Malavijsko jezero

Malavijsko jezero (znano tudi kot jezero Njasa v Tanzaniji in jezero Niassa v Mozambiku svahilsko Ziwa Nyasa) je eno od afriških velikih jezer, ki leži na meji med Malavijem, Mozambikom in Tanzanijo v Vzhodni Afriki, kjer se stikata vzhodni in zahodni krak Velikega tektonskega jarka. S površino približno 30.000 km² je tretje največje afriško jezero, četrto največje sladkovodno jezero na svetu po prostornini, deveto največje jezero na svetu po površini in tretje največje ter drugo najgloblje jezero v Afriki. Njegov glavni dotok je reka Ruhuhu, ki priteče iz Tanzanije in zaradi spremenljivega pretoka na desetletni ravni povzroča nihanje vodostaja za do 7 metrov. Iztok, reka Shire, je pritok Zambezija. Jezero Malavi je dom več vrstam rib kot katerokoli drugo jezero na svetu, vključno z vsaj 700 vrstami ostrižnikov. Mozambiški del jezera je vlada Mozambika 10. junija 2011 uradno razglasila za rezervat, medtem ko je v Malaviju del jezera vključen v narodni park jezera Malavi. Jezero Malavi je meromiktično jezero, kar pomeni, da se njegove vodne plasti ne mešajo. Stalna stratifikacija vode Malavijskega jezera in ​​oksično-anoksična meja se vzdržujeta z zmerno majhnimi kemičnimi in toplotnimi gradienti. Geografija Malavijsko jezero je dolgo med 560 kilometri in 580 kilometri, na najširši točki pa približno 75 kilometrov. Skupna površina jezera je približno 29.600 kvadratnih kilometrov. Na najgloblji točki je jezero globoko 706 m, in je v večji kotanji v severno-osrednjem delu. Druga manjša kotanja na skrajnem severu doseže globino 528 m. Južna polovica jezera je plitvejša; manj kot 400 m v južno-osrednjem delu in manj kot 200 m na skrajnem jugu. Jezero ima obale na zahodnem Mozambiku, vzhodnem Malaviju in južni Tanzaniji. Največja reka, ki se izliva vanj, je reka Ruhuhu, na južnem koncu pa je izliv reke Shire, pritoka, ki se izliva v reko Zambezi v Mozambiku. Izhlapevanje predstavlja več kot 80 % izgube vode iz jezera, kar je precej več kot pri iztekajoči reki Shire. Iztekanje iz jezera Malavi v reko Shire je ključnega pomena za gospodarstvo, saj vodni viri podpirajo hidroenergijo, namakanje in biotsko raznovrstnost v spodnjem toku. Zaradi nedavnega upada gladine jezera in splošnega trenda sušenja so se pojavili pomisleki glede prihodnjih vplivov Malavijskjega jezera na podnebne spremembe. Podnebje v jezerski regiji se že spreminja, saj se napovedujejo povišanja temperatur po vsej državi. Jezero je približno 350 kilometrov jugovzhodno od Tanganjiškega jezera, še enega od velikih jezer Velikega tektonskega jarka. Narodni park jezera Malavi je na južnem koncu jezera. Geološka zgodovina Malavi je eno glavnih jezer riftne doline in starodavno jezero. Jezero leži v dolini, ki je nastala z odprtjem Vzhodnoafriškega jarka, kjer se afriška tektonska plošča deli na dva dela. To se imenuje divergentna meja tektonike plošč. Starost jezera je običajno ocenjena na 1–2 milijona let, vendar novejši dokazi kažejo na precej starejše jezero z bazenom, ki se je začel oblikovati pred približno 8,6 milijona let, globokomorsko stanje pa se je prvič pojavilo pred 4,5 milijoni let. Gladina vode se je sčasoma močno spreminjala, od skoraj 600 m pod trenutno gladino do 10–20 m nad njo. V določenih obdobjih se je jezero skoraj popolnoma izsušilo, tako da sta ostali le eno ali dve relativno majhni, zelo alkalni in slani jezeri v trenutnem najglobljem delu Malavijskega jezera. Kemija vode, ki je podobna današnjim razmeram, se je pojavila šele pred približno 60.000 leti. Ocenjuje se, da so se večja obdobja nizke vode zgodila pred približno 1,6 do 1,0–0,57 milijona let (kjer se je jezero morda popolnoma izsušilo), pred 420.000 do 250.000–110.000 leti, pred približno 25.000 leti in pred 