NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Monumento a Miguel de Cervantes

Monumento a Miguel de Cervantes ("Monument till Miguel de Cervantes") står vid Plaza de España, i den spanska huvudstaden Madrid. Inför att det gått 300 år sedan Miguel Cervantes död 1916, utlystes 1915 en nationell tävling för att resa ett monument på det nyligen anlagda Plaza de España. Det vinnande projektet var det som hade lämnats in av arkitekten Rafael Martínez Zapatero och skulptören Lorenzo Coullaut Valera. 1920 bildades en kommitté för att i alla spansktalande länder samla in medel för resandet av minnesmärket. Arbetena påbörjades inte förrän 1925, då i samarbete med arkitekten Pedro Muguruza, som gjorde några modifikationer, avlägsnade ornamenteringen, balustraden och en segerängel som krönte monumentet i dess första version. Trots att det inte var helt färdigställt, invigdes det den 13 oktober 1929. Gestalterna som förärats monumentet är Cervantes, sittande vid foten av en piedestal, med bronsstatyer av Don Quijote på sin häst Rosinante och Sancho Panza sittande på sin åsna, vid basen av monumentet. Monumentet kröns av en jordglob med de fem kontinenterna, en allegorisk framställning över det spanska språkets spridning över hela världen. Bland andra skulpturer finns Verkligheten och Fiktionen. På baksidan av monumentet står Isabella av Portugal. Vatten rinner fram över sköldarna (som blivit mycket nötta) på alla de länder där man använder Cervantes språk. Där finns också en amerinder enligt Alonso de Ercillas tradition och hans La Araucana och Perseo, som representerar den klassiska lyriken. Under 1930-talet stoppades färdigställandet av monumentet och blev inte slutfört förrän på 1950-talet, då den segrande skulptörens son, Federico Coullaut-Valera, kompletterade monumentet med figurerna Dulcinea och Aldonza Lorenzo, och senare (1960), grupperna Rinconete y Cortadillo och La Gitanilla. Källor Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från spanskspråkiga Wikipedia, Monumento a Miguel de Cervantes, 15 april 2012. Noter Bibliografi Mora Carbonell, Vicente (1980). Plaza de España. Madrid. Tomo V. Madrid: Espasa Calpe. ISBN 84-239-5375-0 VV.AA. (1991). Crónica de Madrid. Madrid: Diario 16. ISBN 84-01-37416-2 Externa länkar
Пам'ятник Мігелю де Сервантесу (Мадрид)

Пам'ятник Мігелю де Сервантесу розташований на Площі Іспанії в районі Королівського палацу в Мадриді, Іспанія. Історія виникнення У 1915 році, напередодні трьохсотої річниці смерті Сервантеса, був оголошений національний конкурс на створення пам'ятника великому письменнику. Скульптура була покликана прикрасити собою нещодавно створену Площу Іспанії. Проект, який переміг, був представлений архітектором Рафаелем Мартінесом Сапатерою та скульптором Лоренцо Кулло-Валера. У 1920 році був створений комітет зі збору коштів на зведення пам'ятника по всім іспаномовним країнам. До 1925 року роботи по зведенню монументу не починалися. У позначеному році до роботи над пам'ятником був також залучений архітектор Педро Мугуруса, який трохи спростив зовнішній вигляд статуї, зробив скромнішою прикрасу балюстради та позбувся фігури богині Вікторії, яка вінчає вершину за первісним планом. Хоч роботи і не були закінчені, пам'ятник був відкритий 13 жовтня 1929 року. Зовнішній вигляд Складна композиція пам'ятника включає фігуру Сервантеса, який сидить біля основи стели, та двох бронзових статуй його найвідоміших персонажів: Дон Кіхота Ламанчського та Санчо Панси, які сидять, відповідно, на старій шкапі та віслюку. Вершину стели прикрашає собою глобус з п'ятьма континентами, як алегорія розповсюдження іспанської мови по всьому світу. Серед інших, помітні статуї Реальності та Вигадки. З іншої сторони колони розташована статуя королеви Ізабелли Португальської та водограй (вкрай старий в теперішній час), прикрашений гербами країн, які використовують мову Сервантеса. Крім того, композиція пам'ятника включає індіанця, подібного описаним Алонсо де Ерсілья-і-Суньіга у поемі Араукана та Персея, який символізує класичну лірику. Протягом 30-х років XX століття робота над пам'ятником практично не велася. Лише у 1950-ті роки закінчити почате батьком вдалося сину Лоренцо Кулло-Валера Федеріко Кулло-Валера. Він додав фігури Дульсінеї та, пізніше, у 1960-ті, групу «Рінконете та Кортадільйо». Примітки Література Mora Carbonell, Vicente (1980). Plaza de España. Madrid. Tomo V. Madrid: Espasa Calpe. ISBN 84-239-5375-0. VV.AA. (1991). Crónica de Madrid. Madrid: Diario 16. ISBN 84-01-37416-2.
Casa de la Panadería

