Banc Central de Malàisia

El Banc Central de Malàisia (BNM; malai: Bank Negara Malaysia) és el banc central de Malàisia. Establert el 26 de gener de 1959 com el Banc Central de Malaya (Bank Negara Tanah Melayu), el seu objectiu principal és emetre moneda, actuar com a banquer i assessor del govern de Malàisia, i regular les institucions financeres, el sistema de crèdit i la política monetària del país. La seva seu central es troba a Kuala Lumpur. El banc central és l'única institució autoritzada a emetre el ringgit malaisi en circulació. Història El 1837, la rupia índia es va convertir en l'única moneda oficial als Establiments dels Estrets, però el 1867 els dòlars de plata van tornar a ser de curs legal. El 1903, la Junta de Comissionats de Moneda dels Establiments dels Estrets va introduir el dòlar dels Estats dels Estrets, vinculat a dos xílings i quatre penics (2s. 4d.), i es va prohibir als bancs privats emetre bitllets. Des d'aleshores, hi va haver dues interrupcions en la continuïtat de la moneda: la primera per l'ocupació japonesa (1942–1945), i la segona per la devaluació de la lliura esterlina el 1967, quan els bitllets de la Junta de Comissionats de Moneda de Malaya i el Borneu Britànic van perdre el 15% del seu valor. El 12 de juny de 1967, el dòlar malaisi, emès pel nou banc central (el Banc Central de Malàisia), va substituir el dòlar de Malaya i del Borneu Britànic a la par. La nova moneda va conservar totes les denominacions de la seva predecessora, excepte la denominació de 10.000 dòlars, i també va adoptar els mateixos esquemes de colors del vell dòlar. El 1985, arran de l'"acord de la plaça" dels ministres de finances del G-5 a Nova York, el dòlar dels Estats Units va caure bruscament, provocant grans pèrdues en les reserves de dòlars del Banc Central. El banc va respondre iniciant un programa d'operacions especulatives agressives per compensar aquestes pèrdues. Jaffar Hussein, el governador del Banc Central en aquell moment, es va referir a aquesta estratègia com a "operacions honestes de veritat" en un discurs pronunciat el desembre de 1988 a Nova Delhi. A finals de la dècada de 1980, el Banc Central, sota el mandat del governador Jaffar Hussein, va ser un actor important en el mercat de divises. Les seves activitats van cridar l'atenció de molts; inicialment, els mercats asiàtics es van adonar de la influència que tenia el Banc Central en la direcció del mercat de divises. Mises endavant, Alan Greenspan, el president de la Reserva Federal, es va adonar de les massives activitats d'especulació del BNM i va sol·licitar al banc central malaisi que posés fi a aquestes operacions. El 21 de setembre de 1990, el BNM va vendre entre 500 i 1.000 milions de dòlars en lliures esterlines en un curt període de temps, fent caure la lliura 4 centaus respecte al dòlar. Com a resposta, els banguers van començar a fer front-running amb les ordres del Banc Central. Dos anys més tard, el Dimecres Negre, el BNM va intentar defensar el valor de la lliura britànica contra els intents de George Soros i altres de devaluar-la. George Soros va guanyar i, segons es va informar, el BNM va patir pèrdues de més de 4.000 milions de dòlars EUA. El Banc Central va perdre 2.200 milions de dòlars addicionals en operacions especulatives un any després. Cap al 1994, el banc va esdevenir tècnicament insolvent i va haver de ser rescatat pel Ministeri de Finances de Malàisia. Vinculació del ringgit i reserves El 1998, el Banc Central va fixar el tipus de canvi del ringgit a 3,80 RM per dòlar dels Estats Units després que el ringgit es depreciés substancialment durant la Crisi financera asiàtica de 1997. El juliol de 2005, el banc central va abandonar el règim de tipus de canvi fix en favor d'un sistema de tipus de canvi flotant gestionat, una hora després que Xina fes flotar la seva pròpia moneda. Això va provocar una fuga de capitals de més de 10.000 milions de dòlars EUA, que es creu que es va deure a la repatriació de fons especulatius que havien entrat al país anticipant l'abandonament de la vinculació: les reserves de divises del Banc Central van augmentar en 24.000 milions de dòlars en el període d'un any entre el juliol de 2004 i el juliol de 2005 (vegeu la taula següent). Durant aquest període, hi havia la creença generalitzada que el ringgit estava infravalorat i que, si s'eliminava la vinculació, es revaloraria. El Banc Central continua mantenint un diferencial de tipus d'interès negatiu respecte al dòlar EUA. El ringgit s'ha anat apreciant gradualment d'ençà que es va abandonar la vinculació i, a data de 