18.000–10.700 leti. Med vrhuncem obdobja nizke vode med letoma 1390 in 1860 n. št. je bilo jezero morda 120–150 m pod trenutno gladino vode. Značilnosti vode Voda v jezeru je alkalna (pH 7,7–8,6) in topla, s tipično površinsko temperaturo med 24 in 29 °C, medtem ko so globlji deli običajno okoli 22 °C. Termoklina je na globini 40–100 m. Meja kisika je na globini približno 250 m, kar ribe in druge aerobne organizme učinkovito omejuje na zgornji del. Voda je za jezero zelo bistra, vidljivost pa je lahko do 20 m, vendar je nekaj manj kot polovica te številke pogostejša in je v blatnih zalivih pod 3 m. Vendar pa je v deževnem obdobju od januarja do marca voda bolj kalna zaradi blatnih rečnih dotokov. Evropska kolonizacija Portugalski trgovec Candido José da Costa Cardoso je bil prvi Evropejec, ki je jezero obiskal leta 1846. David Livingstone je jezero dosegel leta 1859 in ga poimenoval Jezero Njasa. Imenoval ga je tudi z dvema vzdevkoma: Jezero zvezd in Jezero neviht. Vzdevek Jezero zvezd je dobil, ko je Livingstone opazil luči ribičev v čolnih, ki so od daleč spominjale na zvezde na nebu. Kasneje, ko je doživel nepredvidljive in izjemno silovite nevihte, ki divjajo po tem območju, ga je poimenoval tudi Jezero neviht. 16. avgusta 1914 je bilo Malavijsko jezero prizorišče kratke pomorske bitke med prvo svetovno vojno. Britanska topovnjača SS Gwendolen, ki ji je poveljeval kapitan Rhoades, je od visokega poveljstva Britanskega imperija prejela ukaz, naj »potopi, zažge ali uniči« edino topovnjačo Nemškega imperija na jezeru, Hermann von Wissmann, ki ji je poveljeval kapitan Berndt. Rhoadesova posadka je našla Hermanna von Wissmanna v zalivu blizu Sphinxhavna v nemških vzhodnoafriških teritorialnih vodah. Gwendolen je onesposobila nemško ladjo z enim samim topovskim strelom z razdalje približno 1800 metrov. Ta kratki spopad je angleški The Times pozdravil kot prvo pomorsko zmago Britanskega imperija v prvi svetovni vojni. Meje Spor med Tanzanijo in Malavijem Razdelitev površine jezera med Malavijem in Tanzanijo je predmet spora. Tanzanija trdi, da mednarodna meja poteka po sredini jezera. Po drugi strani pa Malavi zahteva celotno površino tega jezera, ki ni v Mozambiku, vključno z vodami, ki so ob obali Tanzanije. Malavi trenutno upravlja te vode. Obe strani se sklicujeta na Heligolandsko pogodbo iz leta 1890 med Združenim kraljestvom in Nemčijo glede meje. Do spora v tem sporu je prišlo, ko je britanska kolonialna vlada, takoj po zavzetju Tanganjike od Nemčije, vse vode jezera postavila pod eno samo jurisdikcijo in sicer nad ozemljem Njasalanda, brez ločene uprave za tanganjiški del površine. Kasneje v kolonialnih časih sta bili ustanovljeni dve jurisdikciji. Spor je dosegel vrhunec leta 1967, ko je Tanzanija uradno protestirala proti Malaviju; vendar ni bilo nič rešeno. Občasno je prišlo do izbruhov konfliktov v 1990-ih in v 21. stoletju. Leta 2012 je malavijska pobuda za raziskovanje nafte to vprašanje postavila v ospredje, Tanzanija pa je zahtevala, da se raziskovanje ustavi, dokler se spor ne reši. Meja med Malavijem in Mozambikom Leta 1954 sta Britanci in Portugalci podpisali sporazum, s katerim sta sredino jezera določili za svojo mejo, z izjemo otoka Chizumulu in otoka Likoma, ki so ju obdržali Britanci in sta zdaj del Malavija. Promet Ladja Chauncy Maples je začela pluti na jezeru leta 1901 kot SS Chauncy Maples: plavajoča klinika in cerkev za univerzitetno misijo v Srednji Afriki. Kasneje je služila kot trajekt in jo trenutno prenavljajo v mobilno kliniko v zalivu Monkey Bay. Prenova naj bi bila končana v prvi polovici leta 2014, vendar je bila ustavljena leta 2017. MV Mpasa je začel obratovati leta 1935. Trajekt MV Ilala je začel obratovati leta 1951. V zadnjih