Die Casa de la Panadería ist das markanteste Gebäude an der Nordseite der Plaza Mayor in Madrid. Die Mitte der Südseite wird hingegen markiert von der architektonisch nahezu gleichgestalteten, jedoch etwas später gebauten und nicht bemalten Casa de la Carnicería. Geschichte Der exakte Baubeginn ist umstritten (eventuell bereits 1590); das Jahr der Fertigstellung ist dagegen auf einer Plakette vermerkt (1619). Eine zweite Plakette erwähnt einen Brand im Jahre 1672, dessen immense Schäden jedoch innerhalb von 17 Monaten behoben waren, so dass für das Ende der Restaurierungsmaßnahme das Jahr 1674 anzunehmen ist. Im Rahmen der Restaurierung wurde die Fassade mit Fresken bemalt, die im Jahre 1914 erneuert wurden; in den Jahren 1988–1992 wurden diese mit mythologischen Figuren (Kybele, Proserpina, Bacchus etc.) übermalt, die entfernt mit der Stadtgeschichte Madrids in Verbindung stehen. Funktion Ursprünglich beherbergte das Erdgeschoss des Gebäudes die wichtigste Bäckerei des alten Madrid; aufgrund der davon ausgehenden hohen Brandgefahr wurden die Räume später als öffentliche (Eich-)Waage genutzt, wo auch Längenmaße miteinander verglichen werden konnten. Im 18. und 19. Jahrhundert wurde hier zunächst die Real Academia de Bellas Artes de San Fernando untergebracht, später dann die Real Academia de la Historia. Ende des 19. Jahrhunderts übernahm der Bau Teile des Stadtarchivs. Mittlerweile dient das Gebäude dem spanischen Tourismusverband; im Erdgeschoss befindet sich ein Informationsbüro. Architektur Als ausführender Architekt der Plaza Mayor und der Casa de la Panadería wird Juan Gómez de Mora genannt, der nach dem Tod seines berühmten Onkels Francisco de Mora (1610) die Arbeiten übernahm. Die viergeschossige Architektur mit ihren Ecktürmchen orientiert sich am Alcázar von Toledo, der jedoch – als Einzelbau und aufgrund seiner exponierten Lage – deutlich majestätischer erscheint. Anders als bei den benachbarten Häusern finden sich im Erdgeschoss Bogenarkaden. Die darüberliegenden Fenster sind aufwendig gerahmt und haben an ihrem Sturz ein Dekor aus hängenden Girlanden (Festons), das wahrscheinlich im Rahmen der Restaurierung (1672–74) hinzugefügt wurde, denn die ursprüngliche Architektur dürfte eher streng gewesen sein und stärker in der ornamentlosen Tradition des Herrera-Stils gestanden haben. Über der mittleren Arkade prangt ein aufwändiges barockes Wappen aus der Zeit Karls II. (reg. 1665–1700), das auf zwei liegenden Löwen aufruht, die ihre Pranken auf (Erd-)Kugeln gelegt haben. Im oberen linken Feld findet sich das Wappen von Kastilien (Burg) und León (Löwe); rechts daneben die Wappen von Aragón (senkrechte Streifen) und Sizilien (senkrechte Streifen und Adler). Unten links erscheinen die schrägen Streifen von Burgund und die waagerechten von Brabant, daneben die Wappen von Flandern und Tirol. Das Ganze ist gerahmt von der Ordenskette des Ordens vom Goldenen Vlies; das Widderfell befindet sich genau zwischen den beiden Löwen. Weblinks
Casa de la Panadería

