NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sociedad Anónima Deportiva Villaverde San Andrés

La Sección de Acción Deportiva Villaverde San Andrés es un club de fútbol español del distrito de Villaverde en la ciudad de Madrid (Comunidad de Madrid). Actualmente compite en la Tercera RFEF, grupo 7. Historia La S.A.D Villaverde San Andrés se fundó en 1972, tras desaparecer clubes anteriores como el Club Deportivo Villaverde y el Metalúrgico Villaverde. En 1988 se fusionó con la Sociedad Recreativa Boetticher y Navarro, equipo de la Empresa Boetticher, creando la Sociedad Recreativa Villaverde Boetticher Club de Fútbol, cambiando el nombre al actual S.A.D Villaverde San Andrés en el año 2017. En la temporada 2006-2007 el equipo no pudo ascender a Tercera porque no se pudo instalar el césped de hierba artificial, requisito mínimo requerido. El equipo mantuvo así el campo de arena y la categoría preferente. Desde entonces, el club ha luchado para conseguir fondos y poder convertir su campo de tierra en uno de césped, lo que logró en diciembre de 2013 gracias al patrocinio del fabricante de móviles HTC. Estrenó su nuevo campo ante el Vicálvaro CF. Además, los jugadores estrenaron equipación y nueva web. En 2016, tras 20 años sin militar en Tercera División, se consigue el ascenso de categoría desde el grupo 2 de Regional Preferente tras quedar campeón con 68 puntos. En este campo también se rodó el anuncio de Sony 3D anunciado durante el mundial de fútbol de Sudáfrica 2010. Uniforme Uniforme titular: Camiseta verde, pantalón verde, medias verdes. Uniforme alternativo: Camiseta blanca, pantalón azul, medias azules. Patrocinador: Cenafe Marca Deportiva: Nike Estadio Nombre: Ciudad Deportiva Boetticher (césped artificial). Capacidad: 2000 espectadores. Inauguración: 2012. Dimensiones del campo principal: 105 x 70 m. Temporada a temporada Boetticher Villaverde Villaverde Boetticher / Villaverde San Andrés Resultados Temporadas en 1ª: 0 Temporadas en 2ª: 0 Temporadas en 2ªB: 0 Temporadas en 3ª: 13 Temporadas en Preferente: 22 Temporadas en 1ª Regional: 2 Mejor puesto en la liga: 1° Peor puesto en la liga: 21° Enlaces externos https://www.rffm.es/ http://sadvillaverdeboetticher.com/ https://golsmedia.com/madrid/futbol/sad-villaverde-san-andres/ https://twitter.com/sadvillaverde?lang=es https://m.facebook.com/SADVillaverde/ https://www.instagram.com/sadvillaverdesanandres/ https://www.tiktok.com/@sadvillaverdebotti
Plaza de Santa Ana

Plaza de Santa Ana (English: Saint Anne Square) is a plaza located in central Madrid, Spain, nearby Puerta del Sol and Calle de Huertas, in the Barrio de las Letras. It features monuments to Spanish Golden Age writer Pedro Calderón de la Barca and to the poet and playwright Federico García Lorca and numerous restaurants, cafes, and tapas bars, with its terraces covering most of the sides surfaces. Teatro Español, the oldest theater in Madrid, is located on the plaza's east side. It was built in seventeenth century and then had the name Corral del Príncipe. On the west side of the plaza, a luxury hotel (now ME Madrid Reina Victoria) was built in the early nineteenth century. The hotel achieved fame for being the favorite among the most popular bullfighters. For example, the regular guest Manolete always reserved room number 220 in superstition. Another interesting fact is that the hotel NH Vantas, close to Plaza de Toros in Madrid, has its own room 220 usually booked by the famous painter Xavier Morard. The plaza is a popular meeting point in Madrid. History The name derives from a monastery with the name Santa Ana that occupied the current location in the seventeenth century. The origins of the modern plaza go back to Joseph I, who in 1810, with urban sanitation of Madrid in mind, demolished the old Carmelite monastery and the adjoining houses. The plaza began to take its current appearance, which was almost completed in 1880 when buildings that obstructed the view of the Teatro Español were demolished. See also Plaza Mayor, Madrid Plaza de Colón (Madrid) References
Place Sainte-Anne (Madrid)

La place Sainte-Anne (en espagnol : Plaza de Santa Ana) est une place publique du district du Centre de la ville de Madrid, en Espagne. Situation Au sud-est de la Puerta del Sol, la place est située dans l'arrondissement du Centre et dans le quartier du Parlement (Cortes). Reliée à la rue Núñez-de-Arce à l'angle nord-ouest, à la place de l'Ange à l'angle sud-ouest et à la rue du Prado à l'angle sud-est, elle est également bordée par la rue du Prince sur son côté est. Dénomination Également appelée autrefois place du Prince-Alphonse (plaza del Príncipe Alfonso), elle tire son nom du monastère Sainte-Anne qui occupait le lieu au XVIIe siècle. Histoire La place est créée en 1810 par l'architecte Silvestre Pérez à l'initiative du roi Joseph Ier qui, dans une optique d'aménagement urbain, fait démolir le monastère. Urbanisme et monuments Statues À l'ouest, un monument édifié en 1878 est dédié à l'écrivain du siècle d'or espagnol Pedro Calderón de la Barca, avec une statue due au sculpteur Juan Figueras. À l'opposé se situe une statue en bronze du poète Federico García Lorca, le Monument à Federico García Lorca, de l'artiste Julio López Hernández. Théâtre espagnol Sur le côté oriental de la place s'élève le Teatro Español, le plus vieux théâtre de la capitale. Établissements commerciaux La place est bordée par de nombreux restaurants, cafés, bars à tapas et terrasses dont la brasserie allemande, créée en 1904. Le long du côté ouest s'élève l'hôtel ME Madrid Reina Victoria, construit sur l'emplacement d'un hôtel de luxe du XIXe siècle connu pour être le préféré des matadors et notamment de Manolete. Références Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de Madrid et de sa communauté
Plaza de Santa Ana

La Plaza de Santa Ana è una piazza del centro di Madrid, ubicata a pochi passi della Puerta del Sol e della Calle de Huertas. Ospita il Teatro Español, il più antico teatro della capitale spagnola, costruito nel 1745 e il lussuoso hotel Reina Victoria, dove sono soliti alloggiare i toreri prima della corride. Si racconta che il famoso torero Manolete vi riservava sempre per scaramanzia la stanza 220. Nella piazza si possono ammirare le statue dedicate al drammaturgo del Siglo de oro Pedro Calderón de la Barca e al poeta Federico García Lorca. La piazza è anche uno dei punti di ritrovo preferiti dai madrileni, che ne affollano i numerosi ristoranti e bar, fin dalle prime ore della sera. Questo quartiere è infatti frequentatissimo la sera e la notte dai giovani che girano per pub o discoteche a calle de Huertas. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su plaza de Santa Ana
Plaza de Santa Ana

Plaza de Santa Ana - plac w Madrycie. Znajduje się w jego obrębie wiele klasycznych tawern (hiszp. Cerveceria) prowadzonych w tradycyjnym hiszpańskim stylu. Oprócz piwa i wina, można tam dostać wiele lokalnych przekąsek (hiszp. tapas). Plac wziął swoją nazwę od klasztoru Karmelitanów zbudowanego tam w XVIII w. Obecny charakter został nadany mu przez Józefa Bonaparte, który w roku 1810 nakazał usunięcie klasztoru, siedmiu innych budynków, posadzenie drzew i zbudowanie w centrum placu fontanny. Jeden z pubów - Cerveceria Alemana - piwiarnia, której wystrój z przełomu wieków pozostał niezmieniony, była ulubionym miejscem spotkań Ernesta Hemingwaya z czasów gdy przebywał w Hiszpanii. Obecnie Plaza de Santa Ana jest miejscem spotkań wielu mieszkańców Madrytu, szczególnie wieczorami tysiące młodych ludzi wybierają plac i najbliższe okolice jako miejsce dla spędzenia wolnego czasu. Przypisy
San Jerónimo el Real

San Jerónimo el Real, anomenat popularment «Los Jerónimos», és un temple parroquial catòlic de Madrid, propietat de l'arquebisbat de Madrid. Anteriorment havia estat un monestir de frares jerònims, fundat originalment per Enric IV, si bé l'edifici actual va ser construït pels Reis Catòlics, tot i que ha patit nombroses modificacions. El temple està situat al carrer de Ruiz de Alarcón, amb façanes als carrers Moreto, Academia i Casado de Alisal. Des de 1995 té la consideració de Bé d'Interès Cultural amb la categoria de monument. Descripció L'església està construïda en estil gòtic ogival, únic exemple d'aquesta mena d'arquitectura a Madrid. Té una única nau amb capelles laterals situades entre els contraforts. El creuer poligonal i el cor alt als peus; el sostre està totalment cobert amb voltes de creuria d'estil gòtic tardà. Al llarg de la seva història va comptar amb altres estances o àmbits, com una habitació reial a l'absis de l'església quan s'hi hostatjaven els monarques, així com dos claustres, que han desaparegut totalment o parcialment. Història L'edifici es remunta a 1503, quan els Reis Catòlics van ordenar la construcció d'un monestir de frares de l'orde de Sant Jeroni. Amb tot, la fundació de monestir de jerònims a la vila datava del regnat d'Enric IV, que el 1464 va iniciar-ne la construcció a la vora del riu Manzanares, en commemoració de la victòria del seu favorit, Beltrán de la Cueva, en una justa celebrada durant una visita dels ambaixadors dels ducs de Bretanya. San Jerónimo el Real va ser una de les esglésies predilectes de la monarquia espanyola, i molt sovint s'hi feien jures de reis, prínceps, exèquies reials, casaments, entre d'altres celebracions. Felip IV va utilitzar l'antic monestir com a punt de partida per a la construcció del desaparegut Palau del Buen Retiro, del qual només en restó el Salón de Reinos i el Casón del Buen Retiro. Durant l'ocupació francesa va ser espoliat i convertit en caserna militar. L'edifici va quedar en molt mal estat, i el que quedava de l'original va ser refet o restaurat al llarg del segle xix. El 1851, per ordre del rei consort, Francesc d'Assís de Borbó, i sota la direcció de Narciso Pascual y Colomer es va emprendre una restauració que va reduir el conjunt a l'edifici actual, és a dir, a l'església i un dels claustres, enderrocant la resta per inservible. D'aquest moment data la façana principal, les dues torres, l'absis i la decoració exterior. L'interior va ser restaurat per Enrique María Repullés el 1879, d'acord amb la concepció original. Amb motiu de la boda d'Alfons XIII i Victòria Eugènia de Battenberg, el 1905 s'hi va construir una escala monumental. Posteriorment, el 1948, l'arquitecte, Francisco Íñiguez va eliminar l'arrebossat exterior, deixant la maçoneria i el maó a la vista. El 2000 es va encetar un procés de restauració, fruit d'un conveni entre l'arquebisbat de Madrid i el Ministeri de Cultura, que va suposar canvis exteriors i interiors, treballs que van durar una dècada. Es va restaurar el conjunt, tret de l'escala d'inicis de segle xx, amb la intenció de recuperar la imatge antiga del temple. Referències
Église Saint-Jérôme-le-Royal