letih je bil pogosto izven obratovanja, ko pa je obratoval, je vozil med Monkey Bayom na južnem koncu jezera in Karongo na severnem koncu ter občasno do regije Iringa v Tanzaniji. Trajekt MV Mtendere je začel obratovati leta 1980. Do leta 1982 je vsako leto prevažal 100.000 potnikov, vendar je bil od leta 2014 izven obratovanja. Običajno služi južnemu delu jezera, če pa je bila Ilala izven obratovanja, je obratovala na poti do Karonge. Tanzanijski trajekt MV Songea je bil zgrajen leta 1988. Njegov upravljavec je bil Tanzanijska železniška korporacija Marine Division do leta 1997, ko je postal Marine Services Company Limited. Songea tedensko pluje med Liulijem in zalivom Nkhata prek zaliva Itungi in zaliv Mbamba. Najhujša nesreča na jezeru je bila potopitev ladje MV Vipya leta 1946, v kateri je umrlo 145 ljudi. Živalstvo Divje živali, ki jih najdemo v Malavijskem jezeru in okolici, so nilski krokodil, veliki povodni konj, opice in znatna populacija afriških jezercev, ki se hranijo z ribami iz jezera. Ribe Ribolov Jezero že tisočletja predstavlja pomemben vir hrane za prebivalce obal, saj so njegove vode bogate z ribami. Med najbolj priljubljenimi so štiri vrste chambo, ki jih sestavljajo štiri vrste iz podrodu Nyasalapia (Oreochromis karongae, Oreochromis lidole, Oreochromis saka in Oreochromis squamipinnis), ter tesno sorodni Oreochromis shiranus. Druge vrste, ki podpirajo pomemben ribolov, vključujejo jezersko malavijsko sardelo (Engraulicypris sardella) in velikega soma kampango (Bagrus meridionalis). Večina ribolova zagotavlja hrano za naraščajočo človeško populacijo v bližini jezera, nekatere pa se iz Malavija tudi izvažajo. Divjo populacijo rib vse bolj ogroža prelov in onesnaževanje vode. Padec gladine jezera predstavlja še eno grožnjo in domneva se, da ga povzroča črpanje vode zaradi naraščajoče človeške populacije, podnebnih sprememb in krčenja gozdov. Čambo in kampango sta bila še posebej prelovljena (kampango se je od leta 2006 do 2016 zmanjšal za približno 90 %, O. karongae in O. squamipinnis za približno 94 %, O. lidole pa je morda že izumrl) in sta zdaj resno ogrožena. IUCN priznava 117 vrst malavijskih ciklidov kot ogroženih; Nekateri od teh imajo majhna območja razširjenosti in so lahko omejeni na skalnate obale, dolge le nekaj sto metrov. Ostrižniki Malavijsko jezero je znano kot mesto evolucijskega sevanja med več skupinami živali, predvsem med ribami ostrižniki. V Malavijskem jezeru je vsaj 700 vrst ostrižnikov, nekateri pa ocenjujejo, da je dejansko število kar 1000 vrst. Dejansko število je označeno z nekaj negotovosti zaradi številnih neopisanih vrst in izjemnih razlik med nekaterimi vrstami, zaradi česar je naloga njihove razmejitve zelo zapletena. Razen štirih vrst (Astatotilapia calliptera, Coptodon rendalli, Oreochromis shiranus in Serranochromis robustus) so vse vrste v jezeru endemične za malavijski sistem, ki vključuje tudi bližnje manjše jezero Malombe in zgornji tok reke Shire. Številne od teh so postale priljubljene med lastniki akvarijev zaradi svojih živahnih barv. Poustvarjanje biotopa Malavijskega jezera za gostovanje ciklidov je postalo precej priljubljeno v akvarijskem hobiju. Večina malavijskih ciklidov je v relativno plitvih obalnih vodah, vendar je bil Diplotaxodon zabeležen do globin 200–220 m, nekaj pa jih je znanih tudi iz pelagičnih voda (zlasti Diplotaxodon, Rhamphochromis in Copadichromis quadrimaculatus). Ostrižniki jezera so razdeljeni v dve skupini, velika večina vrst pa so Haplochromis. Sestrska vrsta malavijskih haplokrominov je Astatotilapia sp. Ruaha (trenutno neopisana vrsta iz reke Velika Ruaha), ki sta se ločili pred 2,13 in 6,76 milijona let (milijonov let). Najzgodnejša divergenca znotraj malavijskih haplokrominov se je zgodila med 1,20 in 4,06 milijona let, vendar je večina radiacij v tej skupini veliko mlajših; v skrajnih primerih so se vrste morda razšle le pred nekaj sto leti. Malavijski haplokromini so ribe, ki ležejo na ustih, sicer pa se zelo razlikujejo po splošnem vedenju in ekologiji.