Campeche

Campeche, uradno Svobodna in suverena država Campeche, je ena od 31 zveznih držav, ki skupaj s Ciudad de Mexicom sestavljajo 32 zveznih enot Mehike. Je v jugovzhodni Mehiki, na jugozahodu meji na zvezne države Tabasco, na severovzhodu na Jukatan, na vzhodu na Quintana Roo, na jugu na departma Petén v Gvatemali in na jugovzhodu na okrožje Orange Walk v Belizeju. Na zahodu ima obalo z Mehiškim zalivom. Glavno mesto zvezne države, imenovano tudi Campeche, je bilo leta 1997 razglašeno za območje svetovne dediščine. Nastanek države se je začel z mestom, ki je bilo ustanovljeno leta 1540, ko so Španci začeli osvajati polotok Jukatan. Mesto je bilo v kolonialnem obdobju bogato in pomembno pristanišče, a je po osamosvojitvi Mehike propadlo. Campeche je bil del province Jukatan, a se je sredi 19. stoletja odcepil, predvsem zaradi političnih trenj z mestom Mérida. Velik del nedavnega gospodarskega oživljanja države je posledica odkritja nafte na morju v 1970-ih, zaradi česar sta obalni mesti Campeche in Ciudad del Carmen postali pomembni gospodarski središči. Država ima pomembna majevska in kolonialna najdišča, vendar ta niso tako znana ali obiskana kot druga v Jukatanu. Izvršno oblast države ima guverner Campecheja, zakonodajno oblast pa kongres Campecheja, ki je enodomni zakonodajni organ, sestavljen iz 35 poslancev. Etimologija Ime Campeche izhaja iz Can Pech, majevskega imena poglavarstva na jugozahodnem polotoku Jukatan, ki je obstajalo ob prihodu španskih konkvistadorjev v 16. stoletju. Glavno mesto poglavarstva Can Pech se je imenovalo Ah-Kin-Pech, kjer je danes mesto Campeche. Ko so Španci leta 1517 prvič prispeli na to območje, so ga poimenovali Lazaro, saj je bil »dan našega pristanka nedelja svetega Lazarja«". Domače ime pomeni »kraj kač in klopov«. Geografija Campeche je relativno ravninsko območje Mehike s 523 km obale v Mehiškem zalivu. Večina površine je sedimentnih kamnin, večinoma morskega izvora. Območje z najvišjimi nadmorskimi višinami je blizu meja z Gvatemalo in Quintana Roo. Med pomembnejšimi nadmorskimi višinami so Cerro Champerico, Cerro los Chinos, Cerro El Ramonal, Cerro El Doce in Cerro El Gavilán. Vendar pa so ti hribi ločeni z velikimi prostranstvi nižin. Na jugu občine Champotón se začne vrsta valovitih gričev, znanih kot Sierra Alta ali Puuc, ki se raztezajo proti severovzhodu do Bolonchena in nato v zvezno državo Jukatan. Ta imajo povprečno nadmorsko višino med 40 in 60 metrov, nekatera pa dosežejo 100 m. Druga območja teh valovitih gričev ležijo v bližini mesta Campeche, glavna so znana kot Maxtum, Boxol in El Morro. Druga skupina se imenuje Sierra Seybaplaya v središču države. Območja deževnega gozda se delijo na več tipov, ki vključujejo trajnice visokega deževnega gozda, poltrajne visokega deževnega gozda, listopadnega srednje visokega deževnega gozda, poltrajne srednje visokega deževnega gozda, listopadnega nizko visokega deževnega gozda in poltrajne nizko visokega deževnega gozda. Daleč od obale se ti deževni gozdovi prepletajo s savanskimi območji, vzdolž obale pa jih spremljajo območja s peščenimi sipinami, mangrovskimi mokrišči in estuariji. Vrste, ki jih lahko najdemo v različnih deževnih gozdovih so: španska cedra (Cedrela odorata), Bucida buceras, krvavi koren (Haematoxylum campechianum) in divji tamarind (Lysiloma latisiliquum). Vključuje tudi številne dragocene tropske listavce, kot so rdeča cedra (Toona ciliata), centralnoameriški mahagoni (Swietenia macrophylla), ziricote (Cordia dodecandra) in sveti gvajak (Guaiacum sanctum). Ob obalnih območjih prevladujejo palme, kot sta kokosova palma (Cocos nucifera) in kraljeva palma (Roystonea regia). Glavne prostoživeče vrste v državi so jaguar, ozelot, puma, jelen, belovrati pekari (Dicotyles tajacu), rakun, zajec, Bassariscus astutus in mehiška pajkasta opica (ateles geoffroyi vellerosus). Obstaja veliko vrst ptic, med