, bevor 1638 auf Befehl Richelieus die Burgmauern abgetragen wurden. Heute findet man nur noch Reste des Bergfrieds und des Burggrabens. Durch Ausgrabungen in den letzten Jahren konnten Teile der östlichen Befestigung sowie eines Wohnhauses aus dem 13. Jahrhundert freigelegt werden. Im Dezember 1984 wurde die Ruine in die Liste der Monuments historiques aufgenommen. Literatur Michèle Aué: Cathar country. MSM, Vic-en-Bigorre 1992, ISBN 2-907899-44-9. Jean-Paul Cazes: Le site castral de Montaillou en Ariège. In: Archéologie du Midi Médiéval. Band 4, Nr. 1, 2006, S. 325–336, doi:10.3406/amime.2006.1594. Weblinks Informationen zur Burg auf midi-pyrenees.biz (französisch) (Memento vom 27. Mai 2009 im Internet Archive) Historischer Abriss (französisch) Bericht über Instandsetzungsarbeiten an der Ruine (französisch) (Memento vom 19. November 2008 im Internet Archive) Einzelnachweise
Château de Montaillou

The Château de Montaillou is a ruined castle in the French village of Montaillou, in the Ariège département. The village of Montaillou, standing on the slope of Mount Allion, was made famous in Emmanuel Le Roy Ladurie's history, Montaillou, village occitan. Description At the top of the village is all that remains of the rectangular castle: three walls of a ruined keep and evidence of other walls and earthworks. The castle probably had three storeys. The castle was built by the lords of Alion around the end of the 12th century, occupying a platform roughly 100m long by 30 to 40 m wide. Access was controlled by a dry moat cut into bare rock. The courtyard was surrounded by a curtain wall, the base of which is partially conserved. Further dry moats provided defence to the north and east, while to the south the steep slope of the site was sufficient. The plan of the castle was simple: a wall linked to a tower followed the contours of the hill. History At the start of the 12th century the fiefdom belonged to the Count of Foix. In 1226, Bernard d'Alion paid nominal homage to the King of France, but his sympathies still lay with the Cathars. He married Esclarmonde, daughter of Roger IV, Count of Foix in 1236. The witnesses were Cathar parfaits or at least believers. In 1244, after the Siege of Montségur, the castle was partly razed but must have been rebuilt because it is recorded in a document of 1272 in a list of the Count of Foix's fortresses. In 1258, Bernard was condemned by the inquisition as a Cathar heretic and burned at the stake in Perpignan. The castle was taken by his father-in-law and became a frontier fortress, between the County of Foix, the French King's lands and Aragon. At the end of the 13th century, the Count doubled the thickness of the walls. The castle survived the Albigensian Crusade but fell into disrepair later. In 1638, the castle was demolished by order of Louis XIII The castle is the property of the commun. It was added to the list of monuments historiques in 1984. See also Montaillou List of castles in France References Further reading Aué, Michèle (1992). Discover Cathar Country. Pleasance, Simon (trans.). Vic-en-Bigorre, France: MSM. p. 56. ISBN 2-907899-44-9. Ladurie, Emmanuel Le Roy (1979). Montaillou: the promised land of error. New York: Vintage Books. ISBN 0-394-72964-1. External links Base Mérimée: Restes du château, Ministère français de la Culture. (in French)
Kasteel van Montaillou

Het Kasteel van Montaillou (Frans: Château de Montaillou) is een ruïne van een kasteel in het Franse dorpje Montaillou, in het departement Ariège. Alles wat nog over is van het rechthoekige kasteel, dat boven het dorp op de bergwand staat, zijn de resten van een donjon en sporen van muren. De oorspronkelijke omvang was ongeveer 100 bij 25 meter en er zijn aanwijzingen dat de donjon drie niveaus had. Het kasteel is gebouwd aan het einde van de 12e eeuw door de heren van Alion, die vazallen waren van de graaf van Barcelona. Naast een verdedigende functie werd de donjon ook gebruikt voor de communicatie met torens in Prades en Camurac. Het Kasteel van Montaillou is in 1984 erkend als monument historique. Geschiedenis en Kathaarse tijd In 1226 betoonde Bernard d'Alion weliswaar zijn eer aan de koning van Frankrijk, maar zijn sympathie lag bij de Katharen. In 1236 trouwde hij met Esclaramunda, dochter van Rogier IV van Foix. Vanwege zijn steun aan de katharen en zijn hulp bij het verdedigen van het Kasteel van Montségur, verloor hij al zijn bezittingen aan Rogier IV van Foix, en werd in 1258 door de inquisitie op de brandstapel gezet in Perpignan. Hoewel het kasteel de kruistochten tegen de Katharen overleefde, kwam het toch in verval. In de Honderdjarige Oorlog heeft het de dorpelingen nog als bescherming gediend. In 1638 zijn de resten van het kasteel gesloopt in opdracht van Lodewijk XIII. Zie ook Burchten van de katharen Externe link (fr) Informatie over het monument op de Base Mérimée van het plateforme ouverte du patrimoine
Montségur (hrad)

