NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Галичица (национальный парк)

Га́личица (макед. Национален парк Галичица) — один из трёх национальных парков Северной Македонии. Расположен на территории общин Ресен и Охрид, между крупнейшими в Северной Македонии озерами Охридское и Преспа. Недалеко от национального парка находятся города Охрид и Ресен. Территория на которой расположен парк охраняется государством с 1952 года, в 1958 году ей был присвоен статус национального парка. Площадь занимаемая парком составляет 22750 гектар. Самой высокой точкой парка является пик Магаро (2254 м) Национальный парк Галичица особенно отличается богатством флоры, на данный момент на его территории найдено уже более 1000 видов растений, многие из которых являются эндемиками, исчезающими или редкими. 12 из них произрастает только в пределах и окрестностях территории парка. На территории парка находится 18 деревень, из которых 14 (Елшани, Коньско, Трпейца, Любаништа, Пештани, Рача, Велество, Рамне, Шипокно, Лагадин, Долно Коньско, Исток, Елешец и Св. Стефан) относятся к Охридской общине, а остальные 4 (Отешево, Лескоец, Стенье и Конско) к Расенской. Общее количество населения, согласно переписи 2001 года, составляет примерно 5400 человек. Основные занятие местных жителей скотоводство и земледелие, а также оказание различных услуг туристам. Примечания Ссылки На Викискладе есть медиафайлы по теме Национальный парк Галичица Официальный сайт национального парка Галичица (макед.)
Nacionalen Park Galičica

Nacionalen Park Galičica (serbiska: Galičica Nacionalni Park) är en park i Nordmakedonien. Den ligger i den sydvästra delen av landet, 120 kilometer söder om huvudstaden Skopje. Nacionalen Park Galičica ligger 1 731 meter över havet. Terrängen runt Nacionalen Park Galičica är bergig. Nacionalen Park Galičica ligger uppe på en höjd som går i nord-sydlig riktning. Närmaste större samhälle är Ohrid, 14 kilometer norr om Nacionalen Park Galičica. I omgivningarna runt Nacionalen Park Galičica växer i huvudsak lövfällande lövskog. Runt Nacionalen Park Galičica är det ganska tätbefolkat, med 100 invånare per kvadratkilometer. Kommentarer Källor
Національний парк Галичиця

Націона́льний парк Гал́ичиця (мак. Национален парк Галичица) — третій за величиною національний парк Північної Македонії, його площа — 22 700га. Розташований у гірському масиві Галичиця між котловинами озер Преспа та Охридського котловиною. Південною межею парку є кордон між Північною Македонією і Албанією. Національний парк проголошено 1958 року. На території парку знаходиться Монастир святого Наума. Примітки Посилання National Park "Galicica" (англ.)
Битолски безистен

