NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Серранільйос-дель-Вальє

Серранільйос-дель-Вальє (ісп. Serranillos del Valle) — муніципалітет в Іспанії, у складі автономної спільноти Мадрид. Населення — 3440 осіб (2010). Муніципалітет розташований на відстані близько 28 км на південний захід від Мадрида. На території муніципалітету розташовані такі населені пункти: (дані про населення за 2010 рік) Серранільйос-дель-Вальє: 3440 осіб Ель-Карраскаль: 0 осіб Демографія Динаміка населення (INE ): Галерея зображень Примітки
Kloster Valdeiglesias

Das Kloster Valdeiglesias (Santa María la Real de Valdeiglesias, Vallis ecclesiarum) ist eine ehemalige Zisterzienserabtei am Rand der Sierra de Gredos. Sie liegt in der Gemeinde Pelayos de la Presa in Spanien, rund 60 km westlich von Madrid, am rechten Ufer des Rio Alberche. Geschichte Ein Kloster soll bereits in westgotischer Zeit bestanden haben. 1150 stellte König Alfons VII. von Kastilien den in der Gegend wohnenden Eremiten, die bald darauf die Benediktsregel annahmen, ein Privileg aus. Unter König Alfons VIII. von Kastilien erfolgte 1177 der Anschluss an den Zisterzienserorden als Tochterkloster des Klosters La Santa Espina aus der Filiation der Primarabtei Clairvaux. 1485 erfolgte der Beitritt zur kastilischen Zisterzienserkongregation. In der Klosteraufhebung unter der Regierung von Juan Álvarez Mendizábal wurde das Kloster im Jahr 1835 aufgelöst und fiel in Partikularbesitz, unter dem es verfiel, bis es 1974 von Mariano García Benito erworben und später in eine Stiftung überführt wurde. Bauten und Anlage Die teilweise erhaltene kreuzförmige, im fünfjochigen Langhaus einschiffige Klosterkirche liegt im Norden der Klausur, ist dieser gegenüber aber etwas schräggestellt. Die Sterngewölbe der beiden Westjoche sind erhalten. Der Chor liegt im Südosten. Er besitzt eine größere, halbrundgeschlossene Hauptapsis und zwei ebenfalls halbrund geschlossene Seitenapsiden. Die ausgedehnte Klosterruine mit romanischen, gotischen, Renaissance- und Barockelementen ist seit 1974 gesichert und teilweise (Renaissanceturm) restauriert worden. Die Ruine wurde im Jahr 1983 zum Monumento Histórico-Artístico erklärt. Trivia In der Ruine wurden Teile des Horrorfilms Die Nacht der reitenden Leichen gedreht; außerdem auch einige Szenen in diversen Western wie Kanonen für Cordoba, 100 Gewehre oder Laßt uns töten, Companeros. Literatur Mariano García Benito: El monasterio cisterciense de Santa María de Valdeiglesias, Aranjuez, Ediciones Doce Calles, o. J., ISBN 84-9744-013-7. Bernard Peugniez: Le Guide Routier de l’Europe Cistercienne. Editions du Signe, Straßburg 2012, S. 847. Weblinks Internetpräsentation der Klosterstiftung Foto auf flickr Website der Certosa di Firenze Einzelnachweise
Monastery of Pelayos

The Monastery of Pelayos is a Cistercian monastery in a state of ruin located in Pelayos de la Presa, Community of Madrid. History and description The monastery is located in the north bank of Arroyo de la Presa, close to Pelayos de la Presa's housing. Built on behalf of the Order of Cistercians, its construction dates back to the 12th century, although it underwent substantial refurbishing works starting in the 15th century. The 1836 desamortización ('ecclesial confiscation') of Mendizábal pertaining monastic properties and subsequent departure of the monks underpinned the beginning of the ruin process. Architect Mariano García Benito purchased the ruins and invested in their rehabilitation. In 2003, García Benito donated the monastery to the municipal corporation. The landmark was declared Bien de Interés Cultural pursuant to a 23 November 1983 Royal Decree, published in the BOE on 14 February 1984. Notes References Bibliography Lemus Molina, Lorena; Díaz Regodón, Inés (2005). "Estudio histórico-arquitectónico del monasterio de Santa María de Valdeiglesias". Actas del Cuarto Congreso Nacional de Historia de la Construcción: Cádiz, 27-29 de enero de 2005. Vol. 1. pp. 329–340. ISBN 84-9728-147-0. External links Consulta a la base de datos de bienes inmuebles on Ministerio de Cultura y Deporte website
Monasterio de Santa María de Valdeiglesias

