Ронгелап

Атол Ронгелап Ронг-gə-коло (Маршальською: Ron̄ļap, [rʷɔŋʷ(ɔʌ)ɫɑæpʲ]) — кораловий атол з 61 острова в Тихому океані, і формує законодавчий район в ланцюзі Ралік на Маршаллових Островах. Загальна площа її території складає 21 кілометр квадратний. Він укладає у собі лагуну площею 2,600 кілометрів квадратних. Він історично славиться своєї близькості до американських випробувань водневої бомби в 1954 році, і був особливо пригнічені радіоактивним зараженням від тесту «Браво». Двадцять людей залишаються від більш ніж 300, які жили там до початку випробування. Історія Перший запис європейцями був зроблений іспанським мореплавцем Альваро де Сааведра , 1 січня 1528. Разом з атолами: Утірік, Аілінгінае і Така, вони були описані як острови трьох мудрих королів в Іспанії('Islas de los Reyes') через близькості до Богоявлення. Чотирнадцять років потому, його відвідала іспанська експедиція Ruy López de Villalobos. Атол Ронгелап був оголошений як територія Німецької імперії разом з іншими з Маршалловими Островами в 1884 році, де німці створили торговий форпост. Після Першої світової війни острів перейшов під Південний Тихоокеанський мандат Японської Імперії. Після закінчення Другої світової війни, Ронгелап перейшов під контроль США у складі підопічної території Тихоокеанські острови. Вплив ядерних випробувань Лінія Часу 1946: Військово-морський флот Сполучених Штатів евакуює острів'ян атолу Бікіні для випробувань ядерної зброї. 1 березня 1954 року: США детонує 15-мегатонну водневу бомбу (тест «Браво») усвідомлюючи, що радіоактивне зараження досягне атолу Ронгелап. 3 березня, 1954: США евакуює жителів Ронгелап в атол Кваджалейн. Острів'яни страждали від блювання, проносу, опіків шкіри, а пізніше і від втрати волосся. 1955—1957: Внутрішньо переміщені жителі Ронгелапу неодноразово вимагають дозволу уряду США на повернення до свого атолу. 1957: Комісія з атомної енергетики заявляє, що атол Ронгелап безпечний для повторного проживання. 1958: Частота викиднів і мертвонароджень жінок атолу Ронгелапу вдвічі більше, ніж у жінок, що не були опромінені. 1963: Перші пухлини щитоподібної залози починають проявлятися. 1971: Незалежна японська медична команда, запрошена магістратом атолу Ронгелап, позбавлена дозволу відвідати США з посиланням на «візові проблеми».[хто?] 1976: Виявлено, що 69 % дітей Ронгелапу, які ще не мали 10 років в 1954 році отримали пухлини щитоподібної залози. [джерело?] 1984: Сенатор Маршаллових Островів * Джетон Анжайн просить допомоги в евакуації в Грінпіс. 1985: Райдужний воїн здійснює три поїздки, щоб евакуювати людей з Ронгелапу на острова Майлетто і Ебейе в атолі Кваджелейн. 1986: Затверджено компенсацію за ядерні випробування, відклавши цільовий фонд на суму 150 мільйонів доларів США.[хто?] 1989: Міністерство енергетики США визначає Ронгелап безпечним для проживання. 1994: Незалежне наукове дослідження показує, що в залежності від дієтичних обмежень, від 25 до 75 % населення Ронгелап буде перевищувати максимально допустиму річну межу опромінення — 100 Бер. 2000: Уряд Маршаллових островів подає заявку, вимагаючи значно більшої компенсації, ніж 150 млн доларів США. 2005: Буш вирішає, що немає підстав для надання додаткових компенсації за ядерні випробування. 2009: Уряд Сполучених Штатів знову заявляє про свою позицію, що вона задовільно компенсувала жертви Rongelap. Випробування З 1946 по 1958 роки військові США провели численні атмосферні випробувань ядерної зброї, включаючи водневу бомбу, в першу чергу, на атол Бікіні, близько 120 кілометрів від атолу Ронгелап. 1 березня 1954 року випробування Браво, який був у 2 рази потужніший, ніж очікувалося, і дав несподівані обсяги радіоактивних опадів , що вилилося в повсюдне радіоактивне забруднення. Хмара, що утворилася після вибуху закрила більш ніж 18,000 квадратних кілометрів Тихого океану, в тому числі деякі заселені острови, включаючи Атол Ронгерік, Атол Ронгелап. Опромінене сміття випало до 2 сантиметрів вглиб острова. Військово-медична команда Сполучених Штатів відвідала острів з лічильниками Гейгера наступного дня після випадання, але залишила, не повідомляючи острів'ян про небезпеку, яку вони зазнали. Практично всі жителі відчули гостру променеву хворобу, в тому числі свербіж, болючість шкіри, блювота, діарея і втому. Їхні симптоми включали також печіння очей і набряк шиї, рук та ніг. Жителі були змушені покинути острови, залишивши всі свої речі, через три дні після тесту. Вони були переселені в Кваджалейн на лікування. Через шість днів після тесту «Браво», уряд США створив секретний проект з вивчення медичних ефектів зброї на жителів Маршаллових островів. Згодом Сполучені Штати були звинувачені в тому, що вони використовували мешканців у медичних дослідженнях (без отримання згоди) для вивчення впливу ядерного опромінення. До цього часу комісія з атомної енергетики Сполучених Штатів мало замислювала над потенційним впливом широкого забруднення опадів та здоров'я та екологічним впливів за рамками офіційно визначеної межі випробувального майданчика. У популярній культурі В народній протестантській пісня Майка Хардінгзона 1989 року згадується про долю атолу в рядках «Black mist on Maralinga, grey snow on Rongelap, white sun under Mururoa. Whitewash to cover the cracks.». Посилання