Angel neodvisnosti

Angel neodvisnosti, najpogosteje znan pod skrajšanim imenom El Ángel in uradno znan kot Monumento a la Independencia ('Spomenik neodvisnosti'), je steber zmage na krožišču na glavni prometnici Paseo de la Reforma v središču Ciudad de Mexico. El Ángel je bil zgrajen leta 1910 med predsedovanjem Porfiria Díaza po načrtih arhitekta Antonia Rivasa Mercada v spomin na stoletnico začetka mehiške vojne za neodvisnost. Kasneje je bil preurejen v mavzolej za najpomembnejše junake te vojne. Je ena najbolj prepoznavnih znamenitosti v Ciudad de Mexicu in je postala osrednja točka tako za praznovanja kot proteste. Podobna je Julijskemu stebru v Parizu, Nelsonovemu stebru v Londonu, stebru zmage v Berlinu in Kolumbovemu spomeniku v New Yorku. Opis Podnožje stebra je štirikotno, na vsakem vogalu pa je bronasta skulptura, ki simbolizira pravo, vojno, pravičnost in mir. Prvotno je do podnožja vodilo devet stopnic, a zaradi posedanja tal, kar je stalna težava v Ciudad de Mexicu, so dodali še štirinajst stopnic. Na glavni strani podnožja, obrnjeni proti središču mesta, je napis La Nación a los Héroes de la Independencia ('Narod junakom neodvisnosti'). Pred tem napisom je bronasti kip velikanskega leva z lovorovim vencev, ki vodi otroka, kar po Rivasu Mercadu simbolizira »mehiško ljudstvo, močno med vojno in krotko v miru«. Ob stebru je skupina marmornih kipov nekaterih junakov vojne za neodvisnost. Steber je visok 36 metrov. Konstrukcija je izdelana iz jekla, prekrita s lomljenim kamnom, okrašenim z venci, palmami in prstani z imeni osebnosti, ki so bile udeležene v boju za neodvisnost. V notranjosti stebra je stopnišče, ki vodi do razgledne točke nad kapitelom. Kapitel v korintskem slogu krasijo štirje orli z razprtimi krili iz takratnega mehiškega grba. Steber krona 6,7 ​​metra visok kip Nike, grške boginje zmage, ki ga je izdelal Enrique Alciati. Tako kot drugi podobni stebri zmage po svetu je izdelan iz brona, prekritega s 24-karatnim zlatom (restavriran leta 2006), in tehta sedem ton. V desni roki drži angel, kot je splošno znano, lovorjevo krono, ki simbolizira zmago nad glavo Miguela Hidalga in narodom pod njim, v levi pa pretrgano verigo s tremi členi, ki simbolizira svobodo od treh stoletij španske oblasti. Zgodovina Gradnjo stebra neodvisnosti, na vrhu katerega je upodobitev krilate Nike, je leta 1900 naročil predsednik Porfirio Díaz. Antonio Rivas Mercado je začel načrtovati spomenik, ki si ga je zamislil kot steber s klasičnimi in modernimi elementi, z bronastimi kipi na vznožju. Temeljni kamen je bil položen 2. januarja 1902. V njem je bila postavljena zlata skrinja z zapisom o neodvisnosti in serijo kovancev, kovanih v tistem obdobju. Toda maja 1906, ko so bili zgrajeni temelji in 2400 kamnov postavljenih v višino 25 m, so se stranice spomenika zrušile, zato je Díaz ustanovil komisijo, ki so jo sestavljali inženirji Guillermo Beltrán y Puga, Manuel Marroquín y Rivera in Gonzalo Garita. Komisija je ugotovila, da so bili temelji spomenika slabo načrtovani, zato so se odločili, da ga porušijo. Dela so se ponovno začela pod nadzorom upravnega odbora, ki so ga sestavljali inženirji Beltran y Puga, Marroquin y Rivera in arhitekt Manuel Gorozpe, umetniško delo pa je ostalo v oskrbi arhitekta Antonia Rivasa Mercada. Vse skulpture je izdelal italijanski umetnik Enrique Alciati. Eden od obrazov na vratih je obraz ene od Rivas Mercadovih hčera, Antoniete. Spomenik je bil dokončan pravočasno za slovesnosti v spomin na prvih sto let mehiške neodvisnosti leta 1910. Otvoritev je bila 16. septembra, ob 100. obletnici Grito de Dolores (bojnega krika očeta Miguela Hidalga, ki je veljal za začetek mehiške neodvisnosti). Slovesnosti se je udeležil predsednik Díaz in številni tuji dostojanstveniki. Priložnost je obeležilo približno 10.000 mehiških vojakov in kontingentov tujih vojaških sil. Glavni govornik na dogodku je bil mehiški pesnik Salvador Díaz Mirón. Leta 1929 je bil v vznožje stebra po ukazu predsednika Emilia Portesa Gila postavljen večni ogenj (Lámpara Votiva) v čast tem junakom za neodvisnost. Spomenik je bil med potresom 28. julija 1957 nekoliko poškodovan, ko je skulptura krilate Nike padla na tla in se razbila na več kosov. Kipar José Fernández Urbina je bil zadolžen za obnovo, ki je trajala več kot eno leto. Spomenik je bil ponovno odprt 16. septembra 1958. Preživel je uničujoč potres 19. septembra 1985, pri