Форест Сити (Малезија)

Форест Сити (енгл. Forest City) је интегрисани грађевински пројекат и посебна финансијска зона (SFZ) у Искандар Путерију, Џохор, у Малезији. Налази се на насутој земљи (мелиорација) у југозападном делу округа Џохор Бахру, другог највећег округа у Малезији по броју становника. Први пут је најављен 2006. године као двадесетогодишњи инвестициони пројекат који углавном финансира кинески грађевински инвеститор „Кантри гарден” (енгл. Country Garden), представљен у оквиру иницијативе Појас и пут. Свечано га је отворио тадашњи премијер Малезије Наџиб Разак 2016. године, уз одобрење султана Џохора, султана Ибрахима Исмаила. Форест Сити је заједничко улагање између фирме Esplanade Danga 88, филијале државне подружнице Kumpulan Prasarana Rakyat Johor (KPRJ), и компаније „Кантри гарден холдинг” (CGPV), при чему CGPV држи 60 процената акција, док KPRJ држи преосталих 40 процената. Форест Сити је под управом Градског већа Искандар Путерија и Управе за регионални развој Искандара. Развој Форест Ситија је контроверзан. Пројекат није био усмерен на локално становништво Малезије, већ на грађане више средње класе из Кине који су желели да пласирају своје богатство у иностранство, нудећи релативно приступачне некретнине на обали мора у поређењу са скупим приморским градовима у њиховој земљи, попут Шангаја. Међутим, почетна снажна продаја у Кини је пропала након што је генерални секретар Комунистичке партије Кине Си Ђинпинг увео контролу валуте, укључујући годишње ограничење од 50.000 долара колико купци могу потрошити ван земље. Овако слаба продаја погоршана је политичком кризом у Малезији и пандемијом ковида 19, при чему је пројекат 2022. године описан као „град духова”. Пројекат је такође критикован због изазивања велике количине уништавања станишта у околини. Од 2024. године, Влада је означила Форест Сити као прву беспореску посебну финансијску зону у Малезији, првенствено ради привлачења глобалних пословних услуга, банкарских институција и компанија из области финансијских технологија како би се оживело ово подручје. Историја Форест Сити је свечано отворен 6. марта 2016. године, на догађају којем је присуствовао малезијски премијер Наџиб Разак, који је најавио да ће Форест Сити бити означен као бесцаринска зона. Дана 16. јула 2018. године, америчка школа „Шатук-Сент Мерис” (енгл. Shattuck-Saint Mary's) основала је кампус у Форест Ситију, а упис ученика почео је у јесен исте године. Школа је 2024. године променила име у Међународна школа Форест Сити. До јуна 2023. године, Форест Сити је имао дугорочну популацију становника између 8.000 и 9.000 људи, што је далеко мање од пројектованих 700.000 становника. У јулу 2024. године, малезијски парламент је усвојио пет закона којима се острво Форест Сити 1 означава као бесцаринско острво. Постоје даљи планови за проширење категорија ослобођених царине и примену изузећа од пореза на потрошњу и увоз. Дана 20. септембра 2024. године, влада је најавила подстицаје за Посебну финансијску зону (SFZ) Форест Сити. Од 2025. године, више од 30 локалних и међународних инвеститора наводно је изразило интересовање за отварање породичних канцеларија (енгл. family offices) у Форест Ситију као део иницијатива за ослобађање од пореза. Контроверзе Утицај на животну средину Иако је рекламиран као „енергетски ефикасан, еколошки осетљив, штедљив по питању земљишта и ниско загађујући офшор град”, развој је имао значајан негативан утицај на животну средину, са неповратном штетом услед насипања еколошки осетљивих приобалних мочвара. Подручје у којем се налази Форест Сити заштићено је као еколошки осетљиво подручје (ESA) првог реда, где није дозвољен никакав развој осим туризма у природи ниског утицаја, истраживања и образовања. Кључне за ову ознаку су две области од међународног еколошког значаја: међуплимна ливада морске траве Танџунг Купанг, највећа те врсте у Малезији, и резерват шуме мангрова Пулаи Ривер, који је означен као мочварно подручје од међународног значаја према Рамсарској конвенцији. Насипање је почело у јануару 2014. године без законски обавезне Детаљне процене утицаја на животну средину (DEIA). Становници Кампунг Танџунг Купанга, традиционалног рибарског села, жалили су се локалним властима и властима државе Џохор на смањен улов и друге проблеме, али без успеха. Малезија такође није обавестила Сингапур како је било предвиђено споразумом из 2005. године, којим је посредовао Међународни суд за право мора, а који се односи на радове на насипању и друге уговоре. Сингапур је накнадно послао дипломатску ноту у мају 2014. малезијској савезној влади тражећи појашњење о питањима која укључују: потенцијалне промене у брзини водених струја и накнадни утицај на безбедност пловидбе; могућу ерозију која би могла утицати на обалу и инфраструктуру моста Малезија–Сингапур; и промене у квалитету и морфологији воде које би могле утицати на обалско и морско окружење и локалне узгајивачнице рибе. Након тога, као и пратећег негодовања међународних