njimi navadna čačalaka (Ortalis vetula), prepelica, pelikan in tukan. Med plazilci so klopotače, koralne kače, udavi, različne vrste morskih in kopenskih želv, legvani in krokodili. Čeprav je še vedno bogata z divjimi živalmi, je bilo veliko uničenih zaradi kmetijstva in izkoriščanja gozdnih virov, ki uničujejo habitate, pa tudi nenadzorovanega lova. Večina vodnega življenja v državi – vključno s številnimi vrstami rib, rakov in mehkužcev – je v Kampeškem zalivu. Mnoge od teh se izkoriščajo komercialno. Večina površinske sladke vode v državi je na jugu in jugozahodu, z rekami, majhnimi jezeri in estuariji. Te se zmanjšujejo na severu, kjer padavine hitro pronicajo v podtalje. Reke na jugu in jugozahodu pripadajo različnim porečjem, največje pa je Grijalva, h kateri spadajo reke Candelaria, Chumpán in Mamantal. V državi teče tudi Usumacinta, vendar pogosto spreminja tok in se občasno razdeli na rokave. Vzhodni krak te reke se imenuje tudi reka Palizada, ki ima največji volumen, čeprav je ozek. Reka San Pedro je še en krak Usumacinte, ki teče mimo občine Jonuta v Tabascu, preden se izliva v Mehiški zaliv. Reka Chumpán je izolirana reka, ki nastane z združitvijo različnih potokov. Teče od severa proti jugu in se izliva v Laguno de Terminos. Reka Candelaria nastane v Peténu v Gvatemali in teče od severa proti jugu ter se izliva v Laguno de Pargos. Reka Mamantel se izliva v Laguno de Panlau. Reka Champotón je v središču države in se izliva v Mehiški zaliv. Preostali potoki v državi tečejo le v deževnem obdobju. Laguna de Términos je na jugozahodu države, blizu meje s Tabascom. Od Mehiškega zaliva jo loči le otok Isla del Carmen. Prejema sladko vodo iz večine rek Campecheja, pa tudi slano vodo iz Mehiškega zaliva. V teh brakičnih vodah so se razvile številne vodne vrste, kot so brancini, majhni morski psi, raki, ostrige, želve in štorklje. Laguno obdajajo manjša jezera in tvori najpomembnejši sistem jezer in lagun v državi. Med ta jezera spadajo Atasta, Pom, Puerto Rico, El Este, Del Vapor, Del Corte, Pargos in Panlau. Ta sistem je nastal pred približno pet tisoč leti zaradi kopičenja usedlin, ki so jih prinesle okoliške reke. Ta sistem se na severovzhodu povezuje z estuarijem Sabancuy. Campeche leži v tropih; ima vlažno podnebje z izrazito deževno sezono in relativno sušno sezono od pozne zime do zgodnje pomladi. Povprečna letna količina padavin se giblje med 900 in 2000 mm. Najbolj vroča in vlažna območja države so vzdolž obale med Laguno de Términos in severno mejo. Povprečna letna temperatura je 26 °C z najvišjimi temperaturami do 36 °C poleti in najnižjimi temperaturami do 17 °C pozimi. Prevladujoči vetrovi pihajo s severozahoda od novembra do marca, s severa med septembrom in oktobrom, z jugovzhoda od junija do avgusta in z juga aprila in maja. Pozimi lahko nevihte s severa, imenovane nortes, prinesejo hladnejši suh zrak z območja Združenih držav. Pozno poleti so včasih prisotni orkani. Država ima številne ekosisteme, od deževnega gozda do savane, obale in morja. Okoljsko je država razdeljena na štiri glavne regije. Obalno območje obsega celotno obalo države in pas plitve vode tik ob odprtem morju, imenovan Campeche Bank, s koralnimi grebeni in nizkimi otoki, imenovanimi cayi. Regija ima velika prostranstva mangrov, ki prevladujejo v močvirjih. Na območjih, ki niso močvirja, prevladujejo palme. V divjih živalih prevladujejo ptice in plazilci, kot so štorklje, pelikani, race, galebi, kuščarji, želve in vodne kače. Gorsko območje je na severu in vzhodu države in ga sestavljata dve verigi nizkih hribov, imenovani Dzibalchen in Sierra Alta. Vključuje tudi območje savane in območje, imenovano Los Chenes, kjer so pogosti naravni vodnjaki (imenovani cenote). To območje je znano po tropskih trdih drevesih in čikleju ali evkaliptu. Med divjimi živalmi so jeleni, pasavci, zajci, prepelice in žolne. Območje deževnega gozda