[10] Znotraj malavijskih haplokrominov obstajata dve glavni skupini, hap in mbuna. Hapske ribe (prej so bile vključene v Haplochromis) lahko nadalje razdelimo v tri podskupine: relativno velike, pogosto več kot 20 cm dolge in agresivne ribojedce, ki se v iskanju plena potikajo po različnih habitatih, odprtovodne (čeprav pogosto nedaleč od peska ali skal) utake, ki se v jatah hranijo z zooplanktonom in so običajno srednje velikosti, in končno podskupino "nenormalnih" vrst, ki jih v bistvu definira, da se ne ujemajo jasno z drugimi podskupinami. Odrasli samci hapskih rib imajo običajno svetle barve, medtem ko mladiči obeh spolov in odrasle samice običajno kažejo srebrno ali sivo obarvanost z včasih nepravilnimi črnimi črtami ali drugimi oznakami. Druga glavna skupina haplokrominov so mbune, ime, ki se uporablja tako lokalno kot v ljudskem jeziku, kar v jeziku tonga pomeni "skalna riba". Najdemo jih na skalnih izdankih, so teritorialno agresivne (čeprav jih pogosto najdemo v velikih gostotah) in se pogosto specializirajo za hranjenje na prostem. Vrste mbuna so običajno relativno majhne, ​​večinoma manjše od 13 cm, pogosto pa sta oba spola živo obarvana, pri čemer imajo samci na analni plavuti jajčaste rumene lise (značilnost, ki je še posebej razširjena pri mbunah, vendar ni izključna za to skupino). Druga skupina, tilapija, obsega le šest vrst v dveh rodovih: rdečeprsa tilapija (Coptodon rendalli), razširjena afriška vrsta, je edini ciklid, ki se drsti v substratu v jezeru. Ta veliki ciklid se prehranjuje predvsem z makrofiti. Preostalih je pet vrst Oreochromis, ki se drstijo v ustih; štirje čambi iz podrodu Nyasalapia (O. karongae, O. lidole, O. saka in O. squamipinnis), ki so endemični za sistem Malavijskega jezera, ter tesno sorodni O. shiranus, ki ga najdemo tudi v jezeru Čilva. Malavijski oreokromi se prehranjujejo predvsem s fitoplanktonom, dosežejo dolžino do 26–42 cm (10–17 palcev), odvisno od vrste, in so večinoma črni ali srebrno-sivi z relativno nejasnimi temnimi črtami. Samci čamba imajo pri razmnoževanju edinstvene genitalne rese, ki pomagajo pri oploditvi jajčec na način, primerljiv s pikami na jajčecih na analni plavuti haplokrominov. Neciklidi Velika večina vrst rib v jezeru so ciklidi. Med avtohtonimi ribami, ki niso ciklidi, je več vrst ciprinidov (rodov Barbus, Labeo in Opsaridium ter malavijska sardela Engraulicypris sardella), somov, ki dihajo na zrak (Bathyclarias in Clarias ter kampango Bagrus meridionalis), somov mokokidov (Chiloglanis in Synodontis njassae), bodičasta jegulja Mastacembelus, mormiridi (Marcusenius, Mormyrops in Petrocephalus), afriška tetra Brycinus imberi, poeciliid Aplocheilichthys johnstoni, pegasta jegulja (Nothobranchius orthonotus) in lisasta jegulja (Anguilla nebulosa). Na ravni rodu je večina teh razširjenih v Afriki, vendar je Bathyclarias v celoti omejena na jezero. Nevretenčarji Mehkužci V Malavijskem jezeru živi 28 vrst sladkovodnih polžev (vključno s 16 endemičnimi vrstami) in 9 školjk (2 endemična, Aspatharia subreniformis in unionid Nyassunio nyassaensis). Endemični sladkovodni polži so vsi člani rodov Bellamya, Bulinus, Gabbiella, Lanistes in Melanoides. V jezeru živi skupno štiri vrste polžev iz rodu Bulinus, ki je znan vmesni gostitelj shistosomoze. Raziskava v Monkey Bayu leta 1964 je v jezeru odkrila dve endemični vrsti polžev iz rodu (B. nyassanus in B. succinoides), v lagunah, ločenih od njega, pa dve neendemični vrsti (B. globosus in B. forskalli). Slednje vrste so znani vmesni gostitelji bilharzije, ličinke parazita pa so bile odkrite v vodi, ki jih je vsebovala, vendar C. Wright iz Britanskega muzeja naravne zgodovine v poskusih ni mogel okužiti obeh vrst, endemičnih za jezero, s paraziti. Terenski delavci, ki so preživeli veliko ur na in v jezeru, v samem jezeru niso našli ne B. globosus ne B. forskalli. V zadnjem času je bolezen postala problem v samem jezeru, saj je endemični B. nyassanus postal vmesni gostitelj. Ta sprememba, ki so jo prvič opazili sredi 1980-ih, je verjetno povezana z upadom števila ciklidov, ki se prehranjujejo s polži (na primer Trematocaranus placodon), zaradi prelova in/ali novega seva parazita shistosomoze. Raki Za razliko od Tanganjiškega jezera s številnimi endemičnimi sladkovodnimi raki in kozicami je v Malavijskem jezeru malo takšnih vrst. Malavijski modri rak, Potamonautes lirrangensis (sin. P. orbitospinus), je edini rak v jezeru in ni endemičen. Atiidna kozica Caridina malawensis je endemična za jezero, vendar je slabo znana in so jo v preteklosti zamenjevali s C. nilotica, ki je v jezeru ni. Pelagične zooplanktonske vrste vključujejo dva kladocera (Diaphanosoma excisum in Bosmina longirostris), tri kopepode (Tropodiaptomus cunningtoni, Thermocyclops neglectus in Mesocyclops aequatorialis) in več ostrakodov (vključno z opisanimi in neopisanimi vrstami). Jezerske muhe Malavijsko jezero je znano po ogromnih rojih drobnih, neškodljivih jezerskih muh, Chaoborus edulis. Te roje, ki se običajno pojavljajo daleč nad vodo, lahko zamenjamo za oblake dima in jih je opazil tudi David Livingstone, ko je obiskal jezero. Vodne ličinke se hranijo z zooplanktonom, dan preživijo na dnu in noč v zgornjih plasteh vode. Ko se zabubijo, priplavajo na površje in se spremenijo v odrasle muhe. Odrasle muhe so zelo kratkožive in roji, ki so lahko visoki več sto metrov in imajo pogosto spiralno obliko, so del njihovega paritvenega vedenja. Jajčeca odložijo na gladino vode, odrasle muhe pa poginejo. Ličinke so pomemben vir hrane za ribe, odrasle muhe pa so pomembne tako za ptice kot za lokalno prebivalstvo, ki jih nabirajo za pripravo kungu kolačkov/burgerjev, lokalne specialitete z zelo visoko vsebnostjo beljakovin. Puščanje v rudniku leta 2015 Januarja 2015 se je v rudniku urana v lasti podjetja Paladin Energy v severnem Malaviju po močnem deževju zrušil rezervoar za nadzor usedlin. Razkrilo se je, da je v lokalni potok izteklo približno 50 litrov neradioaktivnega materiala. Kljub poročilom v lokalnih medijih o radioaktivni kontaminaciji je vlada izvedla neodvisne znanstvene teste lokalnega rečnega sistema in ugotovila, da ni vpliva na okolje. Plavanje 25 km samostojno plavanje čez Malavijsko jezero med rtom Ngomba in zalivom Senga je petkrat uspelo 16 plavalcem. 1992: Lewis Pugh 9 ur 52 minut (VB/Južna Afrika) in Otto Thanning (Južna Afrika) 10 ur 5 minut 2010: Abigail Brown (VB) 9 ur 45 minut 2013: Milko van Gool (Nizozemska) 8 ur 46 minut in Kaitlin Harthoorn (ZDA) 9 ur 17 minut 2016: (trenutni rekord) Jean Craven (Južna Afrika), Robert Dunford (Kenija), Michiel Le Roux (Južna Afrika), Samantha Whelpton (Južna Afrika), Greig Bannatyne (Južna Afrika), Haydn Von Maltitz (Južna Afrika), Douglas Livingstone-Blevins (Južna Afrika) 7 ur 53 minut 2019: Chris Stapley (Esvatini) in Jay Azran (Južna Afrika) 8 ur in 40 minut, Andrew Stevens (Avstralija) 10 ur in 50 minut in Ruth Azran (Južna Afrika) 11 ur in 8 minut. Istega leta je Martin Hobbs (Južna Afrika) postal prvi človek, ki je preplaval celotno dolžino jezera Malavi (54 dni), in postavil svetovni rekord za najdaljše samostojno plavanje v jezeru. Sklici Zunanje povezave Predstavnosti o temi Malavi v Wikimedijini zbirki