Битолският безистен (на македонска литературна норма: Битолски безистен) е османски търговски и културно-исторически обект в град Битоля, Република Македония. Местоположение Безистенът е разположен в сърцето на чаршията, в непосредствена близост до Йени джамия, Исак Челеби джамия и Саат кулата. История Безистенът е споменат за пръв път във второто вакъфнаме на Исак Челеби ибн Иса, заверено в 1508 година, в което той заявява, че приходите от вакъфираните имоти на стойност 300 000 дирхема трябва да се използват за издръжка на структурите във вакъфа и трябва да се дават при 10% лихва на „богатите в защитения град Битоля, които живеят в сградата на производителите, известна като Покрития пазар“. Безистенът е споменат от редица пътешественици - венецианският посланик Леондардо Бернардо в 1591 година, Евлия Челеби, минал през Битоля в 1661 година, Йохан Георг фон Хан и Ами Буе в XIX век и други. На 14 юли 1646 година четата на хайдутина Тане Чарлийски напада безистена и ограбва съхраняваните там пари, събрани от данъка върху добитъка, на стойност 120 000 акчета. В документ от XVIII век се разглежда диспута между мутевелиитена два вакъфа и от него става ясно, че безистенък е дар от бейлербея на Румелия, дефтердар и велик везир Коджа Даут паша Узунчаршили - дарител и на Даут паша хамам, робски хан, дарбхона в Скопие и много други постройки из империята. Тъй като Даут паша умира в 1498 година, може да се заключи, че безистенът е построен преди тази дата. През годините безистенът претърпява четири големи промени. Третата голяма реконструкция е от края на XIX век, когато входовете получават бароковите си фронтони. През 80-те години безистенът претърпява последната си реконструкция. Архитектура Безистенът е базиликална сграда с формата на неправилен четириъгълник, дълга 65 m, с четири засводени монументални входа с двойни железни врати и три пасажа с много магазини. Най-старите части са изградени от дялан и частично дялан камък и хоризонтални слоеве тухли. По-късно се срещат части, строени единствено с тухли и други с тухли и камък. Сводовете са полукръгли върху арки над пасажите от цилиндричен тип с различна форма, изградени единствено от тухли, варовик и хидравличен хоросан. В дъгите има правоъгълни прозорци за осветление. Преди реконструкцията сводовете са частично покрити с турски керемиди и на места с ламарина. В съвремеието сводовете са покрити с ламарина, видими на петата фасада. Преди реставрацията безистенът е с калдъръмени улички и всеки магазин е със спускащи се кепенци. Днес безистенът е модерен търговски център с много магазини, но без спускащи се кепенци. Фасадите на магазините, които гледат към уличките, както и вътрешността им, са комбинация от стъкло и дърво. Бележки
Bezisten de Bitola

Le Bezisten (en macédonien Безистен) est un marché couvert de Bitola, ville du sud de la Macédoine du Nord. Il se trouve dans le vieux bazar et forme à l'époque ottomane le centre névralgique du quartier. Il est situé à proximité des mosquées Yeni et Ishak Çelebi et de la Tour de l'horloge. C'est l'un des rares bezisten encore existants en République de Macédoine. Le bezisten est mentionné pour la première fois en 1506 et son commanditaire présumé est mort à la fin du XVe siècle, donc l'édifice a été construit à cette époque. Au cours de l'histoire, il attire le regard de nombreux voyageurs, comme le Vénitien Lorenzo Bernardo, le turc Evliya Çelebi et le français Ami Boué. Le bezisten, comme son nom l'indique (bez signifiant « lin » en turc) sert à l'origine au commerce du tissu. Il a toutefois changé plusieurs fois de fonction et a connu diverses campagnes de rénovation et d'extension. La dernière phase d'agrandissement a lieu au XIXe siècle et les décors baroques extérieurs sont ajoutés à cette époque. Le bezisten forme un quadrilatère irrégulier, de 65 mètres de long. Il comprend trois rues intérieures et quatre entrées monumentales. L'appareillage des murs varie sensiblement selon les parties, les plus anciennes étant en opus cloisonné, les autres en brique ou en pierre seule. Les rues sont couvertes de voûtes en berceau. Les magasins sont encore en activité mais ont pour l'essentiel perdu leur aspect traditionnel. Notes et références Voir aussi Articles connexes Vieux bazar de Bitola Bezisten de Štip Bezisten de Skopje Histoire des Juifs à Bitola Portail de la Macédoine du Nord Portail de l’architecture et de l’urbanisme
Битольский безистен

Битольский безистен (макед. Битолски безистен) ― культурно-исторический объект, находящийся в городе Битола в Северной Македонии. Безистен расположен в центре Битольского рынка, рядом с мечетью Ени и часовой башней. История Здание безистена было построено в XV веке по указу бейлербея Румелии и великого визиря Даут-паши Узунчаршили. Безистен упоминается во втором вакфе Исака Челеби ибн Исы, заверенном в 1508 году. Безистен был построен на сумму около 300 000 дирхамов. Битольский безистен упоминается рядом путешественников — венецианским купцом Леонардо Бернардо в 1591 году, Эвлией Челеби, проезжавшим через Битолу в 1661 году, Иоганном Георгом фон Ханом и Ами Буэ в XIX веке и др. 14 июля 1646 года на безистен напал отряд разбойника Тане Чарлийского и украл деньги в размере 120 000 акче. По состоянию на конец XIX век в безистене находилось 84 магазина. За всю историю существования здание претерпело четыре реконструкции. Третья крупная реконструкция относится к концу XIX века, когда на входе был установлен фронтон в стиле барокко. Последняя реконструкция была проведена в 80-х годах прошлого века. Архитектура Безистен представляет собой здание в форме неправильного четырёхугольника, длиной 65 м, с четырьмя входами. Самые старые части здания построены из тёсаного камня. В оформлении безистена также присутствуют арочные двери. Галерея Примечания
Саат кула (Щип)

Саат кула (на македонска литературна норма: Саат кула) е часовниковата кула в град Щип, Северна Македония. Обявена е от държавата за защитен паметник. Кулата е изградена през XVII век в централната част на града като бегова кула. Кулата е имала бойници и балкон. На следния XVIII век на кулата е поставен часовников механизъм. Част от кулата е разрушена през 1934 година от съображения за сигурност. Според местна легенда разрушаването е резултат на бунт сред населението от силното биене на часовника. Местна легента приписва кулата на турски бег, който залюбил щипянката Анка и искал да я потурци. Тя, за да се отъвре, му казала, че ще се потурчи, ако той остави за града хубав спомен, например часовникова кула. Турчинът обаче, вместо да се откаже, бързо изградил кулата и отвел като жена младата щипянка. Бележки
Tour de l'horloge de Štip

La tour de l'horloge de Štip ou tour du Bey (en macédonien Штипска Саат-кула, ou Бегова кула) est un monument emblématique de Štip, ville de l'est de la Macédoine du Nord. Elle se trouve dans le centre-ville historique. Cette tour est typique de l'architecture civile ottomane et d'autres constructions similaires existent encore en Macédoine du Nord, notamment à Skopje, Bitola, Prilep et Gostivar. Historique La tour a été construite en 1650 par un bey turc et servait initialement de tour de guet. Elle reçoit son horloge un siècle plus tard, puis est en partie détruite en 1934, pour des raisons de sécurité ou bien parce qu'elle faisait trop de bruit, notamment la nuit. Alors qu'elle faisait à l'origine 29 mètres de haut, elle n'en fait plus que 11, et a perdu son mécanisme. Il existe un projet de restauration qui devrait redonner à la tour un mécanisme ainsi que son apparence initiale, mais les travaux, prévus en 2008, ont été retardés à cause de problèmes de voisinage, les échafaudages nécessaires devant être installés dans les jardins autour. Notes et références Voir aussi Articles connexes Mosquée Husameddin Pacha Bezisten de Štip Portail de la Macédoine du Nord Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de l’horlogerie
Villa Vodno

Villa Vodno (Macedonian: Вила Водно), also known as the Annex (Macedonian: Анекс), is the official workplace of the President of North Macedonia. It stands in the foothills of Vodno at the southern edge of Skopje. Built from 2004, it became the seat of the presidency in 2009 and houses the president's office and rooms for meetings and receptions. Construction began in 2004. The complex covers about 2,500 m2 (27,000 sq ft) and combines a renovated older state villa with a newly built annex, arranged over a ground floor and a multi-level upper storey; about €5 million from the state budget was spent on the new section. It contains the president's office, working premises for the presidential services, and rooms for meetings and receptions. The surrounding park was planted with cypresses, firs and other evergreens, together with lawns and flower gardens. The building hosts sessions of the national Security Council and ceremonies for the presentation of credentials by foreign ambassadors. The working residence is separate from the villa in which the president lives, about 3 km (1.9 mi) away. When the presidential offices moved to Villa Vodno in 2009, the rooms they had previously used in the Sobranie Palace were handed over to the parliamentary services. The presidential offices contain two mosaic friezes by the painter Gligor Čemerski, Macedonia, a Warm Country (Македонија топла земја) and The Earth Remembers (Земјата памети), produced in 2006. Villa Vodno has hosted visiting heads of state and foreign delegations, including Hamad bin Khalifa Al Thani, Bronisław Komorowski, Viktor Orbán, Ivo Josipović, Filip Vujanović, Valdis Zatlers, Stjepan Mesić, Roman Herzog, Zhelyu Zhelev, Bamir Topi, Tony Blair, Edi Rama, Borut Pahor, Václav Klaus and Kiro Gligorov. References
Вила Водно

Вила Водно (мак. Вила Водно) је званично радно место председника Северне Македоније. Објекат се налази у подножју планине Водно, на јужној ивици Скопља. Вила се налази у близини резиденције председника. Кућа се састоји од приземља и првог спрата, а има око 2500м² корисног простора. Вила Водно има приземље и први спрат који је на неколико нивоа. Састоји се од старог и новог дела. Стари део је реновиран, а нови је урађен у периоду од 2004. до 2008, а за изградњу је потрошено око пет милиона евра. У вили, осим канцеларије председника имају и посебне просторије за састанке и пријеме. У просторијама за састанке и пријеме зидови су украшени сликама познатих македонских уметника, као и мозаици које је урадио Глигор Чемерски. У парку око виле су засађени чемпреси, јеле и друго зимзелено дрвеће, пространи травњаци и цветне баште. Вила је некад носила назив „Вила Анекс“. Референце
Свети Никола (Щип)

„Свети Никола“ или „Свети Николай“ (на македонска литературна норма: „Свети Никола“, „Свети Николај“) е православна църква в град Щип, Северна Македония, катедрален храм на Брегалнишката епархия на Македонската православна църква. Разположена е в западната част на града, на пътя към махалата Ново село. В храма работи Галерия за икони. Църквата е издигната върху основите на старата Сифиева църква от 1341 г., метох на Лесновския манастир. Цар Стефан Душан я дарява на Злетовската епископия, а в 1381 година Константин Деянов я дарява на Хилендар. С размерите и градежа си новата църква е внушителен архитектурен паметник от Възраждането, дело на един от прочутите български възрожденски майстори-строители — Георги Новаков Джонгар, строил по примера на майстор Андрей Дамянов. Храмът е завършен и осветен на 10 май 1867 г., по времето на кюстендилския митрополит Игнатий, според паметната плоча над входа. Църквата представлява трикорабна базилика, заобиколена с чардаци от западната, северната и южната страна, които на горния етаж преминават в галерия. Вътрешността на църквата е украсена с живопис на сводовете и няколко фрески по стените. Дело е на видния български зограф Никола Дамянов, който я изписва и украсява дверите и с балдахини в 1889 година. Фрескоживописът, както и дърворезбата с богато украсения балдахин в олтарната част и владишкия трон в кораба на църквата е дело Коста Вангелов. Олтарните икони са дело на Димитър Папрадишки (1889). В храма има няколко подписани и датирани икони от Иван Апостолов – Рождество Христово (1878), Погребение Христово (1879), Св. св. Кирил и Методий, Слизане на Светия дух при Апостолите и Възнесение Христово (1881). В храма има подписани творби на Кръсте Зограф. Галерия Бележки
Église Saint-Nicolas de Štip

L'église Saint-Nicolas (en macédonien : Црква „Св. Никола“) est une église orthodoxe située à Štip, ville de l'est de la Macédoine du Nord. Elle se trouve dans le centre de la ville, près du musée de Štip et en contrebas de la forteresse d'Isar. Elle sert de cathédrale à l'éparchie de la Bregalnica, qui couvre le centre-est du pays. Description L'église actuelle a été construite sur les ruines d'un temple plus ancien, daté de 1341. Elle est consacrée le 10 mai 1867. C'est une basilique à plan treflé, entourée de porches à l'ouest, au nord et au sud. L'intérieur est décoré de fresques et d'éléments en bois sculpté. Galerie L'église comprend une galerie d'icônes gérée par le musée de Štip. Les œuvres exposées datent pour la plupart du XIXe siècle, mais certaines ont aussi été peintes au XVIIe et au XVIIIe siècle, majoritairement par des artistes locaux. La galerie présente aussi quelques objets liturgiques et des couronnes de mariage du XIXe siècle. Par ailleurs, le musée de Štip expose d'autres icônes dans l'église de l'Assomption du village de Novo Selo, situé à la sortie de la ville. Notes et références Voir aussi Štip Église de la Dormition (Novo Selo) Église orthodoxe macédonienne Portail de la Macédoine du Nord Portail de l’architecture chrétienne Portail du christianisme orthodoxe
Церковь Святого Николая (Штип)

Церковь Святого Николая (макед. Црква „Св. Никола“) — православная церковь в городе Штип, Северная Македония. Является памятником эпохи македонизма. История Церковь расположена у дороги в соседний посёлок Новое Село. Была построена на фундаменте старой церкви «Св. Богородицы» 1341 года, ныне находящейся в Новом Селе. Это работа известного мастера-строителя Георгия Новакова Джонгара в стиле другого выдающегося мастера — Андрея Дамьянова. Храм был завершен и освящен 10 мая 1867 года, во времена митрополита Игнатия, когда Штип входил в состав Кустендильской епархии. Церковь представляет собой трехнефную базилику, окруженную с запада, севера и юга портиками. Центральный неф перекрыт тремя куполами, а боковые — полуцилиндрическими арками. Интерьер церкви украшают росписи на её сводах, фресковые иконы на стенах, а также большой иконостас с иконами и резьбой, который выполнил живописец Никола Дамьянов. Фресковая роспись выполнена Костадином Вангеловым из Штипа и ещё трех художников — братьев Николы, Вангела и Косты Атанасовых из Крушево. В 1990 году первый этаж храма был отдан Постоянной церковной галерее, где представлены иконы, разные святыни, старопечатные церковные книги, облачения и другие предметы. Примечания Ссылки Молебан Пресветој Богородици служен је 30 децембра 2019 Церковь Святого Николая — Штип
Свети Архангел Михаил – Фитията

„Свети Архангел Михаил“ или Фитията (на македонска литературна норма: „Свети Архангел Михаил“ – Фитијата) е средновековен християнски храм в град Щип, Северна Македония. Църквата е част от Брегалнишка епархия на Македонската православна църква – Охридска архиепископия. Описание Църквата се намира вляво от пътя, който води от града към главната порта на Хисаря. Дворът има каменна порта с полукръгъл главен входи и два помощни отстрани. Сградата представлява еднокорабна църква, издигната в 1332 година от протосеваст Хрельо. В 1334 година е дарена на Хилендар от крал Стефан Душан. Формата на храма е кръстообразна. Изградена е със сиво-зелен камък и тухли с хоросан. Има живописни фасади и хармонични архитектонски форми. В църквата няма фрескоживопис, но има доказателства, че е била изписана. След османското завоевание Али бей я превръща в джамия, наречена Фитхия джамия (Фития джамия), при което са унищожени и фреските. Джамията е спомената от Евлия Челеби, който в 1622 година минава през Щип, като главна джамия в града, която при завоеванието е била църква. В 2000 година е направен нов мраморен иконостас и са изработени нови икони, които са дело на зограф Перо от Скопие. Бележки
Church of St. Michael, Štip

Church of St. Michael (Macedonian Cyrillic: Свети Архангел Михаил), also called Fitija (Фитија) is the most valuable medieval monument of Štip, North Macedonia. The church was built as the central feature of a monastery in 1332. Its endower was protosebastos Hrelja, a nobleman of Serbian kingdom that ruled Štip since 1282. It is located next to the road linking the suburb with the castle Isar. In 1334 Hrelja, with consent of king Stefan Dušan, donated the church to Chilandar, the Serbian monastery in Holy Mount Athos. The donation was confirmed in 1381 by the new lord of Štip Konstantin Dejanović with a charter. In Ottoman times the church was turned into a mosque and lost its frescoes. St Michael has a cross-in-rectangle base with a dome above it. The outer decoration shows all the signs of fine Byzantine architecture with facades in layers of bricks and stone. Today the church is just a chapel (paraklis). Until recently it had an old iconostasis with icons by Georgi Zoografski but in 2000 it got a new, marble one, painted by Pero of Skopje. References
Église de l'Archange-Saint-Michel de Štip

L'église de l'Archange-Saint-Michel (црква Св. Архангел Михаил en macédonien) est une église orthodoxe située à Štip, ville de l'est de la Macédoine du Nord. Elle se trouve sur les pentes de la colline d'Isar, en haut de laquelle se dresse la forteresse. Elle est représentative de l'école serbo-byzantine. Description L'église a été construite par un certain Hrelja dans la première moitié du XIVe siècle, alors que Štip faisait partie de la Serbie. Elle est rattachée au monastère de Hilandar, sur le mont Athos, par Stefan Uroš IV Dušan en 1334. L'église a un plan cruciforme avec une abside et une coupole sur tambour. Ses murs sont en appareil cloisonné. Notes et références Voir aussi Štip Église de l'Ascension (Štip) Église Saint-Jean-Baptiste (Štip) Église orthodoxe macédonienne Portail de la Macédoine du Nord Portail de l’architecture chrétienne Portail du christianisme orthodoxe
Успение Богородично (Ново село, Щипско)

„Успение на Пресвета Богородица“ (на македонска литературна норма: Успение на Пресвета Богородица) е православна църква в махалата Ново село на град Щип, Северна Македония. Църквата е под управлението на Брегалнишката митрополия на Македонската православна църква. Църквата е обявена за паметник на културата. В храма работи Галерия за икони. Архитектура Строежът на църквата е започнат на мястото на по-стар храм в 1836 година и е завършен четиринадесет години по-късно в 1850 година. Изградена е от строителите от дебърската фамилия Рензовци, начело с Андрей Дамянов и представлява развитие на създадения от Рензовци архитектурен тип трикорабен видим в предишното дело на Рензовци - църквата „Свети Пантелеймон“ във Велес. „Успение Богородично“ е голяма базилика, като наосът е с три кораба и над средния има четири слепи купола. Ширината на наоса е 18 m, а дължината е около 26 m. Отвън трите кораба са под самостоятелни надлъжни покриви, а галерията, която обгръща наоса три страни, образува трета тераса. Под самостоятелни покриви са и трите апсиди и така се получава пирамидална постройка. В „Успение Богородично“ Рензовци са имали възможност да развият нартекса и на запад и цялостно да оформят обиколната галерия във втория етаж. С църквата е свързана камбанария, издигната над западната галерия и долепена до надстройката на куполите Възпоменателният надпис е над южната врата отвън: Интериор Основната декорация на вътрешното пространство е дело на Никола Дамянов. Стенописи има само в слепите куполи, на пандативите и таваните над страничните кораби. Иконите на иконостаса са изработени от зографите Станислав Доспевски, Станилов, Вангелов, Кръсте Зограф, Димитър Папрадишки (1896), Христо от Самоков, Захарий Зограф, а фреските в куполите се предполага, че са изработини от Георги Дамянов. В църквата се пази картина от Теодосий Зограф, датираща от 1813 година, когато явно е съществувала старата църква. Стенописът „Свети Седмочисленици“ е дело на Димитър Папрадишки. Дърворезбата на столарския по изпълнение иконостас, балдахина, царските двери и владишкия трон са изработени в същия период от Никола Дамянов. Няма данни за датата на осветяването. По стените има множество релефи, някои от които са сложни композиции, богато декорирани медальони с растителни и животински мотиви. Иконите от старата църква са пренесени в новата. В 60-те години на XX век в женската църква са изложени икони от много други църкви в околността. На иконата на Успение Богородично има надпис от 1810 година, според който тайфата изработила стария иконостас е водена от самоковския майстор Христо Димитров. В новата църква иконостасът е разделен на две части и разположен в двата парклиса на първия етаж. Част от иконите са дело на Теодосий Зограф. История Още след построяването на църквата в нея се служи на български език, който се употребява и в училището. По време на Първата световна война в двора на църквата са погребани 19 български офицери и войници, сред които деецът на ВМОРО Славейко Стрезов и видният водач на организацията Христо Чернопеев. В 2010 година гробовете са осквернени и костите изнесени. Бележки