NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Huites Dam

Huites Dam, officially known as Luis Donaldo Colosio Dam, is located on the Rio Fuerte in northwestern Sinaloa, Mexico 130 kilometres (81 mi) northeast of Los Mochis. The 162-metre (531 ft)-high, hybrid concrete arch-gravity dam impounds a reservoir called Lago Huites or Presa Luís Donaldo Colosio and is owned by the Comisión Federal de Electricidad. The construction of a dam on the upper Rio Fuerte was considered since the 1940s but the first detailed studies were not made until 1974–1977. Construction started in 1992 with the excavation of a diversion channel around the dam site and the implementation of a pair of cofferdams to protect the site from floods. About 485,000 cubic metres (634,000 yd3) of material was excavated from the site before construction on the actual dam could begin. Placement of the 2,980,000 cubic metres (3,900,000 yd3) of concrete in the dam, hydroelectric power plant and spillway structures was completed in 29 months, with the workforce peaking at 2,671 in May 1993. Construction was completed in 1995 at a cost of roughly US$ 212 million. The dam's two generators were commissioned on 15 September 1996. The impounded water behind the dam forms a reservoir with a capacity of 4.568 cubic kilometres (3,703,000 acre⋅ft), of which 2.908 cubic kilometres (2,358,000 acre⋅ft) is active capacity and 2.408 cubic kilometres (1,952,000 acre⋅ft) is reserved for irrigation and power production. About 1.102 cubic kilometres (893,000 acre⋅ft) are given exclusively for flood control. Floodwaters are released through a spillway on the south side of the dam, controlled by four 15.5 m × 21.0 m (50.9 ft × 68.9 ft) radial gates. Water stored in the reservoir is used to provide irrigation to 89,700 hectares (222,000 acres) of land in the Fuerte River valley. The dam's power plant has two Francis turbines with a combined generating capacity of 422 megawatts (MW) and produces an average of 875 million KWh annually. At full capacity, the plant utilizes a water flow of 235 m3/s (8,300 cu ft/s). See also List of power stations in Mexico List of tallest dams in the world Notes and references
Presa Luis Donaldo Colosio

La Central Hidroeléctrica Luis Donaldo Colosio, también conocida como Presa Huites, es un embalse artificial construido sobre el cauce del río Fuerte, con el propósito de captación de agua como medio para el control de avenidas y para utilizarla en riego y generación de energía eléctrica. Se encuentra ubicada en el municipio de Choix (Sinaloa), fue puesta en operaciones el 14 de diciembre de 1995, cuenta con una Central hidroeléctrica capaz de generar 422 megawatts de Energía eléctrica la cual inició operaciones el 15 de septiembre de 1996,​ su embalse es aproximadamente 2,908 millones de metros cúbicos de agua. La presa Luis Donaldo Colosio es la más grande del estado de Sinaloa y la 12° de México. Antecedentes históricos Las frecuentes inundaciones a las que por muchos años se enfrentaron los productores agropecuarios del valle del río Fuerte, así como los habitantes de comunidades, poblados y hasta de las ciudades más desarrolladas de la región norte de Sinaloa, dejaban siempre grandes perjuicios económicos y en ocasiones, incluso la pérdida de vidas humanas. El desarrollo socioeconómico de la zona estaba, por tanto, frenado a pesar del dinamismo e ingenio de sus habitantes. Hacia 1950 la Secretaría de Recursos Hidráulicos, a través de la Comisión del río Fuerte, construyó las presas Miguel Hidalgo y Josefa Ortiz de Domínguez. Aun cuando esta infraestructura aportó grandes beneficios y permitió el despegue económico de la región, no fue suficiente para el control de las inundaciones en virtud de las crecientes de las aguas procedentes de Sonora y Chihuahua, y exigió la construcción de una presa adicional que permitiera un control más adecuado de las avenidas y ampliara en lo posible la superficie irrigable. Es así como nace el proyecto de la presa y central hidroeléctrica Huites. El proyecto Huites viene a formar la última etapa del sistema hidroagrícola y energético del río Fuerte. Véase ambién Luis Donaldo Colosio Referencias
ГЕС Уйтес

