NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Plaza de la Ciudadela

La plaza de la Ciudadela es un espacio público de la Ciudad de México, ubicada entre las calles de Balderas, Enrico Martínez, José María Morelos y Manuel Tolsá en el Centro Histórico de la Ciudad de México. La Ciudadela, edificio del cual la plaza tomó su nombre, fue diseñada originalmente para ser una fábrica de tabacos. El proyecto estuvo a cargo del Arquitecto José Antonio González Velázquez quien fuera en aquel entonces director de Arquitectura de la Real Academia de San Carlos.​ Historia La construcción la llevó a cabo el ingeniero Miguel Constanzó y fue concluida en 1807. Por el carácter recio de la construcción, por la estratégica ubicación del edificio en la entrada suroeste de la ciudad y por haber servido como fábrica de armas y cuartel, se le llamó La Ciudadela y hacia su porción norte se dejó una plaza para movimientos de tropa. A principios de la década de 1980, la plaza cambió de nombre para dedicarse a José María Morelos, quien ahí estuvo preso en 1815, antes de ser fusilado.​ La plaza cubría originalmente una superficie mayor, pues al edificio de La Ciudadela lo rodeaban totalmente amplias áreas ajardinadas (por haberse construido en una zona despoblada), las que se fueron reduciendo progresivamente hasta llegar a tener sus dimensiones actuales. En 1912, a iniciativa de la Asociación del Colegio Militar, ahí se levantó un monumento dedicado a Morelos al conmemorarse el centenario del sitio de Cuautla. El monumento fue inaugurado por el entonces presidente Francisco I. Madero el 2 de mayo de ese año. El 18 de febrero de 1913 en el inicio del golpe de Estado de la Decena Trágica, Victoriano Huerta ordenó detener al hermano del Presidente Madero, Gustavo A. Madero y a Adolfo Bassó, hasta entonces intendente de Palacio Nacional, ordenando su traslado a La Ciudadela. Soldados golpistas por órdenes de Manuel Mondragón torturaron en la plaza a Gustavo A. Madero y dejaron su cadáver a los pies del monumento a Morelos. En ella fusilaron también a Adolfo Bassó.​ En 1968 en sus inmediaciones ocurrieron los enfrentamientos del 22 y 23 de julio, mismos que detonaron el movimiento estudiantil y social de ese año. La Ciudadela alberga hoy en día la Biblioteca de México y el Centro de la Imagen. Desde 1996 la plaza es ocupada por personas que gustan del baile, entre ellos, el danzón.​ En el extremo sur de la Ciudadela se encuentra un jardín de menor tamaño llamado Parque Tolsá. Lugares de interés Alrededor de la plaza se encuentran algunos edificios históricos y sitios de interés tales como: el Mercado de la Ciudadela, un mercado dedicado a la venta de artesanías el Centro de Estudios Científicos y Tecnológicos n.º 5 "Benito Juárez García" del Instituto Politécnico Nacional la Escuela Secundaria Técnica "Sor Juana Inés de la Cruz", edificio que data de 1899 Referencias
Isla Pérez

Isla Pérez is an island located in the Gulf of Mexico, 130 km (80.7 mi) north of Progreso, Mexico, off the coast of the Yucatán Peninsula. It belongs to the Arrecife Alacranes National Park, and is the largest island in the archipelago. The waters and coral reefs surrounding the island provide an important refuge for sea life and attract many fishermen to the region. The island has little vegetation, with a hot and dry climate that is not hospitable to human life. Historically, the island has been used as a navigation reference point in the southern Gulf of Mexico, particularly for mariners between the Yucatán Channel and Bay of Campeche. Because of its importance to navigation, the Mexican Navy has stationed a small detachment there. See also List of reefs Scorpion Reef References Yucatán en el tiempo. Enciclopedia Alfabética. México 1998. ISBN 970-9071-04-1 (in Spanish)
Isla Pérez

La Isla Pérez es una isla mexicana en el golfo de México, se encuentra frente al litoral norte de la península de Yucatán y pertenece al Parque nacional Arrecife Alacranes, siendo la principal isla de tal arrecife. Es un importante refugio de fauna marítima que tiene 1 km de largo por 500 m de ancho, situado en el extremo sur del parque nacional. Prácticamente no dispone de suelos y por ende cuenta con muy poca vegetación, con clima cálido y seco, poco hospitalario para la vida humana. La ínsula tiene con una nutrida corriente turística y de pescadores de la región que concurren en busca de la abundante fauna marina generada por el arrecife coralino. Es un punto de referencia para la navegación en aguas del Golfo de México, particularmente para quienes navegan entre el Canal de Yucatán y la Sonda de Campeche, contando con un faro para tal efecto. Existe en ella un pequeño destacamento del servicio de guardacostas mexicano, cuya base de adscripción está en el puerto de Progreso.​ Véase también Parques nacionales de México Isla Bermeja Referencias Yucatán en el tiempo. Enciclopedia Alfabética. México 1998. ISBN 970-9071-04-1 Enlaces externos Se hunde embarcación en Isla Pérez
Исла-Перес

Исла-Перес (исп. Isla Pérez) — остров, расположенный в Мексиканском заливе, в 130 км к северу от порта Прогресо на побережье полуострова Юкатан. Он входит в состав Национального парка Арресифе-Алакранес и является самым крупным островом архипелага. Воды и коралловые рифы, окружающие остров, являются важным убежищем для морских обитателей и привлекают в этот регион множество рыбаков. На острове мало растительности, а жаркий и сухой климат не благоприятствует жизни человека. Исторически остров использовался в качестве ориентира для навигации в южной части Мексиканского залива, особенно для моряков между проливом Юкатан и заливом Кампече. Ввиду важности острова для судоходства, на нём размещен отряд мексиканских военно-морских сил. Примечания
Isla Pérez, Yucatán

Isla Pérez är en ö i Mexiko. Den ligger i delstaten Yucatán, i den östra delen av landet, 1 000 km öster om huvudstaden Mexico City. Arean är 0,27 kvadratkilometer. Isla Pérez ligger på revet Arrecife Alacranes. Det är den största och enda permanent bebodda ön på revet. En fyr byggdes på ön år 1900. Referenser
Ісла-Перес

Ісла-Перес (ісп. Isla Pérez) — острів у Мексиканській затоці, розташований за 130 км на північ від порту Прогресо на узбережжі півострова Юкатан. Входить до складу Національного парку Арресіфе-Алакранес і є найбільшим островом архіпелагу. Води та коралові рифи, що оточують острів, є важливим притулком для морських мешканців і приваблюють у цей регіон безліч рибалок. На острові мало рослинності, а спекотний і сухий клімат не сприяє проживанню людини. Історично острів використовувався як орієнтир для навігації в південній частині Мексиканської затоки, особливо для моряків між протокою Юкатан і затокою Кампече. Зважаючи на важливість острова для судноплавства, на ньому розміщено загін мексиканських військово-морських сил. Див. також Риф Скорпіона Примітки
Presa Bacurato

La Presa Bacurato más formalmente llamada Presa Gustavo Díaz Ordaz,​ es una presa ubicada en el cauce del Río Sinaloa en el municipio de Sinaloa en el estado del mismo nombre,​ fue puesta en operaciones el 26 de julio de 1987,​ cuenta con una central hidroeléctrica capaz de generar 92 megawatts de energía eléctrica,​ su embalse es aproximado a 1,860 hectómetros cúbicos de agua.​ Véase también Gustavo Díaz Ordaz Referencias
ГЕС Бакурато

ГЕС Бакурато (Gustavo Díaz Ordáz) — гідроелектростанція у мексиканському штаті Сіналоа. Використовує ресурс із річки Сіналоа, яка впадає до південної частини Каліфорнійської затоки. У 1977—1981 роках річку перекрили насипною греблею висотою 116 метрів, довжиною 860 метрів та шириною по гребеню 10 метрів, яка потребувала 9,1 млн м3 матеріалу. Вона утримує водосховище з площею поверхні від 113,3 км2 до 141,6 км2 та об'ємом 1860 млн м3 (під час повені до 2823 млн м3). Корисний об'єм при цьому становить 1766 млн м3, що забезпечується коливанням рівня поверхні між позначками 183 та 239 метрів НРМ (під час повені до 253 метрів НРМ). В 1987-му греблю доповнили генеруючими потужностями. Для цього проклали дериваційний тунель довжиною біля 1,6 км, який виводить до розташованого на правому березі Сіналоа машинного залу. При цьому оскільки річка після греблі описує кілька великих петель, відстань до залу по руслу становить майже три десятки кілометрів. Станція обладнана двома турбінами типу Френсіс потужністю по 46 Вт. Окрім виробництва електроенергії, комплекс забезпечує зрошення 112 тисяч гектарів земель. Примітки
ГЕС Хумая

ГЕС Хумая (Adolfo López Mateos)— гідроелектростанція у мексиканському штаті Сіналоа. Використовує ресурс із річки Хумая, правої твірної річки Куліакан, яка впадає до південної частини Каліфорнійської затоки. У 1957-1964 роках річку перекрили кам’яно-накидною греблею із земляним ядром висотою 107 метрів, довжиною 750 метрів та шириною від 10 (по гребеню) до 472 (по основі) метрів, яка потребувала 7,1 млн м3 матеріалу. Крім того, для закриття сідловини на правобережжі знадобилась допоміжна дамба Лос-Патос, так само виконана як кам’яно-накидна споруда із земляним ядром висотою 37 метрів, довжиною 160 метрів та шириною від 10 (по гребеню) до 188 (по основі) метрів. Разом вони утримують водосховище з площею поверхні 113,4 км2 та об’ємом 3087 млн м3, з яких 2302 млн м3 відносяться до корисного об’єму для виробництва електроенергії та зрошення, а 650 млн м3 зарезервовано для протиповеневих заходів. В 1987-му ввели в експлуатацію пригреблевий машинний зал, де встановлено дві турбіни потужністю по 45 МВт. Примітки
Presa Mocúzari

La Presa Mocúzari más formalmente llamada como la Presa Adolfo Ruiz Cortines,​ es una presa ubicada en el cauce del Río Mayo en el municipio de Álamos, Sonora,​ inicio operaciones el 3 de marzo de 1959,​ cuenta con una central hidroeléctrica capaz de generar 10 megawatts de energía eléctrica,​ su embalse albega aproximadamente 950 hectómetros cúbicos de agua.​ Véase también Adolfo Ruiz Cortines Referencias
Presa del Mocuzari

Presa del Mocuzari är en dammbyggnad i Mexiko. Den ligger i kommunen Álamos och delstaten Sonora, i den nordvästra delen av landet, 1 300 km nordväst om huvudstaden Mexico City. Presa del Mocuzari ligger 131 meter över havet. Terrängen runt Presa del Mocuzari är kuperad åt nordost, men åt sydväst är den platt. Runt Presa del Mocuzari är det mycket glesbefolkat, med 7 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är El Mocúzarit, 1,4 km sydost om Presa del Mocuzari. I omgivningarna runt Presa del Mocuzari växer huvudsakligen savannskog. Kommentarer Källor
Presa Necaxa

La Presa de Necaxa está construida sobre el antiguo pueblo de Necaxa, en el municipio de Juan Galindo, en el estado de Puebla en México. Historia A finales del siglo XIX, un doctor francés, Arnold Vaquie, se percató de las potencialidades energéticas de los ríos de la región de Huauchinango que se precipitaban por los acantilados. Solicitó entonces al gobierno mexicano la concesión para aprovechar como fuerza motriz las aguas del río Necaxa y formó una empresa para la generación de electricidad con el objetivo de producir carburo de calcio para minas cercanas como Pachuca. Sin embargo, como los fondos que se requerían para emprender las obras eran cuantiosos, esto sin contar el atraso en los honorarios del doctor y desacuerdos con el gobierno, el proyecto fue pausado. En 1902 esa empresa tuvo que vender sus derechos y propiedades a la Mexican Light and Power Company, una sociedad anónima anglocanadiense. A través de la Mexican Light and Power Company es como fue construido el Sistema Hidroeléctrico de Necaxa por el reconocido ingeniero estadounidense Frederick Stark Pearson, basado en la explotación de los ríos Necaxa, Tenango, Xaltepuxtla y sus afluentes, incluyendo sus grandes caídas de agua; bajo el visto bueno del gobierno mexicano en ese entonces a cargo de Porfirio Díaz. Esta fue la primera presa para generación de energía eléctrica del país, y para su inauguración, en 1905, era la mayor y más moderna planta de producción hidroeléctrica del mundo.​ Ubicación Se encuentra sobre la carretera libre a Tuxpan, en dirección sur del lado derecho; se tiene que recorrer 23 km de autopista desde Tulancingo, posteriormente termina y es vía libre. ​​ Referencias
Necaxa-víztározó

A Necaxa-víztározó a mexikói Puebla állam Juan Galindo községének a Necaxa folyón felduzzasztott víztározója, mely 1905-ben az ország első vízerőművének létrehozásakor jött létre. Elhelyezkedése A tó Puebla északi részén, Sierra Norte régióban, Juan Galindo község nyugati részén helyezkedik el a tenger szintje felett 1300 méterrel. A keleti végén kifolyó Necaxa folyó völgye ennél közel 500 méterrel mélyebben fekszik. Közvetlenül déli partján épült fel Nuevo Necaxa, a község központja, a két legnagyobb város a közelben a néhány kilométerrel délnyugatra fekvő Huauchinango és a hasonló távolságban, északkeleti irányban található Xicotepec de Juárez. Északi partján halad el a 130-as főút, melynek egy kis leágazása elvezet Nuevo Necaxáig is. Története A vízerőmű építési munkálatai 1903 novemberében kezdődtek el és alig több mint 2 év múlva, 1905 decemberében már üzembe is állt az első, 5 MW teljesítményű áramgenerátor. A termelt energiát Mexikóváros központi utcáinak megvilágításához és a közeli bányák működtetéséhez tervezték felhasználni. Az első próbát december 3-án délután 5 órakor tartották, és mivel ez sikeres volt, a fővárosban 6-án elindult a világítás éles üzeme. Néhány nap múlva a pachucai El Oro, majd az angangueói bányába is megérkezett az itt termelt elektromosság. Az építkezést a kanadai Torontóban alapított Mexican Light and Power Company végezte mintegy 60 mérnök és 2300 munkás részvételével. A mérnökök és technikusok főként mexikóiak, angolok és kanadaiak voltak, az egész munkát az USA-beli Frederick Stark Pearson vezette. Az emberek és a munkához szükséges gépek szállításához a közeli vasútvonalról külön leágazást építettek a helyszínig. A tó helyén álló egykori Necaxa falut és néhány közeli ranchót ki kellett üríteni és átköltöztetni magasabban fekvő helyekre, így keletkezett a mai Nuevo Necaxa település. A Necaxa-víztározóról és az erőműről kapta a nevét az 1923. augusztus 21-én két kisebb labdarúgóklub, a Tranvías („Villamosok”) és a Luz y Fuerza („Fény és Erő”) egyesülésével Mexikóvárosban megalakult Club Necaxa focicsapat is. A ma Aguascalientesben működő együttes becenevei is innen származnak: mivel eleinte a Necaxa játékosai William Frasser elektromossággal foglalkozó vállalatának, a Luz y Fuerzának a dolgozói voltak, hamar rájuk ragadt az Electricistas, azaz Villanyszerelők név, és nagyon elterjedt az is, hogy Rayosnak, azaz Villámoknak nevezik őket. Turizmus Ma a szép környéket és a hatalmas ipari létesítményt turisztikailag is kihasználják. A parton felépült egy hotel, egy kilátó és számos vendéglő, valamint egy virág- és növénypiac is működik itt. Jegyzetek
ГЕС Некакса

ГЕС Некакса — гідроелектростанція у мексиканському штаті Пуебла. Знаходячись перед ГЕС Тепексік (45 МВт), становить верхній ступінь каскаду на річці Некакса, лівій притоці Теколутли (впадає до Мексиканської затоки між містами Тампіко та Веракрус). Накопичення ресурсу для роботи каскаду відбувається за допомогою кількох водосховищ, переважно створених у верхній частині сточища Некакси: власне Некакса (45 млн м3 при площі поверхні 1,9 км2, утримується греблею висотою 56 метрів та довжиною 384 метра), Тенанго (43 млн м3, розташоване на однойменній правій притоці Некакси, яка впадає в останню нижче за греблю Некакса), Нексапа (16 млн м3, природним шляхом дренується до сховища Тенанго), Ла-Лагуна (44 млн м3, на лівій притоці Некакси вище по сточищу від греблі Некакса) та Лос-Рейєс (26 млн м3, знаходиться менше ніж за кілометр від Ла-Лагуна, проте відноситься до сточища річки Сан-Маркос, яка під назвою Cazones впадає до Мексиканської затоки за три десятки кілометрів північніше від устя Теколутли). Окрім прямого стоку, сховища поповнюються шляхом збору ресурсу з чотирьох десятків річок та струмків, що забезпечується системою каналів (загальна довжина біля 30 км) та тунелів (загальна довжина біля 50 км). Від греблі Некакса по правобережжю прокладено три водоводи завдовжки 0,7 км, які розгалужуються на десять довжиною так само біля 0,7 км. З 1905 по 1950 роки на станції встановили десять турбін типу Пелтон, які наразі мають загальну потужність у 109 МВт (три по 7 МВт, три по 8 МВт та чотири по 16 МВт). Вони використовують напір у 443 метра та забезпечують виробництво 452 млн кВт-год електроенергії на рік. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 220 кВ. Примітки
Presa San Rafael

La Presa San Rafael denominada oficialmente como Proyecto Hidroeléctrico San Rafael​ es una presa reguladora​ para la prevención de inundaciones y control de aguas pluviales en construcción, que se encontrará en el cauce del Río Grande de Santiago entre los municipios de Santiago Ixcuintla y Del Nayar, Nayarit, tiene un volumen de 26 millones de metros cúbicos. Junto a las presas hidroeléctricas de Aguamilpa, El Cajón, La Yesca y Santa Rosa, forma un vaso regulador de control volumétrico a lo largo del río Grande de Santiago. Referencias
Presa Santa Rosa

La Presa Santa Rosa formalmente llamada como la Presa Manuel M. Diéguez,​ es una presa ubicada en el cauce del Río Grande de Santiago en Amatitán, Jalisco;​ inició operaciones el 2 de septiembre de 1964,​ cuenta con una central hidroeléctrica capaz de generar 61 megawatts de energía eléctrica,​ cuenta con un embalse que alberga 403 hectómetros cúbicos de agua.​ Véase también Manuel M. Diéguez Referencias
ГЕС Санта-Роса

ГЕС Santa Rosa (Manuel M. Diéguez) — гідроелектростанція у мексиканському штаті Халіско. Знаходячись між ГЕС Juntas (15 МВт, вище по течії) та ГЕС La Yesca, входить до складу каскаду на річці Grande de Santiago, яка дренує найбільше прісноводне озеро країни Чапала та впадає до Тихого океану за 240 км на північний захід від Гвадалахари. В межах проекту річку перекрили бетонною арковою греблею висотою 114 метрів та товщиною від 2,5 (по гребеню) до 13,5 (по основі) метрів, яка потребувала 93 тис. м3 матеріалу. Вона утримує водосховище з об'ємом 403 млн м3 (корисний об'єм 290 млн м3), при цьому під час повені він може зростати до 420 млн м3. За сотню метрів праворуч від греблі розташована окрема секція водоскидів, а ліворуч облаштовано підземний машинний зал розмірами 43х17 метрів заввишки 34 метри. Основне обладнання станції становлять дві турбіни типу Френсіс потужністю по 31 МВт, які використовують напір у 71 метр. Примітки
Miguel Alemán Dam

