NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Banc d'Arguin

Banc d'Arguin Nationalpark (fransk: Parc National du Banc d'Arguin) ligger på Mauretaniens atlanterhavskyst, mellem hovedstaden Nouakchott og Nouadhibou. Parken, som er et verdensarvsområde er et vigtigt vinterkvarter for trækfugle, især vadefugle. Havområderne ud for er blandt de rigeste fiskeområder i Vestafrika. Ønsket om at beskytte fiskene var et væsentligt motiv ved oprettelsen af nationalparken. Nationalparken blev oprettet i 1976; den blev udpeget til et ramsarområde i 1982 og et verdensarvsområde i 1989. Parken omfatter et område på 1,2 millioner hektar, hvoraf 55 % er i havet, og 45% er på land. Beskyttelsesområdet går 80 km ud i havet, og i snit 35 km ind i landet. Havdybden er for det meste mindre end 5 meter, og landdelen af parken stiger højst til 15 moh. Havområderne har store områder med vandplanter som udgør vigtige udklækningsområder for fiskene. Parken repræsenterer et værdifuldt og unikt eksempel på at Saharaørkenen grænser direkte til Atlanterhavet. Landskabet omfatter sandklitter, marskland, mangrovesumpe, mudderflader skabt af tidevandet, og et mylder af kanaler, banker og småøer. De vigtigste ynglezoner er sandstrandene, også på øerne Tidra, Niroumi, Nair, Kiji og Arguim. Dette unikke landskab, med meget begrænset menneskelig aktivitet, gør parken til vinterkvarter for mere end 2 millioner trækfugle fra Nordeuropa, Sibirien og Grønland, hvilket svarer til 30% af trækfuglene fra disse områder. Vigtige trækfuglearter her er flamingoer, Stor præstekrave, strandhjejle, islandsk ryle, rødben, lille kobbersneppe, skestork (Platalea leucorodia leucorodia), sandterne og andre terner. Bestanden af ynglende fugle er også bemærkelsesværdig stor og varieret. Mellem 25.000 og 40.000 par, fra 15 forskellige arter, gør dette til et af de største yngleområder for havfugle i Vestafrika. Ynglefuglene omfatter blandt andet langhalet skarv, hvid pelikan, rovterne, kongeterne, fjordterne, dværgterne, tøyleterne, gråhovedet måge, tyndnæbbet måge. Endemiske arter er fiskehejre, skestork (Platalea leucorodia balsaci) og strandhejre. Parken er hjem for omkring 25 % af verdens bestand af munkesæler (Monachus), måske den eneste bærekraftige bestand. To truede arter havskildpadder ruger her, og området har også en værneværdig restbestand af dorkas gaselle (Gazella dorcas). Eksterne kilder og henvisninger UNEP World Conservation Monitoring Centre faktaark Banc d' Arguin – Google billedesøg
Nationalpark Banc d’Arguin