La Casa de la Panadería è un palazzo a situato sul lato nord di Plaza Mayor a Madrid in Spagna. Storia La Casa de la Panadería fu eretta durante la costruzione di Plaza Mayor. Juan Gómez de Mora fu incaricato della sua costruzione, che fu completata nel 1619. Dopo il secondo incendio che coinvolse la piazza nel 1672, l'edificio fu ricostruito in diciassette mesi da Tomás Román, che incaricò i Pittori Claudio Coello e José Jiménez Donoso di decorare la facciata e l'interno dell'edificio. Dopo il terzo incendio che distrusse la piazza nel 1790, la Casa de la Panadería venne ricostruita da Juan de Villanueva. Da allora la Casa de la Panadería subì diverse ristrutturazioni e rifacimenti, in particolare quella realizzata da Joaquín María de la Vega nel 1880. Utilizzo Dopo la sua costruzione, i piani inferiori ospitarono la panetteria principale della città. Dal 1732 in poi, fu utilizzato per accogliere gli uffici del Peso Real e il Fiel Contraste. Tra il 1745 e il 1774 fu usata come sede della Real Academia de Bellas Artes de San Fernando e dal 1774 al 1871 come sede della Real Academia de la Historia. Alla fine del XIX secolo, il consiglio comunale di Madrid acquisì l'edificio, convertendolo nella seconda Casa Consistorial de la Villa. Successivamente divenne sede della Biblioteca e degli Archivi Comunali. In seguito, ospitò vari uffici municipali e istituzionali come il Centro Cultural Mesonero Romanos. Oggi i suoi locali sono occupati dall'Ente per il turismo di Madrid e il piano terra ospita il Centro turistico di Madrid. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Casa de la Panadería Collegamenti esterni https://www.esmadrid.com/it/informazioni-turistiche/casa-panaderia https://www.madrid.es/portales/munimadrid/es/Inicio/El-Ayuntamiento/Centro/Direcciones-y-telefonos/Casa-de-La-Panaderia/?vgnextfmt=default&vgnextoid=944de35bba51c010VgnVCM2000000c205a0aRCRD&vgnextchannel=cac1d47ffee28010VgnVCM100000dc0ca8c0RCRD
Casa de la Panadería

A Casa de la Panadería foi erguida durante a construção da Plaza Mayor, tendo sido encarregado da sua construção, que terminou em 1919, Juan Gómez de Mora. Depois do incêndio da Plaza Mayor em 1670, esta casa foi reconstruída por Tomás Román, tendo ficado encarregues da decoração interior e dos frescos da fachada os pintores Claudio Coello e José Jiménez Donoso. A Casa de la Panadería escapou ao terceiro incêndio sofrido pela Plaza Mayor em 1790 e Juan de Villanueva baseou-se nesta casa para a reconstrução da praça. Sofreu desde essa altura diversas remodelações, sendo de destacar a efectuada em 1880 por Joaquín María de la Vega. Em 1988, foi lançado um concurso para recuperar as pinturas da fachada desta casa. A esse concurso concorreram os artistas Guillermo Pérez Villalta, Sigfrido Martín Begué e Carlos Franco. Foi este último que, tendo ganho o concurso com um projecto baseado em personagens mitológicas como Cíbele, Proserpina, Baco, Cupido e outras inventadas pelo artista, foi encarregue de pintar os frescos, obra que terminou em 1992.
Посольство России в Испании