ГЕС Huites (Luis Donaldo Colosio) — гідроелектростанція у мексиканському штаті Сіналоа. Знаходячись перед ГЕС Ель-Махоне, входить до складу каскаду на річці Фуерте, яка має устя на східному узбережжі Каліфорнійської затоки. У межах проекту річку перекрили бетонною гравітаційною греблею висотою 166 метрів та довжиною 444 метри, яка потребувала 2,59 млн м3 матеріалу. Вона утримує водосховище з об'ємом 4568 млн м3, з яких 2408 млн м3 становлять корисний об'єм для виробництва електроенергії та забезпечення зрошення (коливання рівня поверхні між позначками 215 та 270 метрів НРМ), а ще 1102 млн м3 (до позначки 290 метрів НРМ) зарезервовані для протиповеневих заходів. Через напірні водоводи діаметром по 7,8 метра ресурс надходить до пригрблевого машинного залу. Основне обладнання станції становлять дві турбіни типу Френсіс потужністю по 211 МВт, які працюють при напорі від 63 до 116 метрів (номінальний напір 97 метрів) та забезпечують виробництво 875 млн кВт-год електроенергії. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 230 кВ. Примітки
Oaxaca Institute of Technology

The Instituto Tecnológico de Oaxaca (ITO) (English: Oaxaca Institute of Technology) is a public institution of higher education located in Oaxaca de Juárez, Oaxaca, Mexico. It was established in April 1968. The university offers ten undergraduate degree programs and six graduate level programs. ITO is part of the Directorate General of Higher Education Technology (DGEST) of the Secretariat of Public Education of Mexico. References
Las Pozas

Las Pozas (doslova Jezírka) je okrasná zahrada nedaleko obce Xilitla v mexickém státě San Luis Potosí. Má rozlohu 32 hektarů a leží v nadmořské výšce okolo 610 m. Vytvořil ji výstřední milionář, surrealistický básník a mecenáš umění Edward James, který přišel v roce 1945 do Mexika z Anglie a nechal si zde vybudovat pseudogotické sídlo La Posada El Castillo. S pomocí své sestřenice, malířky Bridget Bate Tichenorové, jakijského tlumočníka a asistenta Plutarca Gasteluma a anglického zahradního architekta Ivana Hickse zde realizoval svůj romantický sen o pozemské verzi rajské zahrady. Původně se věnoval pěstování orchidejí, poté, co mu roku 1962 zničil nenadálý mrazík celou úrodu, rozhodl se vytvořit unikátní spojení přírody a architektury. Nechal v zahradě vybudovat z betonu 36 fantaskních objektů připomínajících surrealistické sochy nebo torza budov, obklopených bujnou subtropickou vegetací a zasazených do členité krajiny s vodními nádržemi a vodopády. Zahradu obývá množství exotické zvěře. Po Jamesově smrti roku 1984 začala Las Pozas chátrat, v roce 2007 byla v Xilitle založena nadace, která má za cíl o tuto památku pečovat. Plánuje se také využití pro turistiku, kterému zatím brání špatná dopravní obslužnost. Nicole Scherzingerová natočila na tomto místě videoklip ke své písni „Try With Me“. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Las Pozas na Wikimedia Commons http://www.xilitla.org/ http://www.national-geographic.cz/clanky/obrazem-fantasmagoricke-dilo-britskeho-aristokrata-uprostred-dzungle.html http://www.lideazeme.cz/clanek/5-malych-divu-mexika Archivováno 25. 9. 2015 na Wayback Machine.
Las Pozas