Der Nationalpark Banc d’Arguin (arabisch حوض آركين, DMG Ḥauḍ Ārkīn ‚Arguinbecken‘, frz. Parc National du Banc d'Arguin) liegt an der Atlantikküste Mauretaniens zwischen Nouakchott und Nouadhibou in der Verwaltungsregion Dakhlet Nouadhibou und wurde 1976 ausgewiesen. Der Nationalpark umfasst verschiedene Landschaftsformen, wie Sanddünen, Küstensümpfe, neben der Insel Arguin weitere kleinere Inseln wie die Kiaone-Inseln und die flachen Gewässer der küstennahen Teile der Arguin-Sandbank. Seit 1982 ist die Fläche des Nationalparks als Meeresschutzgebiet ein Ramsar-Schutzgebiet mit einer Fläche von 12.000 km². Biodiversität Der Nationalpark Banc d’Arguin ist seit 1989 UNESCO-Weltnaturerbe, weil er ein wichtiges Überwinterungsgebiet von Zugvögeln ist und zu den vogelreichsten Gebieten weltweit gehört. Der Park zählt zu den international bedeutendsten Überwinterungsgebieten des Regenbrachvogels. Ende des 20. Jahrhunderts überwinterten hier 31.400 Individuen dieser Art. Außerdem brüten hier viele Koloniebrüter wie Rosaflamingos, Löffler, Rosapelikane, Raub-, Königs- und Lachseeschwalben sowie Dünnschnabelmöwen in großer Zahl. Unter den Säugetieren sind etwa 200 Dorkasgazellen erwähnenswert. Daneben kommen Afrikanische Goldwölfe, Fenneks, Sandfüchse, Sandkatzen, Falbkatzen, Kleinfleck-Ginsterkatzen, Weißnackenwiesel, Honigdachse und Streifenhyänen vor. Bei Cap Blanc lebt darüber hinaus eine kleine Kolonie der hochbedrohten Mittelmeer-Mönchsrobbe. Das Meer beherbergt mehrere Schildkrötenarten und Delfine. Brutgebiete sind besonders Sandbänke und die Inseln Tidra, Niroumi, Nair und Kijji. Die Gewässer sind reich an Fisch, von dem sowohl die Vögel als auch mehrere Fischerdörfer der Gegend leben. Der andere der beiden Nationalparks des Landes ist der Diawling-Nationalpark im Delta des Senegalflusses. Weblinks Offizielle Site des Nationalparks Banc d’Arguin (französisch) BirdLife International: Banc d'Arguin National Park. Abgerufen am 13. Januar 2016. Eintrag auf der Website des Welterbezentrums der UNESCO (englisch und französisch). arte.tv: Mit offenen Karten Einzelbelege
Nationaal park Banc d'Arguin

Het nationaal park Banc d'Arguin (Frans: Parc National du Banc d'Arguin) is een beschermd natuurgebied aan de kust van Mauritanië, tussen Nouakchott en Nouadhibou. Het nationaal park bestaat uit zandduinen, kustmoerassen en naast het eiland Arguin verschillende kleinere eilanden. Het nationaal park staat sinds 1989 op de werelderfgoedlijst van UNESCO, mede omdat het een van de meest vogelrijke gebieden van de wereld is. Het is een belangrijk overwinteringsgebied van vele vogelsoorten, waaronder voor de regenwulp. De vogelpopulatie bestaat onder andere uit flamingo's, reigers, strandlopers, plevieren, pelikanen en sterns. Onder de zoogdieren bevindt zich een populatie van zo'n 200 dorcasgazellen. Daarnaast komen er onder andere goudjakhalzen, woestijnvossen, woestijnkatten, Afrikaanse wilde katten en genetkatten voor. Het park is ook de thuisbasis van een kleine kolonie van de met uitsterven bedreigde mediterrane monniksrob. De omringende wateren zijn enkele van de rijkste viswateren in West-Afrika en dienen als broedgebied voor de hele regio. In deze wateren komen verschillende soorten schildpadden en dolfijnen voor.
Park Narodowy Banc d’Arguin

Park Narodowy Banc d’Arguin (ar. حوض أركين. fr. Parc National du Banc d’Arguin) – park narodowy położony na wybrzeżu Mauretanii, między Nawakszutem a Nawazibu. Park narodowy został ustanowiony w 1978. Obecnie obejmuje powierzchnię 1 200 000 ha (12 000 km²). W 1989 został wpisany na Listę Światowego Dziedzictwa UNESCO jako ważne miejsce lęgowe ptaków wędrownych. Spotyka się tu dużą liczbę gatunków, takich jak flamingi, biegusiki, pelikany i rybitwy. Większość miejsc lęgowych położona jest na przybrzeżnych łachach piaskowych, w tym na wyspach Tidra, Niroumi, Nair oraz Kijji. Okoliczne wody obfitują w ryby, stanowiące źródło pożywienia dla ptaków, a także mieszkańców kilku okolicznych wiosek. Na położonej w granicach parku wyspie Arguin zachowały się pozostałości holenderskiego fortu. Zobacz też Arguin Geografia Mauretanii park narodowy Parki narodowe Afryki Linki zewnętrzne Banc d'Arguin na stronie UNESCO Informacje o parku Banc d'Arguin
Parque Nacional do Banco de Arguim

