Federativní státy Mikronésie

Federativní státy Mikronésie (anglicky Federated States of Micronesia), zkráceným názvem Mikronésie (anglicky Micronesia), je ostrovní stát v regionu Mikronésie, která je částí Oceánie. Federace zahrnuje většinu souostroví Karolíny (kromě Palau) a skládá se ze čtyř států – od západu na východ: Yap, Chuuk, Pohnpei a Kosrae – které se rozkládají v západní části Tichého oceánu severně od rovníku, severovýchodně od Indonésie a Papuy-Nové Guineje, jižně od Marian, západně od Nauru a Marshallových ostrovů, východně od Palau a Filipín. Státy tvoří asi 607 ostrovů, od hornatých sopečných až po nízké korálové atoly; podnebí je tropické rovníkové. Na ploše 702 km² žije 76 000 obyvatel, což z nich činí rozlohou i počtem obyvatel pátý nejmenší samostatný stát v Oceánii. Hlavním městem je Palikir, největším městem je Weno. Polovina obyvatel jsou Chuukové, čtvrtina Pohnpejci, 6 % Kosraejci a 5 % Yapové. Úředním a běžně užívaným jazykem je angličtina, skoro všichni obyvatel se hlásí ke křesťanství. Ostrovy dnešních Federativních států Mikronésie začaly být osídlovány od roku 100 n. l. v důsledku poklesu hladiny moře, který odhalil dříve ponořenou pevninu. Mezi lety 500 a 1000 se začínají rozvíjet specifické tradice jak v jazycích, tak v hmotné kultuře. Na ostrově Pohnpei vyrostlo město Nan Madol, politické středisko Saudeleurské dynastie, která mezi lety přibližně 1100 a 1600 sjednocovala přibližně 25 000 obyvatel Pohnpei. Pro Evropu objevili oblast dnešní Mikronésie v 16. století Portugalci. Později oblast kolonizovalo Španělsko a v roce 1899 ji postoupilo Německé říši, která ji začlenila do své kolonie Německá Nová Guinea. Japonci území zabrali během první světové války a od roku ho spravovali jako Mandátní území Tichomořské ostrovy. V roce 1944, během druhé světové války, je odtud vyhnaly Spojené státy americké (USA). Ty oblast poté spravovaly jako Poručenské území Tichomořské ostrovy na základě mandátu Organizace spojených národů z roku 1947. Protichůdná autonomistická a nezávislá hnutí v 60. letech vedla k jeho rozdělení na několik území. Dne 10. května 1979 ratifikovaly čtyři oblasti poručenského území (Yap, Chuuk, Pohnpei a Kosrae) novou ústavu a vytvořily tak Federativní státy Mikronésie. Palau, Marshallovy ostrovy a Severní Mariany se rozhodly nepřipojit. Federativní státy podepsaly s USA dohodu o volném přidružení k USA, která vstoupila v platnost v listopadu 1986 a znamenala přechod Mikronésie z poručnictví k nezávislosti. Nezávislost byla formálně potvrzena v roce 1990, kdy Organizace spojených národů oficiálně ukončila status poručnictví. Federativní státy Mikronésie jsou federativní prezidentská republika, hlavou státu i vlády je prezident, zákonodárným orgánem je jednokomorový Kongres. Je rozvojovou zemí s ekonomikou s nižšími středními příjmy, ekonomická aktivita spočívá především v samozásobovacím zemědělství a rybolovu, hlavním zdrojem příjmu je vývoz mražených ryb a finanční pomoc ze strany Spojených států amerických. Problémem zůstává geografická izolace, špatně rozvinutá infrastruktura a korupce. V indexu lidského rozvoje se země umístila na 149. místě. Kultura je velmi rozmanitá, propracovaný je systém rodinných klanů; ostrov Yap je známý svými obrovskými „kamennými penězi“. Federativní státy Mikronésie jsou členem Organizace spojených národů, Světové banky, Tichomořského společenství, Fóra tichomořských ostrovů, Organizace afrických, karibských a tichomořských států a