A Las Pozas egy szürrealista szoborpark a mexikói Xilitla mellett, amelyet 1962 és 1984-ben bekövetkezett halála között épített fel Edward James. Története A skóciai születésű Edward James 1944-ben érkezett Mexikóba. Ciudad Vallesben valakitől meghallotta, hogy Xilitlában az általa olyannyira kedvelt orchideák vadon is nőnek. Meg is látogatta a helyet, ahol területet vásárolt, és ő maga is orchideákat kezdett telepíteni. 1962-ben akkora jégeső pusztított birtokán, hogy úgy döntött, a kertben inkább nem virágokat, hanem állatokat fog tartani: neki is látott a ketrecek és más, különleges stílusú műalkotások felépítésének. A munkálatokban átlagban 40, de volt olyan időszak, amikor 150 kőműves és egyéb munkás vett részt. Az építkezés és a bővítés egészen 1984-ig, a művész haláláig tartott. James egyébként kevés időt töltött itt, élete nagyobb részében utazott. 1984-től ifjabb Plutarco Gastelum lett a terület birtokosa, a látogatók előtt 1991-ben nyílt meg. Az alkotások egy részét idegeneknek adták el, ezek nem látogathatók. 2007-ben a Pedro y Elena Hernández alapítvány vásárolta meg Las Pozast, amelyet 2012-ben a Nemzeti Szépművészeti Intézet műemlékké nyilvánított. Leírás A terület Mexikóvárostól mintegy 200 km-re északra, San Luis Potosí állam délkeleti részén, Xilitla városa mellett található. A 40 hektáros parkban vízesések, valamint természetes és mesterséges kis tavak (spanyolul: pozas – innen a név) találhatók. Területéből 16 hektár van beépítve, itt összesen (különböző források szerint) 27 vagy 36 építmény található. Köztük gótikus stílusúak éppúgy előfordulnak, mint egyiptomi és mezopotámiai hatásokat tükrözők. Vannak itt a semmibe vezető lépcsők és betonvirágok is. A művek befejezetlenek, mivel James úgy vélte, egy befejezett alkotás „meghal” azáltal, hogy megszakad térbeli és időbeli folytonossága. Képek Jegyzetek
Лас-Посас

Лас-Посас (Лас-Позас; англ. Las Pozas) — садово-парковая зона в Мексике, которая была создана английским меценатом, покровителем сюрреалистического направления в искусстве — Эдвардом Джеймсом. Занимает площадь более 32 гектаров, находится на высоте 610 м над уровнем моря в субтропическом скалистом лесу на склоне горы Сьерра-Мадре. История В начале 1940-х годов Джеймс отправился из Англии в США, начав свой визит с художественной колонии в Таосе, Нью-Мексико. Затем он посетил Лос-Анджелес, Калифорния, где у него возникла идея создания сада, подобно Эдемскому. Но он понял, что в переполненной и индустриальной Калифорнии это маловероятно. В 1941 году его знакомая художница стиля магический реализм — Бриджет Тиченор посоветовала Эдварду поискать такое место в сюрреалистических местах Мексики, где можно было бы выразить свои эзотерические интересы. В городе Куэрнавака он нанял в качестве гида Plutarco Gastelum, и в ноябре 1945 года рядом с местечком Хилитла они нашли подходящее для парка место. Интересно, что гид англичанина женился на местной женщине и имел четырех детей, которые впоследствии называли Джеймса «дядей Эдвардом». Джеймс часто останавливался в их доме, построенном из бетона в псевдоготическом стиле, ныне это отель La Posada El Castillo. В период между 1945 и 1965 годами Эдвард Джеймс, живя в этих местах, построил здесь десятки сюрреалистических бетонных конструкций, некоторые из которых имели имена собственные. Дорожки в парке состоят из ступеней, пандусов, мостов и узких извилистых тропинок, пересекающих отвесные природные скалы. Джеймс дополнял парк новыми сооружениями и в последующие годы, не закончив свой проект; он умер от инсульта в 1984 году в Сан-Ремо. На строительство этого паркового комплекса было потрачено более 5 млн долларов. Для этого Джеймсу пришлось продать часть своей коллекции сюрреалистического искусства на аукционе. Летом 2007 года фонд Fundación Pedro y Elena Hernández, компания Cemex (крупнейший производитель цемента в мире) и правительство штата Сан-Луис-Потоси собрали 2,2 млн долларов и создали фонд Fondo Xilitla, который стал курировать вопросы сохранения и восстановления этого уникального парка. Режим работы Сады открыли для посещения публики в 1990 году, и в настоящее время туда приезжают около 75 000 посетителей в год. Вход в парковую зону Лас-Посас открыт ежедневно в течение всего года, с 09:00 и до заката солнца (примерно до 18:00). Перед началом осмотра туристов просят внести небольшой благотворительный взнос для поддержки этого комплекса. На его территории работает небольшой ресторан и сувенирный магазин. Стоимость экскурсии составляет от $20 до $26 в зависимости от языка, на котором гид ведёт экскурсию. См. также Список объектов всемирного наследия ЮНЕСКО в Мексике Примечания Ссылки Официальный сайт парка (англ.) Райский сад Las Pozas: сюрреалистический парк скульптур в Мексике
Лас-Посас

