Света Богородица Перивлепта

„Света Богородица Перивлепта“ или Перивлептос, наричана „Свети Климент“ (на македонска литературна норма: „Света Богородица Перивлепта“), е средновековна православна църква от XIII век в град Охрид, Северна Македония, втори катедрален храм на Охридската архиепископия (XV-XVIII век). Църквата е под управлението на Дебърско-Кичевската епархия на Македонската православна църква – Охридска архиепископия. История Ктиторският надпис на гръцки над западния вход на нартекса гласи, че църквата е издигната в 1295 година от византийския аристократ, вероятно от албански произход, Прогон Сгур, роднина на император Андроник II Палеолог. През 1365 година до северната страна, а в неизвестна година – и от южната страна на олтара са пристроени два параклиса. Над вратата на северното крило има друг гръцки надпис: След османското завоевание и разрушаването на църквата „Свети Пантелеймон“ мощите на Климент Охридски са преместени в „Света Богородица Перивлепта“ и храмът получава паралелното име „Свети Климент“ или Големата църква. След като и „Света София“ е превърната в джамия, „Света Богородица Перивлепта“ става катедрален храм на Охридската архиепископия, а след нейното закриване през 1767 година - на Охридската митрополия. В нея е пренесена църковната утвар от „Света София“ както и голямата патриаршеска библиотека, която не е запазена. До църквата са изградени манастирски конаци и патриаршески дворец, които изгарят през 1862 година. Архитектура Специфичното решение на вътрешното пространство на сградата, както и характерният градежен опус на сградата с богата керамопластична украса позволