Santa María la Antigua (Vicálvaro)

Santa María la Antigua és l'església parroquial del districte de Vicálvaro a Madrid. És al carrer Virgen de la Antigua, 9 al centre de Vicálvaro. El seu estil és barroc i fou construïda a principis del segle XVI. A la fi del segle XVI la seva estructura fou ampliada i no fou fins a principis del s. XVII quan se n'inicià la reforma. La parròquia és seu de la Germandat de Santa María de la Antigua (patrona de Vicálvaro) y del Carmen. El 2022 el Consell de Govern de la Comunitat de Madrid la declara bé d'interès cultural en la categoria de monument. La parròquia també compta amb un cementiri que duu el mateix nom, construït a principis del segle XIX al costat de l'ermita de la Soledad (s. XIX), un dels més antics del municipi de Madrid. Història L'església de Santa María la Antigua data la seva construcció de l'any 1593 i presta servei al barri de Vicálvaro (antigament amb estatus de municipi fins que fou annexat al de Madrid el 1951). És el monument historicoartístic amb més rellevància del districte i un dels edificis del s. XVI-XVII més visitats de Madrid capital. Es desconeix l'origen del nom, encara que inicialment la parròquia adoptà el nom de Santa María la Mayor; tres segles després la batejaren amb el nom que porta fins avui, Santa María la Antigua. En 1427 es té constància del primer document de la parròquia de Santa María la Antigua i no fou fins al 1592 quan Felip II n'ordena ampliar l'estructura. El 1602 es construeix el retaule de la parròquia i, posteriorment, el 1760 s'instal·la un orgue al cor, però amb l'arribada de la Guerra Civil, el 1936 l'església va ser saquejada per republicans i totes les imatges, obres d'art i retaules foren cremats al costat del cementiri. Els reixats que protegien les relíquies artístiques, així com les campanes de la pròpia església també van ser tirades. Un cop acabada la guerra l'església començà a restaurar-se en unes condicions escasses, però no va ser fins a finals de segle quan el rector Jesús Copa Mota no aconsegueix restaurar de bona manera la parròquia. El procés es va dur a terme des de 1992 fins a la seva jubilació en 2016 i va aconseguir construir un nou retaule (1995-2000) molt semblant al que hi havia al segle xx , igual que es va encarregar d'instal·lar un nou orgue (2013) com el que es va perdre amb els tumults guerracivilistes i sofrint la mateixa fi que el retaule. Una de les anècdotes que guarda l'església després de la guerra és que, a més dels saquejos produïts, una de les bombes llançades durant la guerra caigué a l'església, però no arribà a esclatar a detonar. Els habitants de Vicálvaro atribueixen aquest "miracle" a la devoció que tenen per la seva patrona, la Verge de la Antigua, qui va salvaguardar el seu temple i gràcies a ella continua estant en peus sense causar un mal major. Hi ha uns vuitanta llocs, entre Espanya i Amèrica, que porten el nom de Santa María la Antigua, així com una diòcesi i una universitat. A més, la Verge de la Antigua no respon a uns mateixos atributs, sinó que a cada lloc té una fesomia diferent, però la de Vicálvaro, concretament, és una imatge tallada en fusta estucada, còpia de la destruïda en 1936. La Verge porta al seu braç esquerre al Nen Jesús i a la seva mà dreta sosté una magrana. A més del cementiri parroquial Santa María la Antigua (segle xvii ), la parròquia va obrir en 1983 un centre de dia per a la tercera edat amb el nom del cardenal Tarancón, arquebisbe de Madrid des de 1971 fins a 1983. Exterior L'església parroquial de Vicálvaro té una gran amplitud i és d'estil barroc, està construïda amb maó castellà i compta amb tres naus: dos als extrems i la central, nau principal; totes elles separades per arcs de mig punt. A més, compta amb una torre de cinc cossos on hi ha el campanar de l'església. La seva construcció data de 1592, començant amb l'enderrocament de l'absis de l'antiga església que existia en 1427 i aixecant sobre ella una nova capella major. Aquesta construcció es pogué dur a terme gràcies a l'arquitecte Francisco de Mora. A la fi del segle XVI es manà acabar de remodelar l'obra de l'església sota les instruccions de Diego Sillero i Luís de Luzón, que rebutjaren la proposta del rector de voler ampliar la capacitat del temple amb obres menors. Amb l'arribada del segle xvi , Gaspar Ordóñez es feu càrrec de l'obra i proposa modificar la faiçó de la tribuna de l'església, convertint-la en volta en comptes de fusta que és com s'havia acordat inicialment. Cap