se nahaja v središču in jugu države s široko paleto dreves, vključno s tropskimi trdimi drevesi, kot je mahagoni. Številne rastline, ki se uporabljajo v državni kuhinji, kot so achiote in tropsko sadje, izvirajo od tod. Rečna regija se nahaja na jugozahodu države in je dobila ime po različnih rekah, ki tečejo tukaj in se večinoma izlivajo v Laguno de Términos. Ima najtoplejše in najbolj vlažno podnebje v Campecheju z divjimi živalmi in rastlinjem, podobnim tistemu v deževnem gozdu in obalni regiji. Okolje in zavarovana območja Campeche ima štiri zavarovana območja: biosferni rezervat Calakmul, rezervat Laguna de Términos, biosferni rezervat Ría Celestún, in biosferni rezervat Los Petenes. Rezervat Calakmul je bil ustanovljen leta 1989 na 723.185 hektarjih. Sestavljajo ga vlažni gozdovi Jukatana in Tehuantepeca, ki vključujejo visoko in srednje rastoče pollistopadne gozdove ter sezonsko poplavljene nizko rastoče pollistopadne gozdove. Prisotna je tudi vodna vegetacija. Rezervat Laguna de Términos vključuje laguno in območje, ki jo obdaja, s površino 705.017 hektarjev. Ustanovljen je bil leta 1994. Los Petenes je naravni rezervat, ki ga sestavljajo izolirani žepi deževnega gozda z območji mangrov vmes. Divje živali so odvisne od raznolikega in kompleksnega sistema sladke in brakične vode. Rezervat se razprostira na 382 hektarjih v občinah Campeche, Tenabo, Hecelchakán in Calkiní. Zgodovina Prvi ljudje, ki so prevladovali na tem območju, so bili Maji, ki so v Campeche prispeli iz Gvatemale, Hondurasa in Chiapasa. Glavna majevska mesta v Campecheju so bila Edzná, Xtampak, kasneje pa Calakmul in Becán. Majevska civilizacija je dosegla vrhunec med letoma 600 in 900 n. št. Od leta 1000 n. št. naprej so majevska mesta propadla in bila iz neznanih razlogov zapuščena. To je privedlo do ustanovitve manjših naselij in mešanja Majev in Čontalov na jugu države, ki so imeli trgovinske vezi z osrednjimi višavskimi kulturami Mehike. Od 11. do 16. stoletja je bil Campeche razdeljen na manjše posesti. Prva Španca na tem območju sta bila leta 1517 Francisco Hernández de Córdoba in Antón de Alaminos, ki sta pristala v naselju Can-Pech, ki je bilo del dominija Sol Garrapata. Preimenoval ga je v San Lázaro. Preselil se je na ozemlje Chakanputona (danes Champotón), kjer so njega in njegove može napadli bojevniki tega dominija. Hernandez de Cordoba je v tej bitki umrl zaradi ran, zaradi česar so Španci ta zaliv poimenovali Bahía de Mala Pelea (Zaliv hudega boja). Osvajanje Campecheja in preostalega dela polotoka Jukatan se je zares začelo leta 1540 pod vodstvom Francisca de Montejosa starejšega in mlajšega. Španci so na to območje uvedli sladkorni trs in druge pridelke, začenši v 1540-ih, vendar je bila glavna vrednost območja pristanišče Campeche, ustanovljeno leta 1540 na mestu, kjer je bila nekoč stara majevska vas. V kolonialni dobi je bilo trgovsko pristanišče, enakovredno Havani in Cartageni, čeprav je bilo piratstvo stalna grožnja. Prevažalo je dragocen izvoz, kot so kmetijski proizvodi, tropski trdi les in les za barvanje, ki se je takrat v Evropi pogosto uporabljal kot tekstilno barvilo. Prav tako je prevažalo zlato in srebro iz drugih območij Mehike, ki je šlo v Španijo. Med uvoženimi predmeti v pristanišče so bili luksuzni predmeti, kot sta italijanski marmor in kristalni lestenci iz Avstrije. Španci so tukaj zgradili kolonialno mesto z evropskim temeljem in ko je mesto obogatelo, so ga napolnili z velikimi dvorci. Da bi preživeli v vročem in vlažnem okolju, so Evropejci prilagodili tudi številne majevske izdelke, kot so viseče mreže za spanje in shranjevanje pitne vode v votlih bučah. Gradili so tudi iz lokalne rdeče cedre, mahagonija in sahcaba, lokalnega apnenca. Ladijski promet v teh vodah je privabljal pirate, kot so John Hawkins, Francis Drake, Diego Mulat, Henry Morgan, Cornelis Jol, Bartolomeu Português, Lewis Scot