Посо́льство Росси́йской Федера́ции в Короле́встве Испа́ния (исп. Embajada de la Federación de Rusia en el Reino de España) — дипломатическое представительство Российской Федерации в Королевстве Испания, расположенное в столице государства — Мадриде. История Дипломатические отношения между СССР и Испанией были установлены 28 июля 1933 года и прекращены в марте 1939 года в связи с гражданской войной в Испании и приходом к власти Франко. Восстановлены дипломатические отношения были 9 февраля 1977 г. 27 декабря 1991 года Испания официально заявила о признании России в качестве государства-преемника СССР. В феврале 2007 г. Российская Федерация и Королевство Испания торжественно отметили 30-летнюю годовщину восстановления дипломатических отношений между двумя странами. Практически за всю историю дипломатических отношений между двумя странами, с начала XVIII века, когда дипотношения между двумя странами приняли постоянный характер, и вплоть до самого конца XX века российские миссии, представительства и посольства не имели в Испании собственного здания, а пользовались арендуемыми помещениями. Лишь после 1977 года, когда были восстановлены прерванные почти на 40 лет дипломатические отношения, вопрос о возведении постоянного здания для посольства СССР начал решаться. С некоторыми трудностями в конце концов для строительства посольства практически в центре города была выкуплена земля общей площадью 1.35 га. По личному решению Министра иностранных дел СССР А. А. Громыко проектирование здания посольства было поручено известному художнику Илье Глазунову и архитектору Александру Поликарпову. После согласования проекта посольства с властями Мадрида и некоторыми трудностями, связанными со строительством, комплекс зданий белого цвета общей площадью 3538,9 м² в центре Мадрида был построен к 1991 году, стал последним дипломатическим представительством, построенным СССР, и первым посольством независимой России. Строительство комплекса велось с 1985 по 1991 годы. На участке построены административный, представительский и жилые корпуса, составляющие единое здание, и отдельно стоящее здание Консульского отдела. На территории посольства также расположены бассейн, спортивная и детская площадки, стоянка для автомобилей. Представительский корпус выходит фасадом на улицу Веласкес. В нём расположены зал приёмов, банкетный и музыкальный залы, «московская» и «петербургская» гостиные, кинозал. Комплекс посольства представляет собой одно из самых больших посольских зданий в Европе. Интерьеры представительского корпуса Посольства украшают 8 росписей, составляющих единый художественный цикл «История Московского Кремля». Над фресками работали Илья Глазунов вместе с группой художников-учеников. Примечания Ссылки Посольство Российской Федерации в Королевстве Испания. Официальный сайт См. также Список послов России и СССР в Испании Российско-испанские отношения
Basílica Pontificia de San Miguel

Die Basílica Pontificia de San Miguel, deutsch Päpstliche Basilika St. Michael, ist eine barocke römisch-katholische Kirche in Madrid, seit 1930 mit dem Status einer Basilica minor. Sie liegt gegenüber dem Palast des Erzbischofs von Madrid und ist zugleich die Kirche des Apostolischen Nuntius in Spanien. Die Kirche wurde zwischen 1739 und 1745 auf dem Grundstück der vormaligen Kirche St. Justus und Pastor errichtet, die 1690 abgebrannt war. Sie hat bei einer Breite von 27 m eine Länge von 50 m. Die Kirche wurde im Auftrag des Erzbischofs von Toledo, Kardinal Luis de Borbón y Farnesio Graf von Chinchón, gebaut. Die Baupläne stammen von Santiago Bonavia, die Fertigstellung erfolgte durch Vigilio Rabaglio to Gandria. Der allegorische Fassadenschmuck stellt Glauben, Hoffnung, Liebe und Stärke dar und wurde durch Roberto Michel und Nicolás Caresana geschaffen. Das Patrozinium des Erzengels Michael erhielt sie von der unter der napoleonischen Besetzung abgerissenen Kirche San Miguel de los Octoes. Die Basilika ist als Bien de Interés Cultural geschützt. Seit 1959 wird sie von Priestern des Opus Dei betreut. Weblinks Internetseite der Kirchengemeinde Einzelnachweise
Basílica pontificia de San Miguel