Лас-Посас (Лас-Позас; англ. Las Pozas) — садово-паркова зона в Мексиці, яка була створена англійським меценатом, покровителем сюрреалістичного напряму в мистецтві — Едвардом Джеймсом. Займає площу понад 32 гектари, лежить на висоті 610 м над рівнем моря в субтропічному скелястому лісі на схилі гори Сьєрра-Мадре. Історія На початку 1940-х років Джеймс вирушив з Англії в США, почавши свій візит з художньої колонії в Таосі, Нью-Мексико. Потім він відвідав Лос-Анджелес, Каліфорнія, де у нього виникла ідея створення саду, подібно Едемському. Але він зрозумів, що в переповненій і індустріальній Каліфорнії це малоймовірно. у 1941 році його знайома художниця стилю магічний реалізм — Бріджет Тіченор порадила Едварду пошукати таке місце в сюрреалістичних місцях Мексики, де можна було б висловити свої езотеричні інтереси. У місті Куернавака він найняв гіда — Plutarco Gastelum, і в листопаді 1945 року поряд з містечком Хілітла вони знайшли прийнятне для парку місце. Цікаво, що гід англійця одружився з місцевою жінкою й мав чотирьох дітей, які згодом називали Джеймса «дядьком Едвардом». Джеймс часто зупинявся в їхньому будинку, побудованому з бетону в псевдоготичному стилі, нині це готель La Posada El Castillo. У період між 1945 і 1965 роками Едвард Джеймс, живучи в цих місцях, побудував тут десятки сюрреалістичних бетонних конструкцій, деякі з них мали власні імена. Доріжки в парку складаються зі східців, пандусів, мостів та вузьких звивистих стежинок, які перетинають стрімкі природні скелі. Джеймс доповнював парк новими спорудами і в наступні роки, не закінчивши свій проект; він помер від інсульту в 1984 році в Сан-Ремо. На будівництво цього паркового комплексу було витрачено понад 5 млн доларів. Для цього Джеймсу довелося продати частину своєї колекції сюрреалістичного мистецтва на аукціоні. Влітку 2007 року фонд Fundación Pedro y Elena Hernández, компанія Cemex (найбільший виробник цементу в світі) і уряд штату Сан-Луїс-Потосі зібрали 2,2 млн доларів і створили фонд Fondo Xilitla, який опікувався питаннями збереження і відновлення цього унікального парку. Режим роботи Сади відкрили для відвідування публіки у 1990 році, нині туди приїжджають близько 75 000 відвідувачів на рік. Вхід у паркову зону Лас-Посас відкритий щодня протягом усього року, з 09:00 і до заходу сонця (приблизно до 18:00). Перед початком огляду туристів просять внести невеликий благодійний внесок для підтримки цього комплексу. На його території працюють невеликий ресторан і сувенірний магазин. Вартість екскурсії становить від $ 20 до $ 26 в залежності від мови, якою гід веде екскурсію. Див. також Список об'єктів Світової спадщини ЮНЕСКО у Мексиці Примітки Посилання Офіційний сайт парку [Архівовано 25 лютого 2022 у Wayback Machine.] (англ.) Райський сад Las Pozas: сюрреалістичний парк скульптур в Мексиці [Архівовано 21 січня 2020 у Wayback Machine.]
Estadio 20 de Noviembre

Estadio 20 de Noviembre is a multi-purpose stadium in Ciudad Juárez, Mexico. It is the home stadium for the professional American football team Jefes de Ciudad Juárez from the Liga de Fútbol Americano Profesional (LFA). The stadium is property of the Ciudad Juárez government and is operated by the Instituto Municipal del Deporte y Cultura Física de Ciudad Juárez. The stadium has a capacity of 5,000 seated spectators. General information Estadio 20 de Noviembre is currently used for professional American football games. The stadium has an artificial turf surface and a 400 m tartan track around the field used for athletics. It also has an open area with exercise machines. The stadium was renovated in 2022 in order to host the Jefes de Ciudad Juárez in their inaugural season as part of Fútbol Americano de México, one of the two professional American football leagues in Mexico, alongside Liga de Fútbol Americano Profesional. These works included installing artificial turf, expanding the stadium's capacity with metal grandstands and refurbishing the locker rooms and bathrooms. References
Reforma 222

Reforma 222 is a mixed-use complex on Paseo de la Reforma just west of Avenida de los Insurgentes in the Colonia Juárez neighborhood of Mexico City. Construction started in 2004; the complex opened in November 2007 and consists of three towers designed by Mexican architect Teodoro González de León, who also designed the National Auditorium and Museo Rufino Tamayo. There is 173,000-square-metre (1,860,000 ft2) of space and there is a glass-covered shopping center. Towers 1 and 2 rank among the top 30 tallest buildings in Mexico City. The height of the towers is as follows: Tower 1: 125.8m, 31 stories, offices Tower 2: 125.8m, 26 stories, residential Tower 3: 93.4m, 19 floors See also List of tallest buildings in Mexico City External links Reforma222.com Official website Official website for shopping center Page on Grupo Danhos (contractor) site Skyscraperpage (Complejo Reforma 222) Skyscraperpage (Torre 1) Skyscraperpage (Torre 2) References
Reforma 222

El complejo Reforma 222 es un grupo de tres torres ubicado en la Ciudad de México. Consta de tres torres, las dos más altas de las cuales se hallan en la avenida Paseo de la Reforma #222; las tres torres fueron diseñadas por el arquitecto mexicano Teodoro González de León, la ingeniera civil Beatriz Medina Sosa,. El complejo fue presentado en el año 2003 como proyecto por el Grupo Danhos, y la primera piedra se colocó a principios de 2004. Desde el 2007, año en que se dieron por terminadas las estructuras, esta estructura ha tenido un impacto en el panorama urbano de la ciudad, y en especial de la avenida Paseo de la Reforma, debido sobre todo a la forma de las torres y su color. Además, las dos torres más altas se convirtieron en uno de los edificios más altos de la avenida. La forma La Torre 2 de Reforma 222 tiene 125.8 m de altura, 31 pisos, y su uso es residencial. La Torre 1 tiene 125.8 m y 31 pisos; se trata de un edificio de oficinas mixtas, y la Torre 3 tiene 93,4 metros y 19 pisos. La fachada de las torres constan de una estructura, con base en atiezadores de cristal templado de 20 mm extra claro, la cual sujeta a una envolvente de cristal doble. La primera capa es de un cristal extra claro de 4,10 m de altura por 1,60 m de ancho. La segunda capa consta de un vidrio templado con las mismas dimensiones que el primero, pero con la peculiaridad de que es un "Low E", el cual controla la emisión de rayos ultravioleta, con lo que se logra una fachada sumamente eficiente en cuanto al ahorro de energía, así como el control acústico. Detalles importantes La construcción del complejo comenzó en 2004 y finalizó en 2008. Se dice que el grupo de torres tuvo la cimentación más profunda que se haya hecho en la historia de la Ciudad de México, con una excavación cercana a los 100 metros de profundidad. Los materiales que se usaron en su construcción fueron: vidrio, acero y concreto armado. El uso principal de la torre 1, de 31 pisos, es exclusivamente de oficinas; la torre 2, de 26 pisos, es principalmente de uso residencial, y la torre 3 es de uso residencial. La estructura se terminó en marzo del 2007; los acabados internos de las torres, en mayo del 2008, y se inauguró en septiembre del 2008. Véase también Torre 1 Reforma 222 Torre 2 Reforma 222 Comparación con los principales rascacielos de la Ciudad de México: Lista de rascacielos de la Ciudad de México Lista de rascacielos de México Lista de rascacielos de América del Norte Lista de rascacielos de América Latina Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Reforma 222. Página web oficial del complejo Reforma222 Skyscraperpage (Complejo Reforma 222) Skyscraperpage (Torre 1) Skyscraperpage (Torre 2) Referencias «Complejo Reforma 222» (México edición). Distrito Federal. 2009. Archivado desde el original el 15 de noviembre de 2018. Consultado el 5 de agosto de 2009.
Santa Marta (estación de trolebús)