L’église Saint-Jérôme-le-Royal (en espagnol : iglesia San Jerónimo el Real), est une église paroissiale, appartenant à la paroisse madrilène Saint-Jérôme, avec un cloître de style baroque. Histoire L’ancien monastère Saint-Jérôme-le-Royal (en espagnol, monasterio de San Jerónimo el Real), couramment appelé « Les Hiéronymites » (Los Jerónimos), était l’un des monastères madrilènes les plus importants, régi originellement par l’ordre de Saint-Jérôme. À proximité, ce monastère admettait des annexes appelées Quartier royal (Cuarto Real), qui servaient de lieu de réception du palais du Buen Retiro à l’époque de Philippe IV. Sous le patronage du roi consort, François d'Assise, l'architecte Narciso Pascual Colomer est chargé en 1859 de la restauration de l'extérieur de l'édifice, soit les tours, pinacles, crêtes gothiques et portail, dont le tympan est sculpté par Ponciano Ponzano. Protection L'église fait l’objet d’un classement en Espagne au titre de bien d'intérêt culturel depuis le 28 septembre 1995. Notes et références Voir aussi Portail de l’architecture chrétienne Portail du catholicisme Portail de la monarchie Biens d’intérêt culturel en Espagne Portail du musée du Prado Portail de Madrid et de sa communauté
Monasterio de San Jerónimo el Real

Monasterio de San Jerónimo el Real, populärt känt som ”Los Jerónimos”, var ett av de viktigaste klostren i Madrid. Det byggdes ursprungligen för San Jerónimoorden. Intill detta låg Cuarto Real, som sedan byggdes till som Palacio del Buen Retiro under Filip IV:s tid. Av konventet återstår numera kyrkan, omvandlad till församlingskyrka i parroquia de San Jerónimo, och ett kloster i barockstil. Kyrkan och konventet är nära lierat med hovlivet och den spanska monarkin. Kyrkan har använts flitigt för begravningar, kröningar, förlovningar och vigslar, varav den senaste gällde Juan Carlos I. Klostret ritades av Lorenzo de San Nicolás, och följde stilen i El Escorial. Efter år av försummelse under 1800- och 1900-talen, som hade lett till att klostret mer eller mindre låg i ruiner, inkorporerades det i Museo del Prado som del i en tillbyggnad ritad av arkitekten Rafael Moneo, för vilken det plockades ner sten för sten och byggdes upp igen på samma ställe. Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från spanskspråkiga Wikipedia, San Jerónimo el Real, 7 juni 2013. Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Monasterio de San Jerónimo el Real.﻿ La rehabilitación del claustro de los Jerónimos, en el sitio web del Museo del Prado.(spanska) Iglesia de San Jerónimo el Real, Viendo Madrid.
Sant Nicolau de Madrid

L'església de Sant Nicolau de Bari o Los Servitas es troba a la plaça de San Nicolás de Madrid (Espanya) i és una de les esglésies més antigues de la ciutat i actualment parròquia de la comunitat italiana. Història L'església de Sant Nicolau de Bari està nomenada en el Fur de Madrid de 1202 com una de les parròquies de la ciutat. Actualment és una de les esglésies més antigues de Madrid, després de l'enderrocament de l'església de Santa Maria de l'Almudena, títol que disputa amb l'ermita de Santa Maria l'Antiga. Les restes arqueològiques conservades i la seva situació fan pensar que va poder ser una mesquita musulmana. El més probable és que la seva construcció dati del segle xii, ja que la seva torre, declarada monumento nacional en 1931 i situada al sud de l'edifici, té totes les característiques de ser un campanar mudèjar d'aquella època. La nau i capelles van ser reformades al segle xvii. En la restauració de l'any 1805, l'església de Sant Nicolau va perdre el rang de parròquia en favor de la veïna d'El Salvador pel que l'edifici va quedar abandonat fins que el 1825 va ser cedit a la congregació de l'ordre Tercera de Servites, els qui van restaurar i van condicionar el temple. En 1842 a causa de la demolició de la parròquia d'El Salvador, va retornar la parroquialitat a Sant Nicolau, però l'any 1891 es va tornar a traslladar a la que havia estat església de l'hospital d'Antón Martín al carrer Atocha, avui parròquia del Salvador i Sant Nicolau, quedant el vell edifici com a església de Sant Nicolau dels Servites, nom amb el qual és coneguda actualment. A la fi del segle xx es van executar intervencions destacades, sent la principal la realitzada el 1983. En algunes d'aquestes intervencions es va realitzar la substitució de la pedra, que devia estar molt deteriorada, a la zona de l'absis, on s'aprecien acabats diferents a la pedra original. Referències
San Pedro el Real, Madrid