Aliance malých ostrovních států. Historie V oblasti Mikronésie je sice sousední souostroví Mariany osídlené přinejmenším od roku 1500 př. n. l. (tedy cca 4 500 let), avšak ostrovy dnešních Federativních států Mikronésie (tedy Karoliny) začaly být osídlovány až od roku 100 n. l. v důsledku poklesu hladiny moře, který odhalil dříve ponořenou pevninu. Existují ale náznaky, že některé z nich, jako nejzápadnější ostrovy Yap, mohly být osídleny trvale již dříve. Mezi lety 500 a 1000 se začínají rozvíjet specifické tradice jak v jazycích, tak v hmotné kultuře, a počet obyvatel postupně rostl. Mezi lety 1000 a 1300 umožnilo středověké klimatické optimum významný nárůst produkce potravin a tím i demografický růst. Nárůst hustoty obyvatelstva byl doprovázen vznikem složitějších sociálních struktur, které formalizovaly rozdělení pozemních a mořských ploch, jejich zdrojů a potravin. Na některých místech se objevily monumentální tradice, jako bylo město Nan Madol na východním okraji ostrova Pohnpei, politické středisko Saudeleurské dynastie, která mezi lety přibližně 1100 a 1600 sjednocovala přibližně 25 000 obyvatel ostrova, než se centralizovaný systém zhroutil. Malá doba ledová, mezi lety 1300 a 1850, se vyznačovala méně příznivými povětrnostními podmínkami. Komunity se zapojovaly do různých forem soutěže prostřednictvím výměny zboží, což mohlo vést k intenzifikaci ekonomické produkce a, v důsledku toho, ke snížení dopadu klimatických rizik na zranitelné atoly a malé ostrovy. Některé ostrovy dnešních Federativních států Mikronésie byly v kontaktu s Evropany již od poloviny 16. století, kdy pro Evropu objevili oblast dnešní Mikronésie Portugalci. V 16. století oblast ovládalo Španělsko pod názvem Španělská Východní Indie. Evropané ji začali významněji kolonizovat až od konce 18. století a v ještě větší míře v průběhu 19. století. V roce 1899 Španělé na základě německo-španělské smlouvy postoupili Karoliny Německé říši, která toto území začlenila do své kolonie Německá Nová Guinea. Japonci, vedeni politickou doktrínou Nanshin-ron, využili první světové války (1914) k zabrání tohoto německého území. V roce 1919 získali od Společnosti národů mandát k jeho správě pod názvem Mandátní území Tichomořské ostrovy. Během druhé světové války zde byla umístěna větší část japonské flotily. Na konci války, v roce 1944, je odtud, v rámci Operace Hailstone, vyhnali Američané. Ti je poté spravovali jako Poručenské území Tichomořské ostrovy na základě mandátu Organizace spojených národů vydaného v roce 1947. Protichůdná autonomistická a nezávislá hnutí v 60. letech vedla k jeho rozdělení na několik území. Dne 10. května 1979 ratifikovaly čtyři oblasti poručenského území (Yap, Chuuk, Pohnpei a Kosrae) novou ústavu a vytvořily tak Federativní státy Mikronésie. Naopak Palau, Marshallovy ostrovy a Severní Mariany se rozhodly k novému státu nepřipojit. Federativní státy podepsaly se Spojenými státy americkými (USA) dohodu o volném přidružení k USA, která vstoupila v platnost 3. listopadu 1986 a znamenala přechod Mikronésie z poručnictví k nezávislosti. Nezávislost byla formálně potvrzena podle mezinárodního práva v roce 1990, kdy Organizace spojených národů oficiálně ukončila status poručnictví v souladu s rezolucí Rady bezpečnosti č. 683. Dohoda byla obnovena v roce 2004. Státní symboly Vlajka Mikronéská vlajka je tvořena světle modrým listem o poměru stran 10:19, v němž se nacházejí čtyři bílé pěticípé hvězdy, umístěnými v rozích pomyslného, na