28 de maig de 2007, es cotitzava a uns 3,40 RM per dòlar dels EUA. Les reserves de divises de Malàisia han augmentat de manera constant des de la fuga inicial de capitals, i a 31 de març de 2007, les reserves se situaven en aproximadament 88.000 milions de dòlars EUA, cosa que representa uns 10.000 milions de dòlars més que les reserves existents just abans d'abandonar el tipus fix. El 31 de juliol de 2007, las reserves malàisies eren d'uns 98.500 milions de dòlars EUA, l'equivalent a 340.100 milions de RM. La xifra va augmentar fins als 101.300 milions de dòlars el 31 de desembre de 2007, l'equivalent a 335.700 milions de RM. Les reserves internacionals del Banc Central van créixer encara més 15 dies després fins als 104.300 milions de dòlars o 345.400 milions de RM. Projecte Nexus El Banc d'Assentaments Internacionals va signar un acord amb el Banc Central de Malàisia, el Banc de Tailàndia, el Bangko Sentral ng Pilipinas, l'Autoritat Monetària de Singapur i el Banc de Reserva de l'Índia el 30 de juny de 2024 com a membre fundador del Projecte Nexus, una iniciativa internacional multilateral per permetre pagaments transfronterers minoristes. El Banc d'Indonèsia hi participa com a observador especial. Es preveu que la plataforma entri en funcionament l'any 2026 i interconnectarà els sistemes nacionals de pagament ràpid dels països membres. Funcions El Banc Central està facultat mitjançant la promulgació de lleis per part del Parlament de Malàisia. Es creen noves lleis i s'esmenen les existents per reflectir les necessitats del present i del futur. Llei d'Institucions Financeres de Desenvolupament de 2002 Promou el desenvolupament d'institucions financeres de desenvolupament eficaces i eficients. Llei del Banc Central de Malàisia de 2009 Estableix la creació, administració i poders del banc. Aquesta llei va derogar la Llei del Banc Central de Malàisia de 1958. Llei del Negoci de Serveis Monetaris de 2011 Regula la indústria dels negocis de serveis monetaris, que consisteix en empreses de remeses, divises a l'engròs i canvi de moneda. Llei de Serveis Financers de 2013 Consolida el marc regulador i de supervisió per a la indústria bancària de Malàisia, la indústria de les assegurances, els sistemes de pagament i altres entitats rellevants. La Llei també inclou la supervisió del mercat monetari i els afers d'administració de divises. Aquesta llei va derogar la Llei d'Institucions Bancàries i Financeres de 1989, la Llei d'Assegurances de 1996 (tot i que les seccions 144, 147(4), 147(5), 150, 151 i 224 de la Llei d'Assegurances de 1996 continuen en ple vigor i efecte en virtut de la secció 275 de la FSA de 2013), la Llei de Sistemes de Pagament de 2003 i la Llei de Control de Canvi. Llei de Serveis Financers Islàmics de 2013 Estableix el marc regulador per al sector financer islàmic de Malàisia amb els objectius reguladors principals de promoure l'estabilitat financera i el compliment de la xaria. Aquesta llei va derogar la Llei de Banca Islàmica de 1983 i la Llei de Takaful de 1984. Governadors Seu i sucursals La seu central del Banc Central es troba a Jalan Sultan Salahuddin, a prop de Jalan Kuching. Els llocs d'interès situats a prop de l'edifici del Banc Central inclouen Dataran Merdeka, la Catedral de Santa Maria, l'edifici de l'Ajuntament de Kuala Lumpur, els Jardins del Llac i el Tugu Negara. Anteriorment, el Banc Central mantenia sucursals a cadascuna de les capitals d'estat. La majoria es van tancar a la dècada de 1990, quan els bancs comercials van començar a fer-se càrrec de la majoria dels serveis de finestreta. Encara es mantenen sucursals a Penang, Johor Bahru, Kota Kinabalu, Kuching, Kuala Terengganu i Shah Alam. Algunes sucursals es van convertir en centres de distribució i processament de moneda. El Banc Central també manté oficines de representació a Londres, Nova York i Pequín. L'any 2004 es va construir un nou edifici per al Centre de Recursos i Serveis Financers (FSRC) per acollir el FSRC, el SEACEN, l'IFSB i el FMAG (la secció de museus del BNM). Situat al llarg de Jalan Dato Onn, l'edifici va ser dissenyat pel prestigiós estudi d'arquitectura malaisi Hijjas Kasturi Associates. Inaugurat oficialment l'agost de 2011, l'edifici es coneix actualment com Sasana Kijang. Referències Bibliografia Millman, Gregory J. The Vandal's Crown: How Rebel Currency Traders Overthrew the World's Central Banks (publicat al Regne Unit com Around the World on a Trillion Dollars a Day. Bantam Press, 1995. ISBN 978-0593036235. Enllaços externs Banc Central de Malàisia - Lloc web oficial Islamic Banking Law