Вісмар

Ві́смар (нім. Wismar) — місто в Німеччині, місто земельного підпорядкування, Ганзейське місто, розташоване в землі Мекленбург-Передня Померанія. Районний центр району Північно-Західний Мекленбург. Населення становить 42 824 ос. (станом на 31 грудня 2020). Займає площу 41,36 км². Історія Точна дата виникнення поселення під назвою Вісмар і коріння цієї назви невідомі, хоча звучання цього слова співзвучне зі слов'янськими мовами. Відомо, що в 1293 році у місті Вісмар спільно з Любеком і Ростоком організували торговий Ганзійський союз. З 1257 по 1358 рік місто служило резиденцією князів Мекленбурга. У місті 70 разів проводилися загальні збори, на яких вирішувалися питання союзу. Однак після відкриття Америки торгові шляхи змістилися на захід, і Ганза припинила своє існування. З цього часу місто втрачає своє значення. Економічний занепад довершила тридцятирічна війна. Згідно з Вестфальським миром 1648, Вісмар відійшов під владу Швеції, яка розглядала місто як свою «найбільшу фортецю в Європі». В 1803 році Швеція орендувала місто і острів Пель у герцогів Мекленбург-Шверин строком на 100 років. Але шведи не змогли розплатитися вчасно, і місто та навколишня територія знову увійшли до складу Мекленбурга. Місто, у якому знаходилися заводи авіаційної фірми «Дорньє», сильно постраждало від бомбардувань союзників у Другу світову війну. Проте центр міста увійшов у 2002 році до списку ЮНЕСКО як світова культурна спадщина. У роки НДР місто розглядалося як друга за значимістю морська гавань держави, що спеціалізувалася на відвантаження калійних добрив. Пам'ятки Ринкова площа На фото видно цегляний «Старий швед», побудований в 1380 р. Свою назву «Старий швед» отримав лише в 1878 , коли в ньому було відкрито готель. Це найбільша на Землі ринкова площа розміром 100 × 100 м. На ній в 1602 році за кресленнями Філіпа Брандіна встановлений 12-гранний павільйон, виконаний у стилі голландського Ренесансу. Павільйон, званий Wasserkunst, до 1897 року служив в ролі роздаткового пункту, з якого забезпечувалися водою 220 житлових і 16 громадських будівель. Цей павільйон, поряд з церквою Святої Марії, віднесений до найважливіших визначних пам'яток міста. Церква Св. Марії До війни належала до числа найбільших північнонімецьких церков, виконаних у стилі цегляної готики. Її архітектор, Йоганн Грот, взяв за зразок трьохнефну базиліку церкви Марії в Любеку. У квітні 1945 під час бомбардування основна будівля була сильно пошкоджена. Руїни були остаточно підірвані в 1960 році. Від церкви залишилася лише висока башта (81 м), на якій висять 9 дзвонів XVI–XVII століть. Тут же в 1647 році встановлено годинник з циферблатом 5 × 5 м, який чотири рази за день виконує один з 20 хоралів. Церква Св. Миколи Побудована за зразком церкви Марії як тринефна базиліка. Середній неф має висоту 37 м, що робить його четвертою за висотою церквою Німеччини (після Ульма, Кельна і Любека). Література Baedecker. Deutschland. Verlag Karl Baedeker.2002. ISBN 3-8297-1004-6 Bernd Wurlitzer- Mecklenburg-Vorpommern. 5 aktualisierte Auflage.DuMont Reiseverlag, Köln.2004. ISBN 3-7701-3849-X • Weltgeschichte-Daten Fakten Bilder-Georg Westermann Verlag; Braunschweig 1987 — ISBN 3-07-509036-0 Посилання Офіційна сторінка [Архівовано 28 жовтня 2020 у Wayback Machine.] Фотографії Примітки