vrchol postaveného čtverce, jejichž jeden cíp směřuje vždy od středu vlajky. Každá hvězda symbolizuje jednu z federativních republik. Znak Mikronéský státní znak nebyl po vyhlášení republiky nikdy zaveden, jeho funkci plní státní pečeť. Ta je tvořena vlnovitě rozděleným kruhovým polem. Horní polovina je světle modrá, dolní tmavě modrá. V horní části jsou čtyři bílé, pěticípé hvězdy, v dolní je hnědý kokosový ořech, z kterého pučí do horní části výhonek se čtyřmi snítkami. Pod ořechem je bílá, skládaná stuha se zeleným anglickým heslem PEACE, UNITY, LIBERTY (česky Mír, jednota, svoboda). Pod stuhou je v modrém poli bílý letopočet 1979. V bílém mezikruží, které je vně ohraničeno modrou ozdobnou šňůrou, vnitřní je hnědá (na obrázku je žlutá), je červený (na obrázku modrý) anglický opis GOVERNMENT OF THE (nahoře) FEDERATED STATES OF MICRONESIA (dole) (česky Vláda Federativních států Mikronésie). Autorem pečeti je Ben Ruan. Hymna Mikronéská hymna je píseň Patriots of Micronesia (česky Vlastenci Mikronésie). Melodie je převzata z německé studentské písně Ich hab mich ergeben od Augusta Daniela von Binzera, která v poválečném období krátce plnila funkci hymny Spolkové republiky Německo. Také text hymny je volným překladem této písně. Geografie Federativní státy Mikronésie jsou ostrovní země v regionu Mikronésie, která je součástí Oceánie. Země zahrnuje většinu souostroví Karolíny (kromě Palau) a skládá se ze čtyř federálních států – od západu na východ: Yap, Chuuk, Pohnpei a Kosrae –, které se rozkládají v západní části Tichého oceánu severně od rovníku. Leží severovýchodně od Indonésie a Papuy-Nové Guineje, jižně od Guamu a Marian, západně od Nauru a Marshallových ostrovů, východně od Palau a Filipín. Státy tvoří asi 607 ostrovů, od hornatých sopečných až po nízké korálové atoly. S celkovou rozlohou pouhých 702 km² jsou pátým nejmenším samostatným státem v Oceánii, avšak vzhledem k rozptýlenému uspořádání ostrovů má federace 16. největší výlučnou ekonomickou zónu na světě o rozloze 3 000 000 km². Země leží přibližně mezi 1° a 10° severní šířky a 137° a 163° východní délky, přičemž vzdálenost mezi nejzápadnějším a nejvýchodnějším ostrovem činí asi 2 700 km. Každý ze čtyř států se rozkládá kolem jednoho nebo více hlavních sopečných ostrovů a všechny státy kromě Kosrae zahrnují četné odlehlé atoly. Nejvyšším bodem federace je hora Nanlaud na ostrově Pohnpei vysoká 782 m. Hlavním městem země je Palikir na ostrově Pohnpei a největším městem je Weno, ostrovní obec v laguně Chuuk. Podnebí je tropické rovníkové, ročně spadne kolem 3 000 mm srážek. Biodiverzita Federativní státy Mikronésie jsou považovány za oblast s mimořádnou biodiverzitou, v níž žije přibližně 3 020 druhů živočichů a 1 550 druhů rostlin. Rozmanitost suchozemských rostlin a živočichů v rámci federace se liší od východu k západu v důsledku rozdílů v podnebí, geologii, topografii a geografické izolaci. Celkem 92 % plochy ostrovů zaujímá les, což je druhá největší lesnatost na světě (po Surinamu). Na ostrovy dnešní federace bylo ranými Mikronésany a následnými osadníky přivezeno více než 450 druhů rostlin. Federace má tzv. 58 klíčových oblastí biologické rozmanitosti. Tento region se vyznačuje tisíci izolovaných malých korálových atolů a vyšších sopečných ostrovů, což přispívá k jeho vysoké biologické rozmanitosti. Národní strategie a akční plán pro biologickou rozmanitost federace nastiňuje úsilí o ochranu a zachování její bohaté biologické rozmanitosti. Mořská