in Roche Braziliano. Večina napadov se je zgodila v pristanišču Campeche, vendar je bil Champontón prav tako deležen večjih napadov leta 1644 in 1672. Utrjevanje mesta Campeche se je začelo že leta 1610, vendar te strukture niso bile zadostne. Najhujši piratski napad se je zgodil leta 1685, ko je Laurens de Graaf več kot trideset dni plenil mesto Campeche in okoliške haciende, pri čemer je umrla približno tretjina prebivalstva območja. To je spodbudilo veliko obsežnejše utrdbe s številnimi bastijoni in obzidjem okoli mesta, ki je merilo 2560 metrov v obliki nepravilnega poligona. Večina utrdb se je ohranila, vendar je od prvotnega obzidja ostalo le 500 metrov. Te utrdbe so zmanjšale grožnjo piratskih napadov, in je ostalo obzidano do leta 1890. Campeche je bil uradno priznan kot mesto leta 1774 (prvi v jugovzhodni Mehiki) in leta 1784 razglašen za manjše pristanišče. Leta 1804 je bilo pristanišče zaradi vojne med Španijo in Anglijo zaprto. To je povzročilo nezadovoljstvo v mestu in spodbudilo uporniške težnje. Campeche je ostalo bogato in pomembno pristanišče do začetka 19. stoletja, ko so številni dogodki povzročili njegov upad. Leta 1811 je bilo odprto pristanišče Sisal v današnji zvezni državi Jukatan, ki je prevzelo velik del mestnega poslovanja. Druga težava je bila, da je neodvisnost prinesla odpravo suženjstva in zmanjšala kmetijsko proizvodnjo. Pomanjkanje ladijskega prometa je mesto naredilo relativno izolirano od Ciudad de Mexico. Od 19. stoletja do konca 20. stoletja je bilo gospodarstvo države odvisno od kmetijstva, ribolova, sečnje in rudarjenja soli. Septembra 1821 je mesto Campeche razglasilo svojo pripadnost načrtu Iguala in novi neodvisni vladi Mehike, mesec dni kasneje pa je prisililo svojega zadnjega španskega guvernerja, da je odstopil. Ob neodvisnosti je bil Campeche eno od dveh najpomembnejših mest na polotoku Jukatan, skupaj z Mérido. Med obema mestoma so bila politična trenja. Campeche je bil bolj liberalen od obeh in je podpiral mehiško ustavo iz leta 1824, ki je ustanovila Zvezno republiko. Leta 1824 je predstavnik Campecheja predlagal, da se polotok razdeli na dve državi: Mérido in Campeche, vendar to ni bilo sprejeto. Politične delitve so se zaostrile skupaj z vsedržavnim bojem med liberalci in konservativci. Kljub razlikam med Campechejem in Mérido sta bila oba udeležena v uporu proti Ciudad de Mexicu, ki jo je leta 1839 vodil Jerónimo López de Llergo z namenom ustanovitve neodvisne države Jukatan. Po začetnih zmagah je López de Llergo razglasil polotok za neodvisnega, leta 1841 pa je bila razglašena ustava Jukatana na federalističnih načelih. Neodvisnost Jukatana ni rešila notranjih političnih problemov polotoka. Trgovina Méride s Havano se je nadaljevala, trgovina Campecheja s Ciudad de Mexicom pa je bila prekinjena. Campeche se je zato želel ponovno pridružiti Mehiki, Andrés Quintana Roo pa je poskušal doseči poravnavo med mestoma. Mehiški predsednik Antonio López de Santa Anna je nato poslal odpravo, da bi prisilil Jukatan nazaj v Mehiko. Še več bojev je sledilo z izbruhom kastne vojne leta 1847, ko se je v Campecheju in preostalem delu Jukatana zgodil upor domorodcev. To in tuji pritisk za plačilo dolgov sta Jukatance leta 1849 prisilila k formalni reintegraciji v Mehiko. Ustava iz leta 1857 je popolnoma prekinila razkol med Campechejem in Mérido, kar je povzročilo številne upore. Med enim od teh uporov je 150 mož zavzelo eno glavnih utrdb Campecheja in zahtevalo politično unijo, ki bi jo sestavljala Champotón in Isla del Carmen. Druga naselja na zahodu polotoka so izrazila željo po delitvi teh območij v novo državo. Leta 1858 so predstavniki Campecheja in Méride podpisali sporazum o delitvi polotoka, ki je bil ratificiran, da je delitev postala uradna. Med francosko intervencijo v Mehiki so sile pod poveljstvom Felipeja Navarreteja zavzele Campeche in prisilile državo, da se