El monasterio de Santa María la Real de Valdeiglesias, monasterio de Santa María de Valdeiglesias o simplemente monasterio de Pelayos es un monasterio de España en ruinas situado en la localidad de Pelayos de la Presa, en la Comunidad de Madrid. Historia Se localiza al norte del arroyo de la Presa,​ cerca de la localidad. Su construcción, efectuada por la orden cisterciense, data del siglo XII, aunque sufrió mejoras a partir del siglo XV.​ En 1836 la desamortización de Mendizábal y la marcha de los monjes supusieron el comienzo del proceso de ruina en el que se encuentra el complejo.​​ En 1854 la sillería del coro, obra de estilo plateresco de Rafael de León, de entre 1567 y 1571, fue trasladada a la catedral de Murcia por donación de la reina Isabel II, después de que la anterior sillería de la catedral fuese destruida en un incendio. El arquitecto Mariano García Benito adquirió las ruinas en 1974 e invirtió esfuerzos en su rehabilitación; posteriormente lo donó al ayuntamiento de Pelayos de la Presa en 2003.​ Fue declarado por Real Decreto bien de interés cultural el 23 de noviembre de 1983, publicándose la resolución en el BOE el 14 de febrero de 1984.​​ Véase también Anexo:Bienes de interés cultural de la Comunidad de Madrid Pelayos de la Presa Mariano García Benito Referencias Bibliografía Lemus Molina, Lorena; Díaz Regodón, Inés (2005). «Estudio histórico-arquitectónico del monasterio de Santa María de Valdeiglesias» (pdf). (obra colectiva coordinada por Santiago Huerta Fernández). Actas del Cuarto Congreso Nacional de Historia de la Construcción : Cádiz, 27-29 de enero de 2005 1: 329-340. ISBN 84-9728-147-0. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Monasterio de Santa María de Valdeiglesias.
Palacio Bauer

Als Palacio Bauer wird ein Madrider Stadtpalais bezeichnet, in dem heute die Gesangshochschule (als Teil der Musikhochschule) untergebracht ist. Das Gebäude befindet sich an der Ecke von calle San Bernardo und calle Pez. Die ehemalige Residenz der Marqueses de Mejorada wurde gegen Ende des 19. Jahrhunderts von Ignacio Bauer (1827–1895), seit 1853 Repräsentant des Pariser Hauses Rothschild in Spanien, erworben. Dieser übertrug die Ausschmückung des zuvor leerstehenden und vernachlässigten Gebäudes unter anderem den Künstlern Arturo Mélida y Alinari und Mariano Benlliure. Das Palais wurde für einige Jahrzehnte Ort großer Feste und Bälle. Infolge der Weltwirtschaftskrise und des Spanischen Bürgerkriegs fand diese Glanzzeit allerdings ein Ende. Die spanische Regierung erwarb 1940 das Gebäude für Zwecke des Unterrichtsministeriums. Seither wird es in unterschiedlichen Funktionen für den Hochschulunterricht in Musik genutzt. Literatur Pedro Montolliu Camps: Madrid, villa y corte: calles y plazas. Band 2, S. 253
Real Jardim Botânico de Madrid

O Real Jardim Botânico de Madrid (em espanhol: Real Jardín Botánico de Madrid) é um centro de pesquisas e jardim botânico localizado no Paseo del Prado, um importante logradouro da cidade de Madrid, Espanha. Foi fundado em 17 de outubro de 1755 por decreto real de Fernando VI nas proximidades do rio Manzanares, tendo sido transferido para a localização atual por Carlos III em 1781 como instituição adjacente ao Museu do Prado. Uma das mais referenciadas instituições de pesquisa botânica na Espanha, o Real Jardim Botânico abriga três terraços e espécies nativas das Américas e do Pacífico, além das nativas europeias. É também considerado uma atração turística da cidade. Desde 1939, é administrado pelo Conselho Superior de Investigações Científicas. História O primeiro jardim botânico foi criado por Felipe II seguindo conselhos do médico Andrés Laguna. Situava-se nas propriedades do Palácio Real de Aranjuez. Em 1755, no reinado de Fernando VI, o jardim botânico foi transferido para as proximidades do rio Manzanares (onde hoje encontra-se a Puerta de Hierro) e recebeu a denominação de "Real Jardín Botánico". A esta altura, o espaço abrigava cerca de 2 mil espécies, grande parte delas obtidas por intermédio do botânico José Quer. Em 1774, por decreto de Carlos III, o jardim foi transferido novamente, desta vez para a sua atual localização no Paseo del Prado. O projeto teria sido idealizado pelo Conde de Floridablanca, então Primeiro-ministro do Reino, com o intuito de promover a imagem cultural da corte de Carlos III. Além do Jardim Botânico, o Real Gabinete de História Natural e o Observatório Astronômico Nacional também seriam transferidos para o mesmo local. A arquitectura do espaço final ficou a cargo de Francesco Sabatini e Juan de Villanueva. Ligações externas Site oficial Referências
Королевский ботанический сад Мадрида

Королевский ботанический сад Мадрида (исп. Real Jardín Botánico de Madrid) — ботанический сад, расположенный рядом с музеем Прадо в столице Испании Мадриде. История Первоначальный сад был основан 17 октября 1755 года по приказу короля Фердинанда VI. Он располагался на берегу реки Мансанарес, близ современного района Пуэрта-де-Йерро. В нём были размещены больше двух тысяч растений, выращенные ботаником Хосе Кером. В 1774 году Карл III велел перенести сад в его нынешнее местонахождение. Окончательный переезд был осуществлён в 1781 году, когда сад был открыт. Архитекторами выступили Франческо Сабатини и Хуан де Вильянуэва. В 1794 году сад был существенно расширен растениями, привезёнными в Испанию Алессандро Маласпиной. В 1857 году при директоре Мариано де ла Пас Граэльсе в саду была построена новая оранжерея и основан небольшой зоопарк, впоследствии перенесённый в парк Буэн-Ретиро. В 1886 году множество деревьев на территории сада было уничтожено вследствие урагана. В 1942 году Королевский ботанический сад был включён в список Исторических садов культурного наследия Испании. С 1974 по 1981 ботанический сад был закрыт на реконструкцию, в ходе который была восстановлена его первоначальная планировка. Описание В настоящее время сад разделён на семь основных частей, также на его территории имеется пять оранжерей. Всего в саду произрастают около 90 тысяч растений, среди которых порядка 1500 деревьев. Гербарий ботанического сада, ныне содержащий более миллиона образцов растений, разделён на два отделения — криптогамическое (для грибов, мхов и прочих нецветковых растений) и фанерогамическое (для цветковых растений). С 1941 года сад выпускает ботанический журнал Anales del Jardín Botánico de Madrid. См. также Зея, Франциско Антонио Гинеа, Эмилио Примечания Ссылки Real Jardín Botánico de Madrid (исп.). — Официальный сайт. Дата обращения: 10 марта 2014.
Real Jardín Botánico de Madrid

Real Jardín Botánico de Madrid (Sp. Kungl Botaniska Trädgården i Madrid) är en botanisk trädgård vid Plaza de Murillo, nära Pradomuseet i Madrid, Spanien. Historik Trädgården grundades av kung Ferdinand VI 1755 , men var först placerad utanför Madrid innan den av Karl III fick sin nuvarande plats 1781. Parkens arkitekter var bland andra Francesco Sabatini och Juan de Villanueva. Parkens ändamål var inte bara att visa upp växter, utan också att medge undervisning i botanik samt stödja expeditioner för att upptäcka nya arter och klassificera dem. Vid parkens anläggning var bland andra dess förste director, Professor Casimiro Gómez Ortega, behjälplig. Sedan 1939 har trädgården varit beroende av det spanska forskningsrådet (Consejo Superior de Investigaciones Científicas, CSIC), och 1942 utnämndes parken till konstnärlig park. Parkens yta upptar mer än åtta hektar och härbärgerar med än 5000 olika levande växter, som valts ut efter vetenskapliga och estetiska kriterier. Parken är huvudsakligen indelad i tre delar: Teraza Alta o de los Laureles ("Övre terrassen eller Lagerväxtsterrassen"), Terraza del Plano de la Flor ("Blomterrassen") och Terraza de los Cuadros ("Fyrkantsterrassen") samt en mindre avdelning i parkens södra del med en pedagogiskt ordnad växtsamling, en "botanisk skola", där växterna visas i ordning från de primitiva till de mer utvecklade. I parken finns också två växthus. Centralt i parken är en staty av Carl von Linné placerad. Huvudingången ligger på norra sidan. Kungsporten (Puerta del Rey) längs västra sidan är normalt sett stängd. Den lägst belägna delen av parken ligger längs huvudgatan Paseo del Prado. Kommunikationer Madrids tunnelbane-station Atocha Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Real Jardín Botánico de Madrid. RJBM:s webbplats CSIC
Королівський ботанічний сад Мадрида

Королівський ботанічний сад Мадрида (ісп. Real Jardín Botánico de Madrid) — ботанічний сад у Мадриді, столиці Іспанії. Вхід для відвідувачів знаходиться на Пласа-де-Мурільо, поруч з музеєм Прадо. Ботанічний сад є членом Міжнародної ради ботанічних садів з охорони рослин (BGCI), його міжнародний код MA. Історія Ботанічний сад був заснований 17 жовтня 1755 року по наказу короля Фернандо VI. Початково він розташовувався на березі річки Мансанарес, поблизу сучасного району Пуерта-де-Йерро. У саду було розміщено більше двох тисяч рослин, які були вирощені ботаніком Хосе Кером. 1774 року король Карл III велів перенести сад на його нинішнє місце. Плануванням саду займалися архітектори Франческо Сабатіні і Хуан де Вільянуева. 1781 року сад був відкритий. 1794 року сад був істотно розширено рослинами, привезеними до Іспанії Алессандро Маласпіною. 1857 року в саду була побудована нова оранжерея і заснований невеликий зоопарк, згодом перенесений в парк Буен Ретіро. 1886 року безліч дерев на території саду було знищено внаслідок урагану. 1942 року Королівський ботанічний сад був включений в список Історичних садів культурної спадщини Іспанії. З 1974 по 1981 ботанічний сад був закритий на реконструкцію, у ході якої було відновлено його первісне планування. Опис Сад розділений на сім основних відкритих майданчиків на трьох рівнях (терасах), а також має п'ять оранжерей, які дозволяють вирощувати види, які не підходять для середземноморсько-континентального клімату Мадрида. Всього колекції саду включають близько 5600 таксонів рослин. Тераса Лос-Квадрос (ісп. Terraza de los Cuadros) — колекції декоративних, лікарських, ароматичних, ендемічних рослин і фруктових дерев, зібрані навколо невеликого фонтана. У південно-західній частині тераси знаходиться японський сад. Тераса ботанічних шкіл (ісп. Terraza de las Escuelas Botánicas) — таксономічна колекція рослин, упорядкованих філогенетично і розташованих на ділянках біля 12 невеликих фонтанів. Тераса квітів (ісп. Terraza del Plano de la Flor) — різноманітна колекція дерев і чагарників, яка була створена в середині дев'ятнадцятого століття в романтичному англійському стилі. На терасі також є павільйон Вільянуеви, побудований 1781 року як оранжерея, і ставок з бюстом Карла Ліннея. Галерея Примітки Посилання Real Jardin Botanico, CSIC / BGCI (англ.) Офіційний сайт ботанічного саду [Архівовано 21 березня 2020 у Wayback Machine.] (ісп.)
Museo Naval de Madrid