al 1620 la façana de l'església i la torre encara no estaven acabades, per això s'aprecien dues fases constructives diferents en la façana. En ella s'empraren requadres de maçoneria entre verdugades de maó a la primera planta i a la segona només s'usà maó. Com a rematada final, la maçoneria fou substituïda per requadres enfonsats i pilastres sense capitell que es continuen al llarg de la torre. En deixar l'obra inacabada, es poden observar els buits que van deixar en la façana de les bastides. La torre estava prevista acabar-la amb el tradicional capitell de pissarra que ja s'havia utilitzat per a l'església del poble de Barajas. Interior La decoració de l'església també és barroca encara que el 1936 també es destruí l'interior. Després de diverses reformes, el 1990 l'Associació Vicus Albus promogueren la restauració de la parròquia, però no fou fins al 1996 quan es crea una plataforma Pro-retaule composta per diversos col·lectius que aconsegueixen construir un nou retaule semblant al que va haver-hi al seu moment. Aquest projecte tirà endavant en 1999 amb les mateixes característiques que el retaule anterior i d'estil barroc. Imatges i verges En la nau de l'evangeli, als seus peus hi ha la capella del Pilar amb una rèplica de La Verge del Pilar. Fou construïda en 1890 per la Comtessa de la Vega del Pozo qui residia al carrer que avui dia porta el mateix nom en Vicálvaro. La Verge de la Antigua (patrona de Vicálvaro) és el referent de tots els seus habitants i és una imatge tallada en fusta estucada, còpia de la destruïda en 1936. La Verge porta al seu braç esquerre al Nen Jesús i a la seva mà dreta sosté una magrana. Aquesta magrana simbolitza la comunitat on tots els grans units formen un mateix fruit simulant així a la comunitat cristiana, vivint amb goig la seva fe sota la protecció de la Mare de Déu i en comunió amb tota l'església. A més, diversos quadres i imatges de la vida catòlica es troben dins del temple, totes d'estil barroc. Destaca la figura de Jesucrist prostrat en un fèretre de cristall anunciant el dia de la seva mort. Retaule major El nou retaule, també d'estil barroc imitació del destruït en 1936, està situat en la capella Major de l'església i va ser construït gràcies a una associació Pro-retaule que es va instal·lar en dues fases: entre 1997 i 1998. Finalment, va ser beneït per l'Arquebisbe de Madrid, el cardenal Rouco Varela l'any 2000, acompanyat pel llavors alcalde de Madrid Álvarez del Manzano al costat d'altres autoritats autonòmiques i municipals. El retaule és de fusta daurada i policromada, compost per predel·la i distribuït en cinc carrers i en tres cossos, sent el superior inferior en amplària. Mostra columnes d'ordre corinti amb un fust helicoidal en el cos inferior i acanalats en els dos cossos restants. Les pintures no tenen un ordre compositiu especial i, a causa de la seva destrucció durant la Guerra Civil, són còpies de les obres passades dels segles segle xvi i segle xvii, igual que les escultures dels quatre evangelistes. Orgue El 2013 s'estrena un orgue de 1.386 tubs semblant al que hi havia al 1936, de factura alemanya i una excel·lent harmonització. Compta amb tres teclats de mà i un pedal de transmissió mecànica; les seves mesures són 6,5 metres d'alt per 4,5 metres d'ample. Aquesta idea va sorgir en 2008 gràcies a la comissió Pro-retaule entre l'Associació Vicus Albus i la mateixa parròquia. Durant les estacions de tardor, hivern i primavera s'organitza el Festival Internacional d'Orgue i Música Barroca de Vicálvaro a l'església de Santa María la Antigua, organitzat per la Junta Municipal de Vicálvaro i la mateixa parròquia. A més dels recitals d'òrgan, també hi tenen cabuda altres agrupacions amb repertoris d'estil barroc l'objectiu del qual és ampliar el ventall de cultura musical al públic en un enclavament únic de gran valor historicoartístic. Rectors La parròquia compta amb un capellà propi o cura rector que, en cas d'haver-hi una vacant, és el capellà regent qui es fa càrrec d'aquesta. Des del 1677 no es coneix que hi hagi llibres de l'actual parròquia, per la qual cosa des d'aquesta data s'han recollit un total de 34 rectors durant 350 anys al capdavant de la parròquia. Destaquen Francisco de la Peña qui va ser el rector que més anys va estar com a capellà propi de l'església (36 anys), i Valentín Piedras Santa Bárbara qui va conservar el títol de rector fins a la seva mort. Referències Enllaços externs Calendari de misses de la parròquia Pàgina de Youtube