Centre de Conferències de la Mediterrània (La Valletta)

El Centre de Conferències de la Mediterrània (en maltés: Dar il-Mediterran għall-Konferenzi) és un centre de conferències de La Valletta, la capital de Malta. L'edifici fou construït com a hospital en el segle XVI per l'Orde de Sant Joan, i era conegut com a Sacra Infermeria (en maltés: Il-Furmarija). Es coneixia com a Hospital Militar durant l'ocupació francesa i durant el període colonial britànic va rebre el nom de Station Hospital. Història Hospital La Sacra Infermeria la va manar construir el gran mestre Jean de la Cassière el 7 de novembre del 1574, després d'un Capítol General, en substitució de la ja existent a Birgu. La construcció començà el mateix any. S'acabà a la fi del segle XVI. Se'n desconeix l'arquitecte, però se sol atribuir a Girolamo Cassar. Estava destinat a rebre pacients maltesos i estrangers, i donava allotjament als pelegrins que viatjaven cap a Terra Santa. Tenia dues farmàcies. El 1596 es va construir una àrea destinada a acollir els malalts de malalties venèries i contagioses. El 1636 se'n tancà una de les farmàcies. Durant el govern del gran mestre Rafael Cotoner, s'ampliaren pavellons a la infermeria. Aquest treball continuà fins al 1666, durant el regnat del successor i germà de Rafael, Nicolau Cotoner. També es va ampliar el Gran Pavelló i el 1676 es va fundar una Escola d'Anatomia i Cirurgia. Es va construir una sala de dissecció, que després es traslladà al cementeri, fora de la infermeria. Es feren més obres el 1712, durant el regnat del gran mestre Ramon Perellós i Rocafull: un Quadrangle, la Capella del Santíssim Sagrament, un laboratori i una farmàcia. Quan els francesos, sota Napoleó Bonaparte, envaïren Malta el 1798, van fer reformes a l'hospital: en milloraren la ventilació, sanejament i il·luminació. També el van canviar per un hospital militar per a allotjar els mariners i soldats francesos, i se'n canvià de nom de Sacra Infermeria a Hospital Militar. Tan aviat com va començar la insurrecció maltesa, l'eficiència de l'hospital es deteriorà. Els subministraments de medicaments, aliments frescs, aigua i roba eren escassos. Hi eren comunes malalties com la ceguesa nocturna, l'escorbut, les malalties intestinals i la tisi. Els francesos es van rendir el 5 de setembre del 1800 i La Valletta fou immediatament ocupada per 350 soldats britànics. El nou Hospital General esdevingué Station Hospital per a acomodar els soldats britànics ferits que duien els vaixells. L'hospital va tenir molt d'ús durant les guerres napoleòniques, la Guerra de Crimea i la Primera Guerra Mundial. De fet, durant la Primera Guerra Mundial, Malta era coneguda com la Infermera de la Mediterrània. Entre els anys 1863 i 1865 es van realitzar més reformes per a millorar l'edifici. El Station Hospital es tancà al 1918, en concloure la Primera Guerra Mundial. Usos posteriors Des del 1920 fins a maig del 1940 va servir com a caserna general de la Policia de Malta. L'edifici s'inclogué en la Llista d'Antiguitats del 1925. L'evacuaren durant la Segona Guerra Mundial. Després de la guerra, la part del Gran Pavelló que restava esdevingué una Sala de Comandament per a les tropes aliades. Va romandre així fins al 1950. Posteriorment es va convertir en Teatre Infantil durant un any. El 1959, era una escola i centre d'exàmens. Al 1978 se'n feu una restauració completa i l'11 de novembre del 1979 es va inaugurar el centre actual. Posteriorment va rebre el Diploma al Mèrit Europa Nostra. Des de llavors, el centre ha albergat moltes conferències, aplecs, cimeres i altres esdeveniments, com ara la Cimera de La Valletta sobre Emigració, i la Reunió de Caps de Govern de la Commonwealth del 2015. Vegeu també Història de Malta Referències