biologická rozmanitost státu je pod tlakem kvůli rostoucím požadavkům obyvatelstva, což vede ke zvýšené degradaci mořských zdrojů. Podnebí Federativní státy Mikronésie mají tropické rovníkové klima (Af v Köppenově klasifikaci podnebí). Počasí je teplé, vlhké a deštivé po celý rok. Ostrovy se nacházejí severně od rovníku a jsou ovlivňovány stálými pasáty, které mírní klima. Minimální teploty se po celý rok pohybují mezi 22 a 25 °C a maximální teploty mezi 30 a 32 °C. Bohaté srážky se pohybují mezi 2 500 a 5 000 mm ročně, ačkoli na návětrných stranách mohou přesáhnout 6 000 mm. Hora Nanlaud, ač vysoká pouhých 780 m, na ostrově Pohnpei zaznamenává ročně v průměru 10 160 mm srážek a je tak jedním z nejdeštivějších míst na Zemi, kde je obloha téměř vždy zatažená. Obecně jsou deště způsobeny krátkodobými, ale velmi intenzivními přeháňkami a bouřkami. Nejsuššími místy jsou ploché atoly, kde roční srážky klesají pod 3 000 mm. Nejsuššími měsíci jsou leden a únor, s ne méně než 250 mm a 20 deštivými dny. Klimatické podmínky v Mikronésii jsou také ovlivňovány jevem El Niño-Jižní oscilace, což vede k značné proměnlivosti povětrnostních podmínek z roku na rok. Během jevu El Niño může region zaznamenat zvýšené srážky a bouřkovou aktivitu, zatímco jev La Niña může přinést sušší podmínky a potenciální sucha. Hlavní ostrovy Mikronésie (od východu na západ) Politika Politický systém Federativních států Mikronésie funguje v rámci federální, parlamentně-nezávislé zastupitelské demokratické prezidentské republiky. Prezident je zároveň hlavou státu i předsedou vlády. Výkonnou moc vykonává prezident a jeho vláda, zatímco zákonodárná moc náleží jak prezidentovi, tak zákonodárnému Kongresu. Soudní moc je nezávislá na výkonné i zákonodárné moci. Vnitřní fungování Mikronésie se řídí ústavou z roku 1979, která zaručuje základní lidská práva a stanoví oddělení vládních pravomocí. Federace je ve volném sdružení se Spojenými státy; Dohoda o volném sdružení vstoupila v platnost 3. listopadu 1986. Jednokomorový Kongres, zastupitelský sbor federace, má čtrnáct nestranických členů, z nichž deset je voleno na dvouleté funkční období v jednomandátových volebních obvodech a čtyři jsou voleni na čtyřleté funkční období, přičemž každý stát má jednoho zástupce. V Mikronésii neexistují žádné politické strany, ačkoli nejsou zakázány. Politická příslušnost závisí hlavně na rodinných vazbách a faktorech souvisejících s konkrétním ostrovem. Na vrcholu soudní moci moci stojí Nejvyšší soud Federativních států Mikronésie, který se dělí na senáty pro první stupeň a pro odvolací řízení. Soudce jmenuje prezident na návrh a se souhlasem Kongresu. Administrativní členění Federativní státy Mikronésie se skládají ze čtyř spolkových států: Yap, Chuuk (do roku 1990 zvaný Truk), Pohnpei (dříve známé jako Ponape) a Kosrae. Každý z nich má vlastní ústavu, volený zákonodárný sbor, guvernéra a viceguvernéra. Vlády jednotlivých států disponují značnou mocí, zejména pokud jde o provádění rozpočtové politiky. Zahraniční vztahy Účast při posuzování vlivu české elektrárny Prunéřov na životní prostředí V prosinci 2009 požádala Mikronésie dopisem české ministerstvo životního prostředí o účast v řízení posuzujícím dopady na životní prostředí u plánované rekonstrukce zastaralých českých elektráren Prunéřov, která měla prodloužit jejich životnost. Mikronésie je ohrožena stoupající hladinou oceánů v důsledku globálního oteplování a česká elektrárna vypouští zhruba 40x