Santa Marta es una de las estaciones que conectan a la Línea 10 del Trolebús de la Ciudad de México y a la Línea 11 del Trolebús de la Ciudad de México. Esta estación se encuentra al suroriente de la Ciudad de México.​ Información general Después de la inauguración de la Línea 10 del Trolebús de la Ciudad de México, se realizó la ampliación hacia la estación Santa Marta y después hacia Chalco desde 2023. Inicio su operación el 18 de mayo de 2025, junto con la Línea 11 del Trolebús de la Ciudad de México.​​ Véase también Trolebús de la Ciudad de México Línea 10 del Trolebús de la Ciudad de México Línea 11 del Trolebús de la Ciudad de México Referencias
Forat Blau Taam Ja'

El forat blau de Taam Ja' és una dolina submarina situada a la badia de Chetumal, a l'angle sud-est de la península de Yucatán. El seu nom significa aigua profunda en llengua maia i, amb més de 420 metres de profunditat, és el forat blau més profund conegut. Els forats blaus generen un color blau distintiu quan es veuen des de dalt i solen tenir només unes dotzenes de metres de profunditat. Va ser descobert cap a l'any 2003 per un bussejador local que seguia un mero que va entrar a la seva boca. El forat va quedar oblidat fins que el fill d'aquell pescador va començar a treballar amb l'acadèmic mariner Juan Carlos Alcérreca-Huerta, que va fer sondeigs de la seva profunditat i es va quedar sorpresos pels resultats. En aquella primera exploració feta el 2021 es va mesurar aquesta cova vertical submarina en almenys 274 metres de profunditat, el que la convertia en la segona més profunda del món. Un nou estudi, publicat l'abril de 2024 a la revista Frontiers in Marine Science, va revelar que el forat arriba als 420 metres de profunditat i més enllà. La boca del forat és gairebé circular, amb un eix principal que mesura 151,8 metres, orientat uns 10,76 graus en sentit horari des del nord, de manera similar a l'orientació de les falles principals de la zona. El desembre del 2023, l'equip d'investigadors va mesurar la dolina mitjançant un perfilador CTD, que mesura la conductivitat a través de la salinitat de l'aigua, la temperatura i la profunditat. Els investigadors van reconèixer la limitació dels seus mesuraments per la tecnologia de què disposen. Creuen que el forat pot ser molt més profund, basant-se en l'estructura dels sistemes de coves calcàries de l'interior. L'exploració amb el CTD va detectar un augment de la temperatura i la salinitat de l'aigua al forat a uns 400 metres sota el nivell del mar. Curiosament les característiques de l'aigua a les profunditats del forat blau s'assemblaven a les detectades al mar Carib a profunditats de 0-150 m, "cosa que suggereix la probable existència de connexions subterrànies entre la badia de Chetumal i el mar Carib a través d'aquest forat blau", segons l'article publicat a ECOSURMX. Referències