The Church of San Pedro el Real (St Peter the Royal), also known as San Pedro el Viejo is a small medieval church in central Madrid, Spain. The initial structure was built in the 14th century, but extensive renovations were performed, and a new facade and portals added in the 17th and 19th centuries. It may have begun as Benedictine monastery, although the Bell-tower has Mudéjar qualities, and resembles a minaret; however, present tower seems to have been worked on in the 14th century when Madrid was firmly in Castilian hands. It was originally built by King Alfonso XI to celebrate his victory in the Battle of Algeciras in 1344. The church contains the tombs of Kings Alfonso I of Asturias and Ramiro II of León. San Pedro also contains the statue of Jesus known as Jesús el Pobre, or Jesus the Poor, sculpted by Juan Astorga in the late eighteenth century. The church is located at Calle Nuncio, 14, near the Plaza Mayor. See also Catholic Church in Spain List of oldest church buildings Romanesque churches in Madrid References External links Brief description
Monumental de Las Ventas

La Monumental de Las Ventas és la major plaça de toros d'Espanya, i la tercera més gran del món després de la plaça de Ciutat de Mèxic i de Valencia (Veneçuela). És situada a Madrid i és una de les més importants del món. Va ser inaugurada el 17 de juny de 1931, amb el nom de Plaza de Las Ventas del Espíritu Santo, per ser el nom de la zona en aquella època, encara que no serà fins a 1934 que entrarà en funcionament de forma definitiva. Fou dissenyada per l'arquitecte José Espeliú en estil neomudèjar a totxana vista sobre una estructura metàl·lica. La decoració, obra de Manuel Muñoz Monasterio, es va realitzar a base de ceràmiques amb els escuts de totes les províncies espanyoles i altres motius purament decoratius. Té capacitat per a uns 25.000 espectadors. El ruedo mesura 60 metres de diàmetre i l'ample del carreró és de 2,2 metres. Les seves localitats es distribueixen en 10 tendidos, dividits en tendido, grada i andanada. La temporada de toros comença pel març i acaba a l'octubre, destacant-ne els dies de la Fira de Sant Isidre. Des de 1951 es troba a les seves dependències el Museu Taurí. Enllaços externs Pàgina oficial.
Las Ventas bikaviadal-aréna

A Las Ventas bikaviadal-aréna, teljes nevén spanyolul Plaza de Toros de Las Ventas del Espíritu Santo, vagy egyszerűen madridi aréna, Spanyolország legnagyobb, és a világ harmadik legnagyobb arénája a mexikói Plaza México, valamint a Venezuelában található valenciai aréna után. Az aréna Madridban az Alcalá utca 237. szám alatt, elnevezésével ellentétben nem a Ventas, hanem a Salamanca kerület La Guindalera („A Meggyes”) negyedében helyezkedik el. Főbb adatok Az építmény a Madridi Autonóm Közösség tulajdonát képezi. Alapterülete 45 800 m². Befogadóképessége 23 798 fő, ezzel a harmadik legnagyobb a világon. A küzdőtér átmérője 60 méter, lejtése kb. 2%-os. A lelátókat tartalmazó épületrész 4 szintes, és neomudéjar stílusban épült. Története Építése 1922-ben indult José Espeliú és Manuel Muñoz Monasterio építészek vezetésével. 1931. június 17-én adták át, de ekkor még nem készült el teljesen, így a megnyitó bikaviadal után gyakorlatilag három évig nem használták. A végleges megnyitására 1934. október 21-én került sor. Források és hivatkozások Hivatalos weboldal Panorámafelvétel a Las Ventas arénáról
Las Ventas