Museo Naval de Madrid ist ein Schifffahrtsmuseum in der spanischen Hauptstadt Madrid. Lage Im Jahr 1931 wurde das Museum im Hauptquartier der Armada Española (Kriegsmarine) eröffnet. Es liegt in unmittelbarer Nähe zu den Museen Prado und Reina Sofia in der Zone des Triángulo del Arte. Beschreibung Die 1792 gegründete Sammlung aus den Beständen der spanischen Kriegsmarine wechselte im 19. Jahrhundert mehrmals ihren Standort, bis sie 1930 in dem in den Jahren 1915 bis 1928 errichteten Gebäude der Admiralität untergebracht wurde. Das Museum untersteht dem spanischen Verteidigungs-Ministerium und wird von der Kriegsmarine geleitet. In seinem Inneren werden zahlreiche Schifffahrtskarten aus der Zeit der Katholischen Könige und späteren Epochen gezeigt, die über die spanischen Entdeckungsreisen und die kolonialisierten Länder Südamerikas berichten. Neben Holzmodellen aus vergangenen Jahrhunderten und zahlreichen Porträts spanischer Seefahrer sind auch Entwürfe zu ersten U-Booten und Torpedos bis zum 20. Jahrhundert ausgestellt. Das berühmteste Exponat im Museo Naval ist eine Weltkarte aus dem Jahr 1500, auf der zum ersten Mal die Küste Amerikas abgebildet wurde. Angefertigt wurde sie von dem Kartografen Juan de la Cosa, einem Begleiter Christoph Kolumbus. Gliederung der Ausstellung Plastische und dekorative Gegenstände Waffen Münzkabinett Schiffbau Ethnographie Uniformen und Auszeichnungen Bibliothek Sonstiges 1944 wurde ein gleichnamiger Film Museo Naval an diesem Ort gedreht. Regisseur und Drehbuchautor des Kurzfilms war Luis Suárez de Lezo. Siehe auch Liste von Schifffahrtsmuseen Literatur Camino lvarez Alonso, Pilar Peñalba: Catálogo de medallas históricas del Museo Naval de Madrid. Museo Naval, Madrid 2002 (Hrsg.) Fundación Alvargonzález. Piezas arqueológicas de la nao San Diego en el Museo Naval de Madrid. (Hrsg.) Museo Naval, Madrid 1999. Catálogo descriptivo de los objetos que contiene el Museo Naval, con biografías abreviadas de Jefes y Oficiales de la Armada. (Hrsg.) Imprenta del Ministerio de Marina, Madrid 1808. Catálogo descriptivo de los objetos que contiene el Museo Naval. (Hrsg.) Imprenta del Vapor, Madrid 1853. Catálogo descriptivo de los objetos que contiene el Museo Naval. (Hrsg.) Imprenta de Miguel Ginesta, Madrid 1879. Catálogo guía del Museo Naval de Madrid. (Hrsg.) Imprenta Aldecoa, Burgos 1834. Ricardo Cerezo Martinez: La forma de la tierra. Medición del meridiano, 250 aniversario. (Hrsg.) Museo Naval, Madrid 1987. Weblinks Webseite Museo Naval spanisch Einzelnachweise
Naval Museum of Madrid

The Naval Museum (Spanish: Museo Naval) is a naval museum in Madrid, Spain, devoted to the history of the Spanish Navy since the Catholic Monarchs, in the 15th century, up to the present. It is one of the National Museums of Spain and it is attached to the Ministry of Defence. The displays set naval history in a wide context with information about the history of the Spanish Empire. The collections include navigation instruments, weapons, maps and paintings. The building Its origins date back to a royal decree issued on 28 September 1792, yet it was not until 1843 when the Museum was inaugurated in Madrid by Ramon de Romay y Jimenez-Cisneros, initially housed in the Palacio de los Consejos. It was soon moved to the Casa del Platero and then to the Palacio de los Ministerios, where it remained until 1932. The Ministry of the Navy (there used to be a standalone ministerial department for the Navy, fused with those for the Army and the Air Forces in 1977) was provided with a new headquarters in the 1920s, and the museum moved there in 1932. The architects were José Espelius and Francisco Javier de Luque. Visitors enter the museum through a modernist facade on the Paseo del Prado, and pass to the first floor where former courtyards (now exhibition halls of the Naval Museum) are covered by spectacular stained-glass roofs with naval and decorative motifs made by Maumejean (a family glass-making business which had a branch in Spain). At weekends a doorway onto the grand staircase of Navy Headquarters is opened to allow visitors to appreciate the architecture. Collections The map of Juan de la Cosa, the earliest preserved map of the Americas, is on permanent display in this museum. Since 2007, the museum has hosted a specimen of Moon rock. One of two such samples given to Spain, it was collected on the 1972 Apollo 17 mission. The rock, which weighs one gram, was put on display in 2009, to mark the 40th anniversary of the first Moon landing. The museum also displays a collection of Ming ceramics rescued from the shipwreck of the San Diego. Incidents On 13 October 2025, two activists from the Futuro Vegetal movement were arrested for defacing José Garnelo's painting Primer homenaje a Cristóbal Colón at the museum by throwing biodegradable red paint on the artwork during Spain's National Day. The activists carried a banner reading "12 October, nothing to celebrate. Ecosocial justice." The painting was quickly restored by museum staff, and visitors were temporarily evacuated during the incident. Notes and references References Bibliography Riaño Lozano, Fernando (2002). "El Museo Naval y el Instituto de Historia y Cultura Naval". Arbor. 173 (682). Madrid: Consejo Superior de Investigaciones Científicas: 405–419. doi:10.3989/arbor.2002.i682.1131. ISSN 0210-1963. External links Pictures of ship models in the museum, from visit in May 2009 High resolution photos
Musée naval de Madrid