The Miguel Alemán Dam is on the Tonto River in the Papaloapan Region of Oaxaca state in southern Mexico, just upstream from the town of Temascal, Oaxaca, forming the Miguel Alemán Lake with an area of 47,800 hectares. The dam operates in conjunction with the Cerro de Oro Dam, located on the Santo Domingo River to control floods in the Papaloapan basin in Veracruz state. Together with the 22,000 hectare reservoir of the Cerro de Oro, which is joined by a channel to the Miguel Alemán Lake, the combined capacity is 13,380 million cubic metres. The lake formed by the dam is scenic, providing income from fishing and tourism. The northwestern shore and islands have been declared a nature reserve. The dam includes the Temascal hydroelectric plant. Purpose The Santo Domingo and the Tonto rivers join to the south of the city of San Juan Bautista Tuxtepec to form the Papaloapan river, which meanders northeastward to the Gulf of Mexico. The basin of this river in the coastal plain was subject to frequent flooding, with the damage sometimes compounded by cyclones. A particularly severe flood in September 1944 covered 470,000 hectares, with great loss of life and property. The Miguel Aleman dam reduced the problem, although floods continued and the Cerro de Oro Dam on the Santo Domingo was required to fully control the floods. Construction and capacity The dam was initiated by the government of President Miguel Alemán Valdés in 1947 and construction started in 1949. The dam was named for the president's father, Miguel Alemán González. The dam created a 2,300,000-acre (9,300 km2) reservoir, provided a large portion of the region's growing electricity demand and provided an assured irrigation supply for thousands of new fruit, dairy, and vegetable farms. However, the project required relocation of thousands of poor Mazatec, Chinantec and Mixe families. There been a re-evaluation of the project's impact on the environment. The dam has a capacity of 8 million m3 (2,113,400,000 US gallons), from which 6.77 million m3 (1,788,500,000 US gallons) is available for power generation. The dam has a length of 830 meters (2,720 feet). The Temascal hydroelectric plant located east of the dam generates about 725 million kilowatts a year. References Further reading Ballesteros Porta, Juan. La colonizatión en la Cuenca del Papaloapan; una evaluación socioeconómica. [México] Centro de Investigaciones Agrarias [c1970] Cosby, Patrick H. "Leviathan in the Tropics: A postcolonial environmental history of the Papaloapan Development Projects in Mexico." PhD dissertation, University of Florida 2011. Poleman, Thomas T. The Papaloapan project; agricultural development in the Mexican tropics.Stanford, Calif., Stanford University Press, 1964. Scherr, Sara J. Development and equity in tropical Mexico: Thirty years of the Papaloapan Project. Ithaca, N. Y. : Department of Agricultural Economics, New York State College of Agriculture and Life Sciences, Cornell University, 1983.
Presa Temascal

La Presa Temascal, más formalmente llamada como la Presa Miguel Alemán,​ es una presa que se encuentra en la región de Papaloapan, en el municipio de San Miguel Soyaltepec en el norte del estado de Oaxaca, México. Se forma con las aguas del Río Tonto y está conectada por un canal al embalse de la Presa Cerro de Oro en el Río Santo Domingo. Fue puesta en operaciones el 18 de junio de 1959,​ cuenta con una central hidroeléctrica que genera 354 megawatts de energía eléctrica,​ su embalse alberga aproximadamente 8,119 hectómetros cúbicos de agua.​ Su embalse forma el lago Miguel Alemán que proporciona ingresos de la pesca y el turismo. La costa noroeste y las islas han sido declaradas reserva natural.​ La pesca comercial produce aproximadamente 700 toneladas por año.​ Las cimas de los cerros en el área cubierta por el lago son ahora las islas San Miguel Soyaltepec e Isabel María. El embalse contiene bagres, tilapias, carpas y otros tipos de peces. Las actividades turísticas incluyen pesca deportiva, esquí acuático, remo y paseos en bote brindados por los pescadores locales. A veces se celebran importantes carreras de barcos en mayo. Véase también Miguel Alemán Referencias [[Categoría::Municipio de San Lucas Ojitlán]]
Zapora Miguel Alemán

Zapora Miguel Alemán – zapora i elektrownia wodna na rzece Tonto, zlokalizowana w regionie Papaloapan (Stan Oxaca) w Meksyku. Powstanie zapory doprowadziło do utworzenia Jaziora Miguel Alemán, sztucznego zbiornika wodnego o powierzchni 47,8 tys. hektarów. Podstawowym celem powstania zapory jest kontrola przeciwpowodziowa regionu Papaloapan. W tym celu zapora współpracuje z tamą Cerro de Oro, zlokalizowaną na rzece Santo Domingo. Budowa zapory rozpoczęta została w 1949 roku, w okresie prezydentury Miguela Alemána. Oddanie zapory do użytku i początek spiętrzania sztucznego rezerwuaru wodnego przypada na 1952 rok. Długość zapory wodnej wynosi 830 metrów. Zlokalizowana na wschód od zapory elektrownia wodna Temascal, produkuje rocznie energię elektryczną o mocy 725 milionów kilowatów. Konsekwencją powstania zapory stało się zatopienie obszaru o powierzchni 47,8 tys. hektarów i przesiedlenie około 20-25 tysięcy Indian należących do plemienia Mazatec. Przypisy