Las Ventas (oficjalnie z hiszp. Plaza de Toros de Las Ventas) – główna arena korridy w stolicy Hiszpanii Madrycie. Arena ta zbudowana została w stylu neomudéjar, pozostającym pod wpływami kultury arabskiej i chrześcijańskiej. Budowę areny rozpoczęto w marcu 1922 r., a ukończono w roku 1929. Zewnętrzne mury prezentują styl mauretański – zostały wykonane z czerwonej cegły w połączeniu z ceramicznymi kafelkami. W centralnej części budowli znajduje się arena o średnicy 60 metrów, wokół której rozmieszczone są miejsca dla widzów, podzielone na 10 sektorów i przeznaczone łącznie dla 23 800 osób. Pierwsza, inauguracyjna walka byków miała miejsce 17 czerwca 1931 r. Jest to jedna z największych aren do tego typu przedstawień, a zarazem największa w całej Hiszpanii. Przypisy Linki zewnętrzne Strona oficjalna Plaza de Toros de Las Ventas
Las Ventas

Las Ventas é uma Praça de Touros em Madrid, capital da Espanha. É o maior recinto deste género em Espanha e o segundo a nível mundial, só ultrapassada pela já não em atividade Praça de Touros México. Foi inaugurada a 17 de junho de 1931, com o nome de Praça de Las Ventas del Espíritu Santo, por ser o nome do local onde se encontrava. Apesar de já estar aberta, só em 1934 entrou em funcionamento. Foi projectada pelo arquitecto José Espeliú em estilo neoárabe (o mesmo estilo da Praça de Touros do Campo Pequeno, em Lisboa). A decoração ficou a cargo de Manuel Muñoz Monasterio. A Praça tem capacidade para 23.798 espectadores e a arena tem 60 metros de diâmetro. A temporada tauromáquica começa em março e prolonga-se até outubro. Há corridas todos os dias na Feira de São Isidro (de meados de Maio a meados de Junho). Começam normalmente entre as cinco ou sete horas da tarde e podem durar de duas a três horas. Desde 1951 que é possível visitar o Museo Taurino, no interior do edifício; neste encontram-se colecções de objectos relacionados com a tauromaquia e com a história da Praça. Triunfos Históricos Indultos em Las Ventas Indulto é o prémio concedido a um toiro pela sua extraordinária bravura demonstrada nos três tércios da lide, mediante o qual lhe é perdoada a vida, de modo a sair vivo da praça a fim de ser usado como semental (reprodutor) na respectiva Ganadaria e assim transmitir os seus genes à sua descendência. O primeiro e único toiro indultado em Las Ventas foi o toiro "Velador" da Ganadaria de Victorino Martín, lidado por Ortega Cano em 19 de julho de 1982. Rabos em Las Ventas O corte das duas orelhas e rabo do toiro constituem os máximos troféus concedidos aos toureiros. No total foram concedidos 14 rabos a 12 toureiros na Praça de Las Ventas, desde a sua inauguração em 1934. O primeiro rabo cortado em Las Ventas foi concedido a Juan Belmonte na corrida inaugural da Praça em 21 de Outubro de 1934 na lide de um toiro de Carmen de Federico. Manuel Rodriguez "Manolete", considerado o maior toureiro da história da tauromaquia, executou no dia 6 de Junho de 1944 a sua maior faena em Madrid, premiada com duas orelhas e rabo, a um toiro, de nome "Ratão", da Ganadaria portuguesa de Pinto Barreiros. Porta Grande de Madrid A saída em ombros pela Porta Grande da Praça de Toiros de Las Ventas constitui uma honraria concedida aos toureiros premiados com, pelo menos, duas orelhas na lide dos seus toiros. A concessão de troféus em Las Ventas é das mais exigentes do Mundo, pelo que ser premiado com duas orelhas na mesma corrida é um feito difícil de alcançar. Ligações externas Sítio da Praça de Toiros de Las Ventas