Le musée naval de Madrid (en espagnol : Museo Naval de Madrid) est un musée national espagnol situé à Madrid. Ses collections sont composées d'éléments historiques de l'Armada espagnole (marine de guerre espagnole), remontant au XVe siècle et s'étendant jusqu'à nos jours. C'est en 1792, que le ministre de la marine Antonio Valdés y Fernández Bazán (en) suggère sa création au roi Carlos IV, mais ce n'est que sous le règne d'Isabel II, en 1843, qu'il ouvre ses portes. Notes et références Voir aussi Bibliographie (es) María Bolaños, Historia de los museos en España : memoria, cultura, sociedad, Gijón, Ed. Trea, 1997. (es) Juan Ortega Rubio, Historia de Madrid y de los pueblos de su provincia, Valladolid : Maxtor, 2011. Articles connexes Liste de musées en Espagne San Diego (1600) Liens externes Portail des musées Portail du monde maritime Portail de l’histoire militaire Portail de Madrid et de sa communauté Portail de la voile
Museo Naval w Madrycie

Museo Naval w Madrycie – muzeum morskie usytuowane przy Paseo del Prado w Madrycie. Gromadzi zbiory związane z historią hiszpańskich podróży morskich i rozwojem marynarki. Wśród eksponatów znajduje się m.in. mapa de Juan de la Cosa, relacje z podróży Krzysztofa Kolumba, liczne mapy, przyrządy nawigacyjne i modele statków. Przypisy Linki zewnętrzne Museo Naval. armada.mde.es. [dostęp 2011-01-26].
Морской музей (Мадрид)

Морской музей Мадрида (исп. El Museo Naval de Madrid) — государственный музей в Мадриде, рассказывающий о традициях, истории и развитии морского дела в Испании. История Основан 28 сентября 1792 года благодаря дону Антонио Вальдесу и Фернандесу Базану, секретарю Морского дела короля Карла IV. В экспозициях залов музея, выстроенных хронологически, находятся коллекции самого разного типа, как, например, картины, корабельное оружие, пушки, инструменты, вооружение военных моряков, начиная с XV века до наших дней. Среди них находится Карта Хуана де ла Коса с изображением американского материка. Это самая древняя сохранившаяся карта. Ссылки Страница Морского музея
Морський музей (Мадрид)

Морський музей (ісп. El Museo Naval de Madrid) - музей у столичному Мадриді про історію розвитку морського флоту Іспанії. Історія Музейна збірка була започаткована 28 вересня 1792 Антоніо Фернандесом Базаном, секретарем короля Карла IV. Для бібліотеки необхідно було зібрати книги про природничі науки, необхідні при створенні кораблів, на що виділялось 100.000 реалів. Було відправлено посланців для купівлі книг, карт у Франції, Британії, офіцерів-моряків для копіювання рукописів, карт в архівах Іспанії, що стосувались флоту. У 1830-х роках проект призупинили і відновила 19 листопада 1843 королева Ізабелла II. Колекції перенесли 1845 у нове приміщення, через загрозу його руйнації у інше, відкрите 27 листопада 1853 для публіки за участі королеви. Нове відкриття настало у жовтні 1932 у будівлі колишнього Адміралтейства завдяки адміралу Хуліо Гільєну Тато і він без значних змін дійшов до 1993. Колекція була складена з внесків королівської династії, ВМФ, навчальних закладів флоту, гідрографічного інституту, обсерваторії Сан-Фернандо, приватних пожертвувань. Експозиція розміщена у хронологічному порядку від XV ст. до ХХІ ст. Цікава найдавніша карта Америки Хуана де ла Коса, власника каравели Santa María з експедиції Колумба, деталі корабля San Diego, затонулого 1600 біля Філіппін, віднайдених 1900. У музеї представлено портрети мореплавців, моделі кораблів,зброю, зразки обмундирування. Джерела Álvarez Alonso, Camino y Peñalba Hernández, Catálogo de medallas históricas del Museo Naval de Madrid. Madrid: Museo Naval, 2002, (Hrsg.) Fundación Alvargonzález. (ісп.) Piezas arqueológicas de la nao San Diego en el Museo Naval de Madrid, 1999, (Hrsg.) Madrid: Museo Naval. (ісп.) Посилання Museo Naval [Архівовано 22 квітня 2015 у Wayback Machine.] (ісп.) Примітки