čemer so bila stopnišča in reliefi nekoliko poškodovani, angel pa ne. 16. avgusta 2019 je bil spomenik po feminističnih demonstracijah proti nasilju na podlagi spola in feminicidom prizadet zaradi vandalizma in grafitov. Mestna vlada je dostop za nedoločen čas zaprla; vendar se ocenjuje, da bi to lahko trajalo od enega do dveh let. Vlada prestolnice je izjavila, da je zaprtje posledica obnove v okviru delovnega programa na Paseo de la Reforma, ki vključuje še več spomenikov. Obnova se je zaključila oktobra 2021. Mavzolej Leta 1925, med upravo Plutarca Elíasa Callesa, so bili v mavzoleju pod vznožjem spomenika pokopani posmrtni ostanki naslednjih junakov mehiške neodvisnosti. Ob vhodu v mavzolej stoji kip Williama Lamporta, znanega tudi kot Don Guillén de Lampart y Guzmán, Irca, ki mu je sredi 17. stoletja sodila mehiška inkvizicija, potem ko je odkrila njegovo zaroto za dosego neodvisnosti Nove Španije. Inkvizicija ga je izpustila posvetnim oblastem in ga leta 1659 v samomorilski smrti usmrtila, pokop njegovih posmrtnih ostankov pa je bil prepovedan v sveti zemlji. V mavzoleju so pokopani dejanski posmrtni ostanki upornikov: Oče Miguel Hidalgo y Costilla: glavni pobudnik neodvisnosti leta 1810 in "oče naroda". cOče José María Morelos y Pavón: Izurjen general in vodja gibanja za neodvisnost po Hidalgovi usmrtitvi. Ignacio Allende: Generalpodpolkovnik uporniške vojske in kasneje vodja upornikov. Juan Aldama: Uporniški stotnik in zarotnik. José Mariano Jiménez: Hidalgov podpolkovnik. Guadalupe Victoria: Poveljnik uporniške vojske in prvi predsednik Mehike. Vicente Guerrero: Uporniški general po Morelosovi smrti in drugi predsednik Mehike. Nicolás Bravo: Poveljnik uporniške vojske in kasneje trikratni predsednik Mehike. Mariano Matamoros: Duhovnik, ki je služil kot Morelosov generalpodpolkovnik. Andrés Quintana Roo: Ugleden ustavoslovec. Leona Vicario: Aktivna podpornica uporniškega gibanja in žena Andrésa Quintane Rooja. Francisco Javier Mina (Xavier Mina): Španski častnik, ki se je pridružil uporniškemu boju proti absolutni monarhiji Ferdinanda VII. Pedro Moreno: Insurgente Víctor Rosales: Insurgente V mavzoleju ni Agustína de Iturbideja, ki je leta 1821 dosegel neodvisnost Mehike od Španije; njegovi posmrtni ostanki so v metropolitanski katedrali v Mexico Cityju. Predsednik Calles je Iturbideja izključil, ko so leta 1925 v mavzolej prenesli posmrtne ostanke drugih upornikov. Več kot 60 let po postavitvi mavzoleja, 16. septembra 1998, sta ga predsednik Ernesto Zedillo in Cuauhtémoc Cárdenas, vodja vlade zveznega okrožja, trajno odprla za javnost. 30. maja 2010 so bili v okviru praznovanja dvestoletnice vojne za neodvisnost posmrtni ostanki narodnih herojev izkopani in nato s strani oboroženih sil z vsemi vojaškimi častmi prepeljani v Narodni zgodovinski muzej v gradu Chapultepec, kjer so jih preučevali člani Nacionalnega inštituta za antropologijo in zgodovino. Po teh študijah so bili posmrtni ostanki začasno razstavljeni v Narodni palači do avgusta 2011, ko so jih vrnili v mavzolej. Obisk Obiskovalci lahko vstopijo v spomenik, si ogledajo spominske plošče na dnu in se povzpnejo na vrh stolpa. Vstop je brezplačen, vendar morajo obiskovalci pridobiti dovoljenje na občini Cuauhtémoc z osebnim dokumentom. Skupine največ šestih oseb so dovoljene v spomeniku približno 15 minut. Vzpon s približno 200 stopnicami je naporen. Prvih približno 15 stopnic, ki so v dnu spomenika, je širokih in udobnih. Stopnice v samem stebru, približno 185, so krožne, kovinske, zelo ozke in brez podesta ali počivališča do vrha. Za obiskovalce, ki niso v dobri telesni kondiciji, bo vzpon izčrpavajoč – to je enakovredno vzponu na 14-nadstropno stavbo naenkrat, tisti, ki se ne počutijo udobno v tesnih prostorih, pa naj se vzponu izogibajo, saj ni dovolj prostora, da bi se drugim lahko izognili. Nekatera stopnišča so zelo temna, le z nekaj režami za svetlobo. Zgornji balkon, čeprav ozek, ponuja veličasten razgled na široke avenije, ki obdajajo steber. Povratek navzdol poteka po istem krožnem stopnišču. V zadnjem času je El Ángel postal tradicionalno zbirališče prebivalcev Ciudad de Mexica, zlasti po zmagah mehiške nogometne reprezentance in kot osrednja točka političnih shodov. Sklici Zunanje povezave Article from the defunct Cuban magazine Carteles featuring photographs of the monument after the 1957 earthquake (špansko) Picture of el Ángel at sunset.