еколошких организација, Министарство животне средине је 6. јуна 2014. послало захтев за DEIA компанији „Кантри гарден” и издало налог за обуставу радова 17. јуна 2014, иако је пријављено да су радови настављени упркос налогу за обуставу. DEIA је издата у јануару 2015. године, потврђујући да су прописи заобиђени, и садржала је 81 директиву, укључујући смањење величине са 1.600 хектара на мање од 405 хектара. Признато је да је екосистем морске траве подељен на два дела и да ће „бити под тешким утицајем предложеног развоја” упркос овим мерама. „Кантри гарден” је накнадно објавио да смањује пројекат за трећину и дели га на четири острва, иако су каснији докази показали да неке од ових мера нису спроведене, укључујући фотографије на којима су недостајале завесе за муљ и тампон зоне које су биле мање од 100 метара (за разлику од договорених 300 метара). Забринутост је остала и због трајног утицаја на морску траву, хидрологију воде и губитак традиционалних риболовних подручја, што ове мере неће у потпуности ублажити. Остале еколошке забринутости укључују тврдње да се песак са локалних брда користио на локацији пројекта, као и страх од оптерећења локалних извора воде и испуштања канализације. Рибари су такође пријавили да их је смањени простор за риболов у Џохорском мореузу услед радова на насипању приморао да иду даље на пучину, што је доводило до случајева где су били оптужени за прелазак међународне границе са Сингапуром. Безбедносна разматрања Пукотине су почеле да се појављују у изложбеној галерији, хотелским зградама и оближњим путевима убрзо након изградње. Брз темпо развоја након насипања земље, без довољно времена да се тло слегне и стабилизује, наведен је као вероватан узрок. Грађевински консултант је приметио да насута земља тоне и упозорио да се очекује наставак слегања. Извештавање и критике Након промене малезијске власти 2018. године и накнадне политичке неизвесности, погоршања геополитичког окружења између Малезије и Кине, као и суспензије програма дугорочних виза „Малезија моја друга кућа”, неки кинески држављани (који су чинили већину купаца) одлучили су да напусте пројекат и продали су своје јединице уз велике губитке, што је додатно повећало вишак понуде. Иако је „Кантри гарден” запошљавао неке локалне становнике, већину радне снаге Форест Ситија чинили су ниско плаћени радници из Јужне Азије или службеници из Кине. Године 2018, Махатир Мухамед, водећи кампању на платформи која је укључивала критику кинеских инвестиција и корупције, победио је актуелног премијера Наџиба Разака који је првобитно одобрио пројекат, и издао „забрану” странцима да купују некретнине. Ово је накнадно реструктурирано као промена програма дугорочних виза „Малезија моја друга кућа” како би се ублажиле примедбе и потенцијални правни изазови које је покренуо инвеститор. Форест Сити је описан као један од „најбескориснијих” мегапројеката на свету, а амерички часопис Форин полиси га је назвао „масивним промашајем”. До краја 2019. године продато је само 15.000 јединица, у поређењу са циљем од 700.000, а у насељу је живело свега 500 људи. Било је више оптужби за корупцију на различитим нивоима и у више фаза пројекта. Поред тога, стамбене јединице су биле ценовно прилагођене тада растућем тржишту некретнина у Кини, тако да локални Малезијци нису могли да их приуште. Као показатељ клијентеле, путокази су често били исписани искључиво на кинеском језику, док су ретке школе које су отворене предавале само на мандаринском, који није званични језик у Малезији. Године 2020, пандемија ковида 19 довела је до повећане економске неизвесности и ограничења путовања, што је озбиљно утицало на продају која је пала за више од 90% након марта 2020. године. Након увођења малезијске наредбе о контроли кретања, неки становници су се вратили у своје матичне земље. Ковид 19 ограничења путовања између Малезије и Сингапура представљала су потешкоће за преостале становнике, посебно оне који раде или чија се деца школују у Сингапуру. Неки закупци су такође обуставили пословање или се повукли, наводећи ограничења због наредбе о контроли кретања или комерцијалну неодрживост. Инвеститор је накнадно отпустио најмање две трећине свог особља, након што је продао мање од десет некретнина за 18 месеци. У августу 2023. године, инвеститор „Кантри гарден” придружио се редовима некада јаких кинеских грађевинских компанија у одлагању плаћања дугова у вредности од милиона долара. Ово је у октобру 2023. године праћено унакрсним неизмирењем обавеза до 11 милијарди долара офшор обвезница, што је изазвало страх да ће пројекти и имовина у иностранству, као што је Форест Сити, бити продати или заплењени од стране поверилаца током реструктурирања дуга, као што се догодило са пројектом Risland Australia у недељама пре неизмирења обавеза. Види још Искандар Малезија Привреда Џохора Појас и пут Мелиорација земљишта Уништавање станишта Референце Спољашње везе Званични веб-сајт Forest City Malaysia – страница са ресурсима о пројекту и архива вести