více oxidu uhličitého než činí roční emise celé Mikronésie. V lednu 2010 byly na ministerstvo doručeny připomínky Mikronésie k dokumentaci vlivů záměru na životní prostředí předložené elektrárenskou firmou ČEZ. Hospodářství Federativní státy Mikronésie jsou rozvojovou zemí s ekonomikou s nižšími středními příjmy. Ekonomická aktivita spočívá především v samozásobitelském zemědělství a rybolovu. Na ostrovech se nachází jen málo ložisek nerostných surovin, která by stála za těžbu, s výjimkou vysoce kvalitních fosfátů. V 90. letech 20. století zde také fungoval rybolov tuňáků na dlouhou lovnou šňůru, a to za pomoci zahraničních plavidel z Číny. Existuje zde potenciál pro rozvoj cestovního ruchu, avšak jeho rozvoj brzdí odlehlost lokality a nedostatek odpovídajícího zázemí. Na hrubém domácím produktu se s 67 % podílí nejvíce sektor služeb, následuje zemědělství s 23 % a průmysl s 5 % (k roku 2023), zdaleka nejvýznamnější vývozní položkou (98 % v roce 2024) jsou mražené ryby. Finanční pomoc ze strany Spojených států amerických (USA) je hlavním zdrojem příjmů, přičemž USA se vynaložily v letech 2004 až 2023 na ostrovy 1,6 miliardy dolarů a k tomu 517 milionů USD do trustového fondu, což odpovídá řádově 70–80 milionům USD ročně. Nová dohoda z roku 2024 zaručuje přísun 3,6 miliardy USD v dalších 20 letech. CIA World Factbook uvádí vysokou závislost na pomoci USA jako jednu z hlavních obav federace. Geografická izolace, špatně rozvinutá infrastruktura a korupce jsou hlavními překážkami dlouhodobého růstu.[59] Zemědělská půda tvoří 26 % Federativních států Mikronésie; přičemž orná půda pouze 2,3 %, trvalé porosty: 20 % plochy země a trvalé pastviny 4 % (odhad k roku 2018). Zdaleka nejvíce se pěstují kokosové ořechy (95 000 tun), dále maniok (9 000 tun), zelenina (4 000 tun), sladké brambory (3 000 tun) a banány (2 000 tun) (čísla za rok 2024). Přitom plocha, na které se pěstují kokosové ořechy je 180 km2, což je čtvrtina rozlohy země. Chovají se prasata, skot a kozy. V roce 2024 patřily mezi zdaleka nejvýznamnější vývozní položky federace mražené ryby (322 mil. USD, skoro 98 % exportu), dále pak vysílací příslušenství (2,47 mil. USD; 1 % exportu), lékařské přístroje (1 mil. USD) a letecké díly (kluzáky, balóny a motorová letadla) (460 000 USD). Mezi hlavní obchodní partnery patří Thajsko (202 mil. USD), Čína (93 mil. USD), Filipíny (17 mil. USD), Japonsko (7 mil. USD) a Ekvádor (4 mil. USD). Cestovní ruch zde sice existuje, ale jeho rozvoj brzdí nedostatečná infrastruktura. Mezi turistické atrakce patří potápění ve všech státech, návštěva bojišť z druhé světové války a starobylých zřícenin města Nan Madol na ostrově Pohnpei. Ostrovy každoročně navštíví přibližně 18 000 turistů (poslední známé číslo za rok 2019, před pandemií covidu-19). Asijská rozvojová banka označila cestovní ruch za jedno z odvětví s nejvyšším růstovým potenciálem ve Federativních státech Mikronésie. Obyvatelstvo Při posledním sčítání lidu z roku 2023 žilo ve Federativních státech Mikronésie 75 817 obyvatel, což představuje dvojnásobný nárůst oproti roku 1958 (o 65 let dříve) s průměrným ročním přírůstkem 1,0 % (reálně počet obyvatel výrazně rostl do roku 2000 a následně klesal). Hustota zalidnění je kolem 150 obyvatel na km2. Ženy tvoří 51,1 % celkové populace a muži 48,9 %. Střední délka života je 75 let (muži 72,9, ženy 77,2), medián věku je 28,2 let (k roku 2024). Podíl obyvatel mladších 15 let činil 27 %, 67 % je ve věku 15 až 64 let a 6 % obyvatel