The Pontifical Basilica of Saint Michael (Spanish: Basílica Pontificia de San Miguel) is a Baroque-style Catholic church and minor basilica in central Madrid, Spain. It is located in San Justo Street, adjacent to the Archbishop's Palace. It is the church of the Apostolic Nunciature to the Kingdom of Spain of the Holy See and is now administered by the priests of Opus Dei. Pope Pius XI raised the shrine to the status of Minor Basilica via his decree Matritensi in Civitate on 15 September 1930. The decree was signed and notarized by Cardinal Eugenio Pacelli. History Construction began in 1739, on the site of the parish church of Saints Justus and Pastor. The work was commissioned by Cardinal Infante Luis of Chinchón, Archbishop of Toledo, who subsidized construction with 1,421,000 reales. Construction was completed in 1745. After the Napoleonic invasion, the church added the advocacy of Saint Michael (San Miguel), when the nearby parish church of San Miguel de los Octoes was torn down. The original plans have been attributed to Santiago Bonavía, with perhaps an earlier contribution of Teodoro Ardemans. It was completed by Vigilio Rabaglio to Gandria. On the facade, the allegorical statues of charity, faith, hope, and fortitude were sculpted by Roberto Michel and Nicolás Caresana. A panel by Caresana, on the facade depicts the martyrdom of Santos Justo y Pastor. The cupola is decorated with frescos (1745), by Bartolomé Rusca, depicting the apotheosis of Santos Justo y Pastor. Interior Among the wood sculptures housed in the interior is the "Cristo de la Fe y del Perdón", by Luis Salvador Carmona. Burials The Italian composer Luigi Boccherini, who died in Madrid, was buried here until 1927, when Benito Mussolini repatriated the remains to the church of San Francesco in his native town Lucca. Gallery See also Catholic Church in Spain List of oldest church buildings References External links Official website of the Pontifical Basilica of St. Michael Archived 2020-11-04 at the Wayback Machine
Basilique Saint-Michel de Madrid

La basilique pontificale Saint-Michel (en espagnol : Basílica Pontificia de San Miguel) est une église catholique de style baroque et une basilique mineure au centre de Madrid en Espagne. Elle se situe dans la rue San Justo. Elle est administrée maintenant par les prêtres de l’Opus Dei. Elle abrite les tombeaux de Louis d'Orléans, comte de Charny et de son fils Manuel d'Orléans. Références Liens externes (es) Site officiel Ressources relatives à l'architecture : Colegio Oficial de Arquitectos de Madrid Structurae Ressource relative à la religion : GCatholic.org Ressource relative à la musique : MusicBrainz Biens d’intérêt culturel en Espagne Portail du catholicisme Portail de Madrid et de sa communauté Portail de l’architecture et de l’urbanisme
Basílica Pontifícia de San Miguel

A Basílica Pontifícia de San Miguel está localizado na Calle San Justo, em Madrid ( Espanha ), ao lado do Palácio do Arcebispo, no coração da área conhecida como Madrid de los Austrias. Apesar de seu tamanho pequeno, é um dos edifícios arquitetônicos mais importantes do barroco espanhol, pela forma convexa única de sua fachada e de sua planta original, incomuns no país. O templo, cuja construção foi iniciada no ano de 1739, tem uma notável influência italiana. A basílica foi declarada Monumento Histórico Artístico Nacional a 28 de novembro de 1984, de acordo com o Real Decreto. História A Basílica de San Miguel está alojada no local da antiga paróquia de São Justo e Pastor, mártires cristãos que, segundo a tradição, morreram em Alcala de Henares. Pouco se sabe hoje em dia sobre esta igreja desaparecida, que foi uma das mais antigas da cidade. Sua construção data de antes do século XIII. Esta antiga igreja sofreu um incêndio em 1690 e foi completamente destruída. Em 1739 o trabalho de construção da atual igreja começou a pedido do Cardeal Infante Luis Antonio de Bourbon e Farnesio, Arcebispo de Toledo, que pagou pela sua execução. Em 1745 o edifício foi concluído. O compositor de origem italiana Luigi Boccherini ( 1743 - 1805 ), morto em Madrid, foi sepultado nesta Basílica, até que, em 1927, Benito Mussolini ordenou que seus restos mortais fossem transferidos para Lucca ( ​​Itália ), de onde o músico era natural. Ele foi enterrado na igreja de San Francisco, no panteão dos filhos ilustres da cidade toscana. Características arquitetônicas e patrimônio artístico O edifício tem forma de cruz latina. Especialmente notável é a fachada, em forma de cúpula, encimada por duas torres de influência oriental, e um frontão, também em curva. A fachada integra vários conjuntos escultóricos. Alegorias da Caridade, da fé, da esperança e da Fortaleza. A nave é coberta com uma abóbada rebaixada. As abóbadas da nave são decoradas com afrescos de Bartolomeo Rusca, feitos em 1745. Nas capelas laterais estão retábulos neoclássicos do final do século XVIII, reconstruídos no século XX. O presbitério é ocupado por uma grande tela dedicada a San Miguel, trabalho de Alejandro Ferrant datado de 1897. Dentre as esculturas mais notáveis ​​da igreja, está a imagem do Santo Cristo da Fé e perdão, do século XVIII, realizada pelo escultor Luis Salvador Carmona, que sai em procissão à cada Domingo de Ramos por Madrid. Referências
Сан-Мигель (Мадрид)