ponovno pridruži preostalemu delu Jukatana. Leta 1864 so uporniki premagali cesarsko vojsko v Hecelchakánu, leta 1867 pa so ponovno zavzeli Campeche, da bi si povrnili neodvisnost države. Med mehiško revolucijo se je Manuel Castilla Brito v Campecheju oborožil v podporo Franciscu I. Maderu. Vendar je upornike leta 1913 premagal general Manuel Rivera, podpornik Viktorijana Huerte. Sile, zveste Venustianu Carranzi, so leta 1914 vstopile v Campeche. Suženjstvo in tlačanstvo sta bila na haciendah odpravljena. Leta 1917 je Campeche napisal svojo sedanjo ustavo. Gospodarstvo države se je nekoliko izboljšalo v 1950-ih, ko sta se razvili ribiška in lesna industrija ter se je izboljšala komunikacija med državo in Ciudad de Mexicom. Leta 1955 je bila ustanovljena Univerza v Campecheju in uveden državni sistem srednjih šol. Vendar pa je glavna gospodarska sprememba v Campecheju prišla z odkritjem nafte ob njegovih obalah v plitvi vodi, imenovani Sonda de Campeche. To nafto je leta 1971 odkril ribič Rudesindo Cantarell, ki je poročal o naftnem madežu. Leta 1975 je začela delovati prva naftna ploščad, imenovana Chac Number One. Prvi sklop odprtih naftnih ploščadi je bil dokončan do leta 1979. Najdba je državo naredila za največjo proizvajalko nafte v Mehiki, saj zagotavlja 70 % vse nafte, načrpane v državi. Gospodarski razcvet je v desetih letih potrojil prebivalstvo mesta Campeche in skoraj podvojil prebivalstvo Ciudad del Carmen, ki je bilo prej le majhna ribiška vas. Vendar pa je proizvodnja nafte na tem območju prinesla okoljske težave, zlasti ribolovne donose, pa tudi notranje spore med domačini in prišleki. Sredi 1980-ih je v državo pribežalo približno 25.000 gvatemalskih beguncev, da bi se izognili državljanski vojni. Denar od nafte je omogočil oživitev mesta Campeche, ki se je začela v 1980-ih. Državni urad za območja kulturne dediščine in spomenikov je kupil zapuščene nepremičnine, da bi jih obnovil za uporabo kot muzeji, šole, gledališča in knjižnica. V zgodovinskem središču in najstarejših stanovanjskih območjih je bilo obnovljenih več kot tisoč fasad in spomenikov. V 1990-ih so v državi odprli številne tekstilne tovarne tipa maquiladora. Glavno mesto je UNESCO razglasil za območje svetovne dediščine. Najnovejša občina, ustanovljena leta 1998, je Candelaria. Leta 2017 je vrhovno sodišče arhiviralo ozemeljski spor s Quintano Roo, s čimer je Campecheju v bistvu podelilo 10.500 kvadratnih kilometrov. Gospodarstvo Skupaj: Campeche prispeva 1,83 % k celotnemu mehiškemu BDP. Povprečna letna plača v državi znaša 141.088 pesov v primerjavi z nacionalnim povprečjem 99.114 dolarjev. Vendar pa obstaja zelo velika razlika med visoko plačanimi naftnimi delavci, ki večinoma prihajajo iz drugih držav, in domačini, ki ne delajo za PEMEX. Večina zemljišč je v lasti skupnosti v okviru sistema ejido (61 %). 29 odstotkov je v zasebni lasti, preostanek pa je pod državnim ali zveznim nadzorom. Tri od štirih stanovanj so v urbanih območjih, ki imajo običajno osnovne storitve. Večina teh ima betonske temelje, stene iz betonskih blokov in opečne ali cementne strehe. Podeželska stanovanja so običajno zgrajena iz lokalnih materialov, ki imajo lahko strehe iz laminata, palmovih listov ali celo kartona, stene iz laminata ali lesa, temelji pa so običajno iz cementa ali zbitega zemeljskega materiala. Na splošno so v državi tekoča voda, odvoz smeti in elektrika na voljo v več kot 80 % domov, kanalizacija pa le v tretjini. Več kot 65 odstotkov ozemlja se izkorišča za gozdarske proizvode, več kot 25 % se uporablja za pašo, le 3,3 % za kmetijstvo in približno 5,5 % za druge namene, kot so človeška naselja. Le 3,3 % zemljišč v državi se zaradi sestave tal uporablja za gojenje poljščin. Več kot 90 odstotkov obdelovalnih zemljišč se uporablja za sezonske poljščine, kot je koruza, preostanek pa za trajnice, kot so sadno drevje. Najpomembnejši pridelek