je starších 65 let (k roku 2024). K roku 2023 žilo 23 % obyvatel v městských oblastech, s ročním nárůstem 1,5 %. Populace ve federaci zůstává je mladou a zároveň velmi málo urbanizovanou. Celkem 45 % obyvatel (33 885) žije ve státě Chuuk, následuje Pohnpei s 34 % (26 102), Yap s 14 % (10 739) a Kosrae se 7 % (5 092). Etnické skupiny Původní obyvatelé Mikronésie jsou Mikronésané, kteří se na území dnešní federace začali usazovat před přibližně 2000 lety. Byli to výborní mořeplavci a zabývali se rybolovem, zemědělstvím a tkalcovstvím, hrnčířstvím a pletením košů. Zakládali dokonce i rané státy. Dodnes tvoří Mikronésané, skládající se z různých etnolingvistických skupin, drtivou většinu obyvatel ostrovů. Téměř 100 % obyvatelstva tvoří obyvatelé tichomořských ostrovů a Asiaté: Chuukové 48,8 %, Pohnpejci 24,2 %, Kosraejci 6,2 %, Yapové 5,2 %, obyvatelé vnějších ostrovů Yap 4,5 %, Asiaté 1,8 %, Polynésané 1,5 %, ostatní 6,4 %, neznámého původu 1,4 %. Značná menšina má také částečně japonský původ, což je výsledkem smíšených sňatků mezi japonskými osadníky a Mikronésany během japonského koloniálního období. Jazyky Angličtina je úředním a běžně používaným jazykem. Kromě angličtiny se zde mluví následujícími austronéskými jazyky: Náboženství Ústava Federativních států Mikronésie zaručuje svobodu náboženského vyznání a vláda toto právo v praxi obecně respektuje. Obyvatelstvo tvoří z 99 % křesťané. Více než polovina obyvatelstva se hlásí ke katolické církvi (55 %) a přibližně 42 % patří k různým protestantským křesťanským skupinám. Obecně je to dáno španělskou a německou koloniální historií. Španělská nadvláda znamenala, že velká část obyvatelstva zůstala katolická. Naopak během německého koloniálního období, až do roku 1914, byli vysíláni katoličtí a protestantští misionáři z Německé říše. V každém mikronéském státě jsou přítomny několik protestantských denominací, stejně jako římskokatolická církev. Většina protestantských skupin odvozuje své kořeny od amerických kongregačních misionářů. Na ostrově Kosrae žije přibližně 7 800 obyvatel; 95 procent z nich jsou protestanti. Na Pohnpei je 35 000 obyvatel rovnoměrně rozděleno mezi protestanty a katolíky. Většina přistěhovalců jsou filipínští katolíci, kteří se připojili k místním katolickým církvím, například ke katolickému kostelu Panny Marie Milosrdné na Pohnpei. Na ostrovech Chuuk a Yap je podle odhadů 60 procent obyvatel katolíků a 40 procent protestantů. Mezi náboženské skupiny s malým počtem stoupenců patří baptisté, Assemblies of God (letniční denominace), Armáda spásy, adventisté sedmého dne, svědkové Jehovovi, Církev Ježíše Krista Svatých posledních dnů (mormoni) a bahá'í. Na ostrově Pohnpei žije malá skupina buddhistů a na ostrovech Pohnpei i Kosrae malá skupina ahmadijských muslimů. Účast na bohoslužbách je obecně vysoká; církve mají silnou podporu svých věřících a hrají významnou roli v občanské společnosti. Zdraví V roce 2018 činila průměrná délka života 75 let (72,9 let u mužů a 77,2 let u žen). Atol Pingelap ve státě Pohnpei je známý výskytem extrémní formy barvosleposti zvané achromatopsie, která je místně známá jako maskun. Trpí jí přibližně 5 % z 3 000 obyvatel atolu. Největší sídla Weno – 14 000 obyvatel Kitti – 7 000 obyvatel Tol – 4 000 obyvatel Madolenihmw – 5 800 obyvatel Kolonia – 6 000 obyvatel Lelu – 5 000 obyvatel Nett – 6 600 obyvatel Palikir – 5 000 obyvatel (hlavní město) Kultura Každý ze čtyř států Federativních států Mikronésie má svou