O Parque Nacional do Banco de Arguim (francês:Parc National du Banc d'Arguin) situa-se na costa oeste da Mauritânia. O parque é o sítio de reprodução de várias aves migratórias , tais como flamingos, pilritos-de-bico-grosso, pelicanos ou andorinhas-do-mar, cujo sítio de reprodução mais frequente são os bancos de areia, incluindo as ilhas de Tidra, Niroumi, Nair , Kijji e Arguim. É uma reserva natural que foi estabelecida para proteger ambos os recursos naturais e a pesca, que dá uma importante contribuição para a economia, assim como sítios geológicos de importância cientifica e estética. O parque é casa de milhões de pássaros migrantes vindos da Europa, Sibéria, Gronelândia, entre outros locais. O clima temperado e ausência de perturbação humana fazem do parque um dos mais importantes sítios do mundo para aves. A população de aves é notável pelo seu grande número e diversidade. Entre 25 000 e 40 000 casais de pássaros pertencentes a 15 espécies diferentes vivem no parque, faezndo destas as maiores colónias de anatídeos na África Ocidental. O parque foi inscrito na Lista de Património Mundial da UNESCO em 1989. Historia : Domínio português (1445 a 1633) 1445 – xxxx — ----------- 1461 – 14xx — Soeiro Mendes de Évora 1492 – 1495 — Afonso de Moura 1499 – 1501 — Fernão Soares 1505 – 1508 — Gonçalo de Fonseca 1508 – 1511 — Francisco de Almada 1514 – 1515 — Pero Vaz de Almeida 1515 – xxxx — Estêvão da Gama 1518 – xxxx — António Porto Carreiro 15xx – 1522 — Gonçalo da Fonseca 1543 – xxxx — João Gomes xxxx – 1549 — Gil Sardinha 1549 – xxxx — Cristóvão de Rosales 1569 – xxxx — Leonel da Gama 1575 – xxxx — João Leite Pereira xxxx – xxxx — Rodrigo Freire 1623 – 1624 — Amador Lousado 1624 – 1633 — Francisco Cordovil Domínio holandês (1633 a 1678) — Ocupada pelos holandeses das Províncias Unidas a 5 de Fevereiro de 1633. setembro – 1678 — Ocupado pelos franceses a 1 de Setembro de 1678 e abandonado às tribos locais ao fim de algumas semanas. 1678 – 1685 — Durante este período a ilha não teve ocupação europeia. Ocupação alemã 1685 a 1721 -Ocupada por forças de Brandemburgo a 5 de Outubro de 1685. 1721 — 1722 - ocupada por forças francesas a partir de 7 de Março de 1721. Ocupação holandesa (1722 a 1724) 1724 – 1728 — ocupada por forças francesas a 20 de Fevereiro de 1724 a 1728 e abandono définitivo Ligações Externas UNESCO - Parque Nacional do Banco de Arguim Galeria da UNESCO - Fotos do Parque Nacional do Banco de Arguim
Banc d'Arguin nationalpark

Banc d'Arguin nationalpark (franska: Parc National du Banc d'Arguin) ligger på Mauretaniens kust mellan Nouakchott och Nouadhibou. Klimat Klimatförhållandena i området är arida. Årsmedeltemperaturen i trakten är 26 °C. Den varmaste månaden är september, då medeltemperaturen är 30 °C, och den kallaste är januari, med 19 °C. Genomsnittlig årsnederbörd är 51 millimeter. Den regnigaste månaden är augusti, med i genomsnitt 27 mm nederbörd, och den torraste är mars, med 1 mm nederbörd. Fågelliv Platsen är en viktig häckningsplats för flyttfåglar. En rad olika arter kommer hit bland andra flamingo, myrsnäppa, pelikan och tärna. Större delen av häckningen sker på sandbankarna och öarna Tidra, Niroumi, Nair och Kijji. De omkringliggande vattnen är rika på fisk vilka föder såväl fåglarna som ett antal fiskebyar. Nationalparken är ett världsarv sedan 1989. Se även Medusas flotte Källor Externa länkar UNESCO World Heritage Centre - Banc d'Arguin National Park World Conservation Monitoring Centre - Banc d'Arguin National Park
Національний парк Банк-д'Арґен

Національний парк Банк-д'Арґе́н (фр. Parc National du Banc d'Arguin) розташований в Мавританії на узбережжі Атлантичного океану між Нуакшотом і Нуадібу, включає піщані дюни, прибережні болота, невеликі острови та мілководді. З 1989 року був включений до списку Світової спадщини ЮНЕСКО завдяки цінним природним комплексам перехідної зони між пустелею і океаном. Парк рясніє мігруючими птахами, які прилітають сюди зимувати. Також мешкають декілька видів морських черепах, дельфіни. Примітки Посилання Банк-д’Арген національний парк. Вебсайт Великої української енциклопедії (укр.).
ТЕС Нуадібу

ТЕС Нуадібу — теплова електростанці у Мавританії, розташована у приморському місті Нуадібу за 330 км північніше від столиці країни Нуакшота. Перші чотири генератори виробництва французької компанії Pielstick типу 12PC2.5V400D одиничною потужністю 5,5 МВт встановили тут ще у 1978 році. При цьому станом на 2009 рік вони забезпечували поставку в мережу лише 10 МВт. В 2004-му започаткували проект розширення станції шляхом встановлення двох генераторів фінської компанії Wartsila типу VASA46V12 потужністю по 11 МВт. Він просувався з затримками, внаслідок чого зазначене обладнання ввели в експлуатацію лише у 2012 році. Примітки
ТЕС Арафат

ТЕС Арафат — теплова електростанція у столиці Мавританії місті Нуакшот. До появи у першій половині 2010-х років ТЕС Нуакшот-Північ була найбільшою станцією країни. Перші чотири дизель-генератори потужністю по 7 МВт встановили на площадці станції у 1989 році. В 2001-му ТЕС доповнили ще двома генераторами такої ж потужності. А у 2010-му тут встановили 7 контейнерних установок фінської компанії Wartsila типу W6L20 загальною потужністю 10,5 МВт (проект Арафат II). Втім, фактичний виробіток станції міг істотно відрізнятися від номіналу. Так, влітку 2012-го вона видавала в мережу лише 23 МВт, що забезпечувалось роботою трьох встановлених у 1989—2001 роках генераторів (15 МВт) та обладнанням Арафат II (8 МВт). Примітки
ТЕС Нуакшот-Північ

ТЕС Нуакшот-Північ — теплова електростанція у Мавританії, розташована на північній околиці її столиці Нуакшоту. На момент спорудження найпотужніша станція країни. ТЕС, введена в експлуатацію у 2013—2015 роках, складається з дванадцяти генераторів фінської компанії Wartsila типу 50DF одиничною потужністю по 15 МВт. Вони розраховані як використовувати традиційні для мавританської електроенергетики нафтопродукти, так і на роботу на природному газі. Остання опція була пов'язана з очікуванням початку розробки офшорного газонафтового родовища Банда. Втім, на момент введення станції у середині 2010-х років оператор родовища Tullow Oil вирішила полишити проект, зокрема через запропоновану їй ціну на газ. Водночас відкриття на шельфі країни інших родовищ (гігантське Західне Тортуа, а також Марсуін та Пелікан) дозволяють обґрунтовано сподіватись на розвиток газової промисловості країни. Можливо також відзначити, що з урахуванням великої за мавританськими мірками потужності ТЕС планується організувати з неї експорт електроенергії до Сенегалу. Примітки
Arguin

Arguin (portugalsky Arguim) je ostrov u západního pobřeží Mauritánie v Arguinském zálivu. Má rozlohu 20 km², je široký je 2,6 km a dlouhý 8 km. Je obklopen vysokými a nebezpečným útesy. Nyní je součástí národního parku Banc d’Arguin. Historie V koloniálních dobách ostrov často měnil majitele. Prvním Evropanem, který navštívil ostrov byl portugalský mořeplavec Nuňo Tristão v roce 1443. Princ Jindřich Mořeplavec ustanovil na ostrově obchodní stanici, která dodávala do Portugalska náklady arabské gumy a otroků. Od roku 1455 bylo každý rok posláno do Portugalska na 800 otroků. V roce 1633 během Osmdesátileté války proti Španělsku (které bylo v té době v Iberské unii s Portugalskem), byl ostrov dobyt Holanďany. Zůstal pod nizozemskou nadvládou do roku 1678 (s krátkou přestávkou v roce 1665 kdy patřil Británii). Francie ovládla ostrov v září 1678, ale do roku 1685 byl opuštěn. Dlouhodobé evropské osídlení bylo problematické pro sucho a špatné podmínky ke kotvení lodí. Arguin byl kolonií Braniborsko-Pruskou mezi lety 1685 a 1721. Poté převzali moc nad ostrovem Francouzi, následující rok je ovšem vystřídalo Nizozemsko. Roku 1724 jej opět získala Francie, ta jej držela další čtyři roky, ale roku 1728 ztratila svůj vliv ve prospěch domorodého obyvatelstva. Ostrov byl zahrnut do francouzské kolonie Mauritánie. Po osamostatnění Mauritánie roku 1960 zůstal pod její správou. Je součástí národního parku Banc d’Arguin National Park. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Arguin na Wikimedia Commons
Arkin

Arkin (arab. ‏أرغين‎; fr. Arguin; port. Arguim) – wyspa na Oceanie Atlantyckim u zachodnich wybrzeży Mauretanii w zatoce Arkin, stanowi część Parku Narodowego Banc d'Arguin. Powierzchnia wyspy wynosi około 12 km². Zachowały się tu ruiny XVII-wiecznego holenderskiego fortu. Wokół wyspy znajdują się trudne do przebycia rafy. Historia Ze względu na swoje strategiczne położenie wyspa Arkin przez wiele stuleci była obiektem pożądania żeglarskich narodów. W ciągu swojej historii wiele razy zmieniała właścicieli. Pierwszym Europejczykiem, który tu dotarł, był w 1443 roku portugalski podróżnik Nuno Tristão. W 1445 roku książę Henryk Żeglarz założył na wyspie posterunek handlowy, dzięki któremu Portugalia nabywała gumę arabską i niewolników. W połowie XV wieku do Portugalii przewożono z Arkinu ok. 800 niewolników rocznie. W 1633 roku wyspę zajęła Holandia, tocząca wówczas wojnę z Hiszpanią (która kontrolowała Portugalię). Posiadłość pozostawała formalnie w rękach Holendrów aż do 1678 roku, chociaż od 1665 roku faktyczną władzę sprawowali tam Brytyjczycy. W 1678 roku wyspa na krótko dostała się pod władzę Francuzów, potem jednak posiadłość opuszczono na kilka lat. W latach 1685–1721 wyspa Arkin była kolonią początkowo Brandenburgii, a następnie Królestwa Prus. W kolejnych latach posiadłość należała do Francji (i przez krótki okres do Holandii), po czym w 1728 roku wróciła pod władzę mauryjskich klanów. Francuzi ponownie zajęli wyspę na początku XX wieku, a od 1960 roku Arkin jest częścią niepodległej Mauretanii.
Арген

Арген (фр. Arguin) — остров у побережья Мавритании. Его размер составляет примерно 6×2 км, вокруг него находятся обширные и опасные рифы. Остров теперь является частью национального парка Банк-д’Арген. Расположен в 80 км к юго-западу от полуострова Капо-Бланко, в маленьком укрытом заливе. Сухой климат и якорная стоянка, находящаяся в плохом состоянии, препятствуют основанию постоянных поселений на острове; прибрежные рифы являются главным районом рыбного промысла. Также остров является важным центром ловли черепах и производства гуммиарабика. История Остров был открыт в XV веке. В различное время находился под управлением португальцев, голландцев, англичан и французов. В июле 1816 году французский фрегат «Медуза», перевозивший французские войска в Сенегал с целью его дальнейшего захвата, потерпел крушение близ Аргена, погибло 350 человек. В 1960 году вошёл в состав только что образованного государства Мавритания. Источники «Arguin Island.» Encyclopædia Britannica. Encyclopædia Britannica Ultimate Reference Suite. Chicago: Encyclopædia Britannica, 2012 Литература Arguin // Encyclopædia Britannica. — New York: Encyclopædia Britannica, Inc., 1910—1911. — Vol. II: Andros — Austria. — P. 482. — 976 p.
Letfotar Airport

Letfotar Airport är en flygplats i Mauretanien. Den ligger i regionen Brakna, i den sydvästra delen av landet, 400 km öster om huvudstaden Nouakchott. Letfotar Airport ligger 74 meter över havet. Terrängen runt Letfotar Airport är platt. Runt Letfotar Airport är det mycket glesbefolkat, med 3 invånare per kvadratkilometer. Trakten runt Letfotar Airport är ofruktbar med lite eller ingen växtlighet. Kommentarer Källor
Аеропорт Летфотар

Аеропорт Летфотар (IATA : MOM, ICAO : GQNL) — аеропорт поблизу міста Муджерія (مودجيريا), регіон Тагант, Мавританія. Аеропорт має злітно-посадкову смугу, навігаційні засоби та основні засоби для комерційного обслуговування пасажирів і вантажів.
Tazadit Airport

Tazadit Airport (IATA: OUZ, ICAO: GQPZ) is an airport that serves the city of Zouérat in Mauritania. Airlines and destinations See also Mauritania portal Aviation portal Transport in Mauritania List of airports in Mauritania References External links OurAirports - Mauritania Archived 2016-03-04 at the Wayback Machine Tazadit
Aérodrome de Zouérat-Tazadit

L'aérodrome de Zouérat-Tazadit est un petit aéroport de Mauritanie situé dans la ville de Zouérate. Situation Compagnies et destinations Actualisé le 5/08/2023 Histoire L'aéroport est la cible d'un raid du Front Polisario le 1er mai 1977 où deux avions sont détruits. Notes Voir aussi Transport en Mauritanie Liens externes « Aéroports de Mauritanie. Faire décoller l'avenir » Portail de la Mauritanie Portail de l’aéronautique
Aeroportul Tazadit

Aeroportul Tazadit (IATA: OUZ, ICAO: GQPZ) este un aeroport din Regiunea Tiris Zemmour, Mauritania ce deservește zona Zouérate. Situat la o altitudine de 344 m, aeroportul dispune de o singură pistă. Infrastructură Piste Terminale Note Vezi și
Tazadit Airport

Tazadit Airport är en flygplats i Mauretanien. Den ligger i regionen Tiris Zemmour, i den nordvästra delen av landet, 600 km nordost om huvudstaden Nouakchott. Tazadit Airport ligger 335 meter över havet. Terrängen runt Tazadit Airport är platt åt nordost, men åt sydväst är den kuperad. Trakten runt Tazadit Airport är nära nog obefolkad, med mindre än två invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Zouérat, 2,6 km söder om Tazadit Airport. Trakten runt Tazadit Airport är ofruktbar med lite eller ingen växtlighet. Kommentarer Källor
Kumbi Salih

Kumbi Salih (arab. ‏كومبي صالح‎, także: Kumbi Saleh, Kunbi Salih; fr. Koumbi Saleh) – średniowieczne miasto, była stolica Imperium Ghany, leżało na obszarze dzisiejszej południowo-wschodniej Mauretanii, w rejonie współczesnego miasta Kifa w regionie administracyjnym Al-Asaba. Wiek miasta datowany jest na trzecie stulecie, kiedy jego założyciele Mande i ich sąsiedzi Berberowie Sanhadża kontrolowali szlaki handlowe między Kumbi Salih, Audaghust i Timbuktu. W VII wieku powstało Imperium Ghany, dominując ten region, a jego stolicą zostało Kumbi Salih. W XI wieku miasto miało około 30 tys. mieszkańców, co czyniło go jednym z największych miast na kontynencie. Składało się z dwu ośrodków. Północny był znany z jego dwunastu meczetów, podczas gdy południowy znany jako El Ghaba był siedzibą pałacu królewskiego otoczonego małym osiedlem. Przedmieścia mieszkalne leżały między dwoma ośrodkami. W roku 1076 Sanhaja znowu ruszyli na południe, tym razem równając miasto z ziemią i niszcząc przy okazji większość z jego udokumentowanych zapisów. W rezultacie tego zniszczenia, większość informacji o mieście Ghanów pochodzi od arabskich albo berberyjskich gości i podróżnych. Na początku XIII wieku król ludu Sosso regionu Takrur Soumaoro Kanté wykorzystywał miasto jako bazę operacyjną dla jego armii. Miasto było później opuszczone, ponownie odkryte w roku 1913, zostało otwarte jako miejsce wykopalisk archeologicznych. Przypisy
Кумби-Сале

Кумби-Сале (араб. كومبي صالح‎) — городище в Африке, на территории современной Мавритании к северу от Ниоро (Мали), бывшая столица империи Гана. Развалины города, просуществовавшего с IV до XIII века, были открыты в 1913 году. Город имел важное торговое значение: соль из Сахары отправлялась на юг, а купцы с севера скупали металлы (золото) и рабов. В процессе раскопок, проведённых в 1949—1950 годах, были обнаружены постройки, захоронения, в том числе мусульманские, орудия из железа, керамика, бусы, произведённые до XI века. Арабский учёный-географ из Кордовы Абу Убайд аль-Бакри в своей «Книге путей и государств» (1067) так описывает столицу Ганы: Гана — большой город, который состоит из двух частей. Одна из них, расположенная на равнине, — мусульманский город, где живут арабские и берберские купцы, знатоки закона факихи и все остальное цивилизованное общество. В этой части имеется 12 мечетей на казённом содержании. Вторая половина Ганы, в которой жили африканцы-анимисты и располагался царский дворец, называлась Кумби Калата и находилась, по словам аль-Бакри, в 9,5 км от мусульманской части города. Эту половину арабы называли «аль-Габа» (роща), поскольку её окружал священный лес анимистов. В отличие от мусульманской части города, здесь не было каменных домов. Правители города позволяли мусульманам вести среди африканцев проповедь ислама и оплачивали их услуги придворным кругам. Но были здесь и определённые ограничения: мусульманам запрещалось по страхом смерти запрещалось ходить в священный лес, где жили священные змеи. Помимо этих двух кварталов, аль-Бакри выделяет предместье Кумби Диуфи, в котором держали скот и рабов. В настоящее время руины Кумби-Сале располагаются на территории соседнего государства Мавритания, близ границы с Мали, в местности, занесённой песками Сахары, и окружавший древнюю столицу лес давно исчез. Литература Кумби-Сале — статья из Большой советской энциклопедии. Из БСЭ: Ольдерогге Д., Западный Судан в XV—XIX вв., М.- Л., 1960. Mauny R., Tableau geographique de I 'Quest africain au Myaen âge. D’apres les sources ecrites la tradition et l’archeologie, Dakar, 1961. (фр.)
Flugplatz Podor

Der Flugplatz Podor (französisch Aérodrome de Podor, IATA-Code: POD, ICAO-Code: GOSP) ist der nördlichste Flugplatz Senegals. Er liegt außerhalb der Stadt Podor in der Region Saint-Louis. Der Flugplatz wird von der Regierung Senegals für die zivile Luftfahrt betrieben. Er liegt im Norden einer Flussschleife des Senegal, dessen Strommitte die Grenze num Nachbarland Mauretanien bildet und rund drei Kilometer nördlich des Stadtzentrums von Podor, der Präfektur des Départements Podor. Die beiden Enden der Start- und Landebahn sind nur rund 100 bzw. 700 Meter vom Ufer der Flussschleife entfernt, sodass der Anflug mehr oder weniger auch durch den Luftraum von Mauretanien führen muss. Siehe auch Liste der Flughäfen im Senegal Weblinks Flughafendaten für POD Luftfahrtkarte für Flughafen Podor auf SkyVector.com Einzelnachweise