Montségur je zřícenina hradu v departmentu Ariège v jižní Francii. Hrad byl vybudován na téměř nepřístupném místě na kopci vysokém 1207 metrů akvitánským vévodou Guillaumem Krátkonosým. Později byl hrad díky působení Guilhaberta z Castres přestavěn na katarskou pevnost. V květnu 1243 začalo obléhání hradu a na jaře 1244 se hradní posádka vzdala. Kapitulace byla zapříčiněna použitím obrovského praku a baskických žoldáků ovládajících horolezectví. Posádce hradu křižáci nabídli, že pokud se zřeknou své katarské víry, bude jim zachována svoboda a život, ale 225 katarů se odmítlo vzdát své víry. Tito „nepolepšitelní“ byli upáleni na louce pod hradem. Dle některých kontroverzních teorií měl být Montségur údajně posledním známým úkrytem Svatého grálu. Podle pověsti těsně před kapitulací hradu čtyři kataři utekli z obléhaného Montséguru, vyzvedli poklad a ukryli ho na neznámém místě. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Montségur na Wikimedia Commons
Castillo de Montsegur

El castillo de Montsegur (del languedociano: Castèl de Montsegur) está situado en la comuna francesa de Montségur, en el departamento francés de Ariège, en la cima de la montaña del Pog, de 1207 m s. n. m. de altura.​ La ciudadela domina todo el valle y es de difícil acceso, hecho que facilita su defensa. Arquitectura La torre del homenaje, todavía presenta su cisterna y su sala baja, así como un arco usado como último instrumento de defensa de la torre en caso de ser atacado el castillo. Actualmente no existe ninguna comunicación entre el castillo y la torre del homenaje. En el momento del solsticio de verano, cuatro arcos dejan pasar los primeros rayos del sol, atravesando de parte a parte la torre del homenaje. Historia La montaña del Pog probablemente estuvo habitada desde mucho antes de la llegada de los cátaros, ya que está horadada de grutas y sepulturas que lo testimonian. La construcción del castillo se inició en el 1204 por designio de Ramón de Pérella, señor del lugar. Tras la derrota de Muret en 1213, el obispo cátaro de Toulouse, Guilhabert de Castres, se refugió en el castillo. En 1241, a petición del rey de Francia, Luis IX, el conde Ramón VII de Tolosa emprende el asedio del castillo que, probablemente sin combate, finaliza en fracaso. Siendo propiedad de la hermana del conde de Foix Raimundo Roger I, Esclaramunda, se refugiaron algunos cátaros (encabezados por Pierre-Roger de Mirepoix), después de ser acusados falsamente de la matanza de los inquisidores de Avignonet en el año 1242. En mayo de 1243, el senescal de Carcasona, Hugues des Arcis, emprendió el definitivo asedio del castillo. Tras diez meses, y como consecuencia de la traición de montañeses de la región, Ramón de Péreille y Pierre Roger de Mirepoix empezaron la negociación que llevaría a la rendición del lugar. Los vencedores dieron quince días de plazo a los vencidos para abandonar el castillo, pudiendo optar entre la abjuración de su fe y la hoguera, lo que terminó con el exterminio de los cátaros. Finalmente, una pira gigantesca consumiría los cuerpos de 210 mártires. Hoy el lugar es recordado con una estela al estilo medieval en el Camps des cremats que recuerda a los inmolados con el epitafio: La leyenda asegura que los quince días de tregua permitieron finalizar la formación espiritual de las personas reunidas dentro de las paredes del castillo. Las personas nobles, los soldados y los mercenarios de la guarnición fueron liberados y requeridos por la Inquisición, conforme a los acuerdos hechos en el momento de la capitulación. El castillo pasó a ser propiedad del nuevo señor feudal Guy II de Lévis, antiguo compañero de Simón IV de Montfort, quien edificó una nueva ciudadela sobre las ruinas del castillo de Montségur de la que provienen los restos actuales. Véase también Cruzada albigense Castillos cátaros Anexo:Castillos de Francia Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre el castillo de Montsegur.