Базилика Святого Михаила (исп. Basílica Pontificia de San Miguel) — памятник зрелого стиля барокко в испанской столице Мадрид. Эта католическая церковь имеет статус малой базилики. Поскольку она непосредственно подчиняется папе римскому, то относится к папским базиликам. Строительство началось в 1739 году на месте приходской церкви святых Юстуса и Пастора. Строительство было завершено в 1745 году. На фасаде изображены аллегорические статуи Любви, Веры, Надежды и Силы работы скульпторов Роберто Мишеля и Николаса Карисана. Карисана на фасаде изобразил страдания раннехристианских мучеников Юстуса и Пастора. Бартоломео Руска в 1745 г. украсил купол фресковой живописью. Итальянский композитор Луиджи Боккерини, который умер в Мадриде, был похоронен в этой церкви. В 1927 г. Бенито Муссолини приказал перевезти его останки в церковь Сан-Франческо в городе Лукка. Ссылки Сайт храма (исп.) (фр.) (англ.) (итал.)
Базиліка Святого Михаїла (Мадрид)

Базиліка Святого Михаїла (ісп. Basílica Pontificia de San Miguel) — пам'ятка зрілого стилю бароко в іспанській столиці Мадрид. Ця католицька церква має статус малої базиліки. Оскільки вона безпосередньо підпорядковується Папі Римському, то відноситься до папських базилік. Будівництво почалося у 1739 році на місці парафіяльної церкви святих Юстуса і Пастора. Будівництво було завершено в 1745 році. На фасаді зображено алегоричні статуї Любові, Віри, Надії і Сили роботи скульпторів Роберто Мішеля і Ніколаса Карісана. Карісан на фасаді зобразив страждання ранньохристиянських мучеників Юстуса і Пастора. Бартоломео Руска 1745-го прикрасив купол фресковим живописом. Італійський композитор Луїджі Боккеріні, який помер у Мадриді, був похований у цій церкві. У 1927 Беніто Муссоліні наказав перевезти його останки до церкви Сан-Франческо в місті Лукка. Посилання Офіційний сайт [Архівовано 4 листопада 2020 у Wayback Machine.] (англ.) (італ.)
Embajada de Japón en España

La Embajada del Japón en España representa a la misión diplomática permanente del país de Asia Oriental en Madrid. Después de la transición española a la democracia de 1978, ambos países han sido gobernados por monarquías constitucionales. Históricamente el Imperio del Japón mantuvo su legación en Madrid hasta unos meses antes del final de la Segunda Guerra Mundial.​ Jefe de la misión El Embajador Extraordinario y Plenipotenciario del Japón en España, desde diciembre de 2022, es Takahiro Nakamae, quien anteriormente era el jefe de la misión diplomática en Argentina.​​ Referencias Véase también Relaciones España-Japón Embajada de España en Japón Enlaces externos Embajada del Japón en España embajada de Japón en España en X (antes Twitter) embajada de Japón en España en Facebook