vlastní kulturu a tradice, existují však také společné kulturní a hospodářské vazby, které sahají stovky let do minulosti. Jedním ze společných kulturních rysů jsou klanové systémy, které jsou obvykle matriarchální. Tyto klany se mohou dokonce rozprostírat přes více ostrovů v zemi, čímž vytvářejí složitou síť vztahů. Dalším společným rysem mikronéské kultury je význam tradičních rozšířených rodin, v nichž domácnosti zahrnují rodiče, prarodiče, děti, bratrance a sestřenice a dokonce i vzdálenější příbuzné. Ostrov Yap je známý svými „kamennými penězi“ (kameny rai), velkými disky obvykle z kalcitu o průměru až 4 m s otvorem uprostřed. Ostrované, kteří znají majitele daného kusu, je při změně vlastnictví nutně nepřemisťují. Existuje pět hlavních typů: Mmbul, Gaw, Ray, Yar a Reng, přičemž poslední z nich má průměr pouze 30 cm. Jejich hodnota se odvíjí jak od velikosti, tak od historie; mnoho z nich bylo dovezeno z jiných ostrovů, dokonce až z Nové Guineje, ale většina pochází z dávných dob z Palau. Po ostrově je jich rozeseto přibližně 6 500. Na ostrově Pohnpei se nachází Nan Madol - ceremoniální centrum východní Mikronésie, místo zapsané na seznamu světového dědictví UNESCO. Jde o trosky kamenného města vybudovaného na 92 umělých ostrůvcích v těsné blízkosti východního pobřeží. Nan Madol byl zhruba v letech 1150–1600 n. l. obřadním a politickým střediskem Saudeleurské dynastie. Hudba Mezi tradiční tance na hlavních ostrovech patří „tanec s tyčemi“ na Pohnpei, Chuuku a Yapu, stojící tance na Chuuku a sedící tance na Yapu a Chuuku. Obyvatelé Yapu jsou obzvláště známí svými tanečními dovednostmi. Yapský tanec s tyčemi předvádějí společně muži, ženy i děti, zatímco stojící tance předvádějí buď ženy, nebo muži a chlapci, nikdy však oba společně. Muži se účastní různých tanečních soutěží, které jsou rozděleny podle kast; nižší kasty mají některé specifické tance, jako je například ženský stojící tanec, ale tančit mohou pouze s povolením osoby z vyšší kasty. Kuchyně Mikronéská kuchyně je směsí vlivů kuchyně Čamorů a dalších domorodých národů, ale i asijské kuchyně (filipínské, čínské aj.) a také americké kuchyně. Mezi důležité suroviny patří batáty, rýže, listy taro (kolokázie jedlá), brambory nebo tropické ovoce (například chlebovník). Příklady mikronéských pokrmů a nápojů: kelaguen, syrové plátky masa (často rybího), marinované s chilli a citronem, pokrm podobný peruánskému ceviche; sakau, mikronéská varianta kavy. Jedná se o nápoj z kořene pepřovníku opojného a má narkotické účinky; finadene, omáčka z citronu, kokosu a sójové omáčky; tinatak, kořeněné hovězí maso se zeleninou, zelenými fazolkami a kokosovým mlékem; empanada, plněná kapsa z těsta; ovocné šťávy a palmové víno. Sport Populárními sporty na ostrovech jsou fotbal, baseball, basketbal a atletika. Mikronéská fotbalová reprezentace není členem ani FIFA, ani Fotbalové konfederace Oceánie. Federativní státy Mikronésie mají vlastní národní olympijský výbor, který od letních olympijských her v roce 2000 vysílá sportovce na letní olympijské hry. Odkazy Poznámky Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Federated States of Micronesia na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Mikronésie na Wikimedia Commons Slovníkové heslo Mikronésie ve Wikislovníku CIA. Micronesia - The World Factbook [online]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2025-04-17. (anglicky) Micronesia [online]. Encyclopaedia Britannica. Dostupné online. (anglicky)