je koruza, sledita ji riž in sirek. Drugi pomembni pridelki so čili paprike jalapeño, lubenice, sladkorni trs in različna tropska in netropska sadna drevesa, zlasti agrumi in mango. Večina goveda se redi v osrednjem in južnem delu države za mesne in mlečne izdelke, kar predstavlja največji delež proizvodnje po količini. Na severu je večina komercialno vzrejene živine domača perutnina, večinoma piščanci in purani, vendar se domača perutnina redi v večini podeželskih domov po vsej državi. Ovce in koze se redijo odvisno od lokalne vegetacije. Gozdarstvo, vključno z izkoriščanjem dragocenih tropskih trdih lesov, ostaja pomembna gospodarska dejavnost kljub degradaciji mnogih gozdov v državi. Komercialni ribolov se večinoma izvaja ob obali, pri čemer so kozice najdragocenejši ulov, sledijo jim raki in mehkužci. To se večinoma izvaja na obali, kjer večina gospodarstva zunaj proizvodnje nafte temelji na ribolovu ter gradnji in popravilu ribiških čolnov. Sekundarni sektor gospodarstva (rudarstvo, gradbeništvo in industrija) je skoraj v celoti skoncentriran na obalnem območju države v občinah Campeche, Carmen in Champotón. Rudarstvo, večinoma proizvodnja nafte, predstavlja 52,8 % BDP države. Ta nafta leži ob obali države, v plitvovodnem delu Mehiškega zaliva, imenovanem Sonda de Campeche. Proizvodnja nafte in plina v Campecheju predstavlja 37 % celotne proizvodnje v Mehiki, pri čemer surova nafta predstavlja 76 % v absolutnih številkah. Campeche nima nahajališč kovin, ima pa nahajališča gradbenega kamna, kot so peščenjak, marmor in apnenec, pesek, gramoz, apno, glina in drugi minerali. Večina nahajališč je v občinah Hopelchén, Champotón in Calakmul. Na skrajnem severu obalne regije so pomembna nahajališča soli. Gradbeništvo in proizvodnja predstavljata 6,7 ​​% BDP države. Najpogostejša vrsta industrije je povezana s hrano in predelavo hrane, vključno z morskimi sadeži, brezalkoholnimi pijačami, piškoti, moko, sladkorjem in medom. Druga pogosta industrija je industrija gradbenih materialov, kot so betonski bloki, lesni izdelki in predelava gradbenega kamna. Večina industrij je majhnih z malo financiranja za tehnologijo in rast. Od 1990-ih so se v državi odprle tovarne tipa maquiladora, kot so Calkiní Shirt Company v Tepacanu, Calkiní, Textiles Blazer v Lermi v Campecheju, Quality Textil de Campeche v Becalu v Calkiníju in Karims Textile and Apparel México v mestu Campeche. Trgovina in storitve predstavljajo 33,2 % BDP države. Trgovinski sektor gospodarstva je večinoma tradicionalen z majhnimi obrati, ki zadovoljujejo lokalne ali regionalne potrebe. V večjih mestih so supermarketi in nakupovalni centri. Večina trgovine s subjekti zunaj Campecheja je z morskimi sadeži, kmetijskimi in gozdarskimi proizvodi. Država ima štiriintrideset tradicionalnih javnih tržnic.[29] Vse naftne derivate trži nacionalna naftna družba PEMEX. Država ima približno petsto podjetij, namenjenih turizmu, od tega približno polovico restavracij, nekaj manj kot četrtino barov in podobno število obrtniških trgovin. Obstaja 126 večjih hotelov, večinoma v občinah Campeche, Ciudad del Carmen in Champotón. Kultura Država ima dva glavna kulturna festivala, ki ju sponzorira vlada, Festival del Centro Histórico in Festival de Jazz. Campeche ima Festival del Centro Histórico novembra in decembra, ki privabi več kot 5000 umetnikov, intelektualcev in akademikov na več kot 800 dogodkov, kot so koncerti, gledališče, ples, predstavitve knjig in delavnice. Festival de Jazz se je začel leta 1999 in je sodeloval na njem zvestobe, kot so Mike Stern, Caribbean Jazz Project, Yazzkin, Chano Domínguez, Eugenio Toussaint, David Gilmore in Scott Henderson. Eden od pomembnih gospodarskih sejmov zunaj mesta je festival sombrera Jipi v Bécalu aprila in maja. Največji verski festival v državi je karneval v mestu Campeche. Karneval je bil uveden leta 1582. Do leta 1688 so na letnem dogodku nastopali orkestri, leta 1815 pa so bili organizirani formalni plesi, imenovani saraos, ki so se prvotno odvijali le v domovih elite. Kasneje v 19. stoletju so postali priljubljeni dogodki na ulicah za množice, saj so različne mestne soseske organizirale svoje dogodke. Sčasoma so se ti združili v mestno praznovanje z različnimi tradicionalnimi plesi, kot so Baile del Pavo, Son de la Cucaracha, fandango, fandanguillo in različne oblike tropskih jaran. Vključujejo tudi bolj tvegane plese, kot so tisti, imenovani la Culebra, Los Papagayos in la Contradanza de los Palitos, ki imajo afro-karibski vpliv. Drugi pomembni verski prazniki so svečnica (Candelaria) v Hoolu, Champotónu in Campecheju, praznik Gospe od gore Carmen v Ciudad del Carmen, praznik svetega Joakima v Palizadi in praznik svetega Romana v Campecheju, praznik San Isidro Labrador v Calkiníju maja, praznik Cristo Negra v San Romanu, dan mrtvih po vsej državi, praznik svetega križa v Sabancuyu, Carmen maja, praznik Gospe od gore Carmen v Ciudad del Carmen julija in praznik Señor de la Salud v Hecelchakánu aprila. Med temi prazniki je mogoče slišati in videti najbolj tradicionalno glasbo v državi, imenovano jarana in tradicionalne plese. Kot majevska regija je Campeche že od predhispanskega obdobja imel koruzo kot glavno jed, ki so jo spremljali fižol, zelenjava, tropsko sadje in morski sadeži, z nekaj mesa. Obstajata dve glavni vrsti kuhinje: »mestizo« je večinoma španskega izvora z nekaj avtohtonimi dodatki, medtem ko je majevska skoraj povsem avtohtona. Nekatera živila so bila na novo izumljena. Ena je papak'sul ali papadzul, ki je bila narejena iz fižola in čili paprik. Danes je to torilja, napolnjena s kuhanim jajcem in salso iz bučnih semen. Običajne začimbe so mešanica avtohtonih in tistih, ki so prišle iz Evrope, kot so sol, origano, poper, čili paprike habanero, achiote, klinčki in kis.[35] Regionalne jedi vključujejo cochinita pibil, fižol s svinjino, svinjino z achiote, panuchose, empanade, chanchanes, chocolomo, tamales, tacose z morskimi psi, vložene trte, morske sadeže, kot so številne vrste rib, kozice, hobotnice in raki. Podobno kot cochinita pibil so tudi pibipollos piščanci, pečeni v podzemnih jamah, najpogosteje pripravljeni za dan mrtvih. Obstaja tudi veliko jedi na osnovi morskih sadežev, kot je pan de cazón. Ena od pomembnih jedi s kozicami je narejena iz velikanskih kozic in se imenuje siete barbas. Tamalesi so polnjeni z mleto svinjino ali piščancem, začinjenim z achiote, pibil ali sladko koruzo. Osnovni kruh je koruzna tortilja. Mesto Pomuch v občini Hecelchakán je znano po svojem kruhu in ima vrsto kruha, poimenovano po njem (turimsoenc). Na sir so najverjetneje vplivali pirati s queso de bola, povezanim z nizozemsko tradicijo sirarstva. Demografija Leta 2015 je imela država skupno 899.931 prebivalcev. Petinsedemdeset odstotkov jih je živelo v urbanih območjih ob obali, petindvajset odstotkov pa na podeželju. Najbolj naseljena občina je Campeche. Večina rasti prebivalstva države se je zgodila od leta 1970, ko je bilo takrat prebivalcev le 215.600. Najpogosteje govoreči avtohtoni jezik v državi je jukatanski majevski jezik s 71.852 govorci. Sledijo mu chol z 10.412, tzeltal z 1.00 in q'anjob'al s 1557. V državi je skupno 91.094 govorcev avtohtonega jezika, kar predstavlja približno 12 % celotnega prebivalstva. To je več kot nekaj manj kot 90.000 leta 2005. Štirinajst odstotkov teh govorcev ne govori špansko. V zvezni državi Campeche, večinoma v okolici Hopelchna in Hecelchakána, živi približno 7000 menonitov nemškega rodu, ki govorijo plautdietsch. Ti menoniti so prišli v 1980-ih iz menonitskih naselij, ki so bila ustanovljena leta 1922 in 1924 v zveznih državah Chihuahua in Durango, deloma prek Zacatecasa. Po popisu prebivalstva iz leta 2020 se je 2,08 % prebivalstva Campecheja opredelilo kot temnopolto, afro-mehiško ali afriškega porekla. Leta 2010 je 63 odstotkov prebivalstva izpovedovalo katoliško vero. Večina nekatolikov pripada evangeličanskim ali protestantskim cerkvam.] Nacionalna prezbiterijanska cerkev v Mehiki ima velik odstotek privržencev v zvezni državi Tabasco. Občine Zvezna država Campeche je v jugovzhodni Mehiki, na zahodni strani polotoka Jukatan. Ozemlje obsega 56.858,84 kvadratnih kilometrov, kar predstavlja 2,6 % celotne površine Mehike. Meji na zvezne države Jukatan, Quintana Roo in Tabasco, na jugu na državo Gvatemala in na zahodu na Mehiški zaliv. Politično je razdeljena na trinajst občin: Calakmul, Calkiní, Campeche, Candelaria, Carmen, Champotón, Dzitbalché, Escárcega, Hecelchakán, Hopelchén, Palizada, Seybaplaya in Tenabo. Arheološka najdišča v Campecheju Velik del ozemlja Campecheja je poln različnih arheoloških najdišč, ki so skoraj vsa majevska. Med majevskimi najdišči v Campecheju so Acanmul, Balamkú, Becán, Bolonchén, Calakmul, Chactún, Chicanná, Chunlimón, Edzná, Isla de Jaina, Lagunita, Peténska kotlina, Río Bec, Isla Uaymil, Xculoc, Xpuhil in Xtampak. Ta najdišča so manj obiskana kot najdišča na vzhodu, kot sta Chichen Itza in Tulum. Zgodnje pomembno najdišče je Edzna, ki je v bližini mesta Campeche v regiji, znani kot los Chenes. Bila je eno najpomembnejših ceremonialnih središč v predklasičnem obdobju Majev (300–900 n. št.). Njena zgradba kaže vpliv Peténa, Chenesa in Puuca, z veliko akropolo, obdano z različnimi templji, med katerimi je najpomembnejša Piramida petih nadstropij. Odkrili so jo v 1920-ih in izkopali v 1940-ih. Je stran od drugih majevskih naselij na polotoku in je bila verjetno zbirno središče za kmetijske pridelke, ki so jih pridelovali na tem območju, in je dosegla višino med 600 in 900 metri. Te so pošiljali v mesto Tikal v zameno za ritualne okraske za najdišče. Njena najpomembnejša zgradba je Piramida petih nadstropij, zgrajena, kot že ime pove. Druga pomembna najdba je bila odkrita v 1990-ih. Med sajenjem v začetku maja je arheolog Antonio Benavides opazil, da zahajajoče sonce osvetljuje štukaturno masko, ki visi v eni od sob piramide. Učinek se pojavi tudi avgusta, med žetvijo, in domneva se, da je povezan s prošnjo in prejemanjem obilnih pridelkov. Največje arheološko najdišče v državi je Calakmul, kar v jeziku Majev pomeni 'dvojna kupa'. Je se v regiji Petén, zgrajeni v poznem klasičnem obdobju (500–900 n. št.). Ocenjuje se, da je bil Calakmal naseljen okoli leta 1000 pr. n. št., njegova višina pa je bila okoli 600 m. Leta 695 n. št. je Calakmul osvojil Tikal in mesto je začelo propadati. Calakmul je v notranjem deževnem gozdu države v biosferi, poimenovani po njem, blizu meje z Gvatemalo. Najdišče se razprostira na 70 km2 in je bilo eno največjih mest v Mezoameriki. Njegovi templji so bili večinoma posvečeni čaščenju prednikov in so obkrožali palače elite v središču. Na najdišču je približno 6000 struktur, od katerih je bilo obnovljenih le pol ducata. Dve najpomembnejši strukturi sta dvojni piramidi templja II in templja VII, podobni strukturam, najdenim v Tikalu. Tempelj II je najvišji, visok 50 m. Najdišče so močno izropali roparji grobov. Medtem ko je večina najdišč v notranjem deževnem gozdu države, je samo na obali 55 arheoloških najdišč, večinoma ostankov majhnih vasi. Isla de Jaina je eno najbolje ohranjenih arheoloških najdišč v državi zaradi svoje lege na otoku ob obali, obdanem z ustji rek in mangrovami. Za obisk je potrebno posebno dovoljenje. Za razliko od drugih na obali je bilo to pravo mesto. Druga najdišča so Can-mayab-mul v Nunkiníju, Xculhoc v Hecelchakánu, Chunan-tunich, Xtampak, Hochob, Pak-chén in Dzebilnocac v Hopelchénu, El Tigre v Candelarii, La Xoch in Chun Cedro v Tenabu ter Becán v Calakmulu. Opombe Sklici Zunanje povezave (špansko) Campeche State Government (špansko) Instituto de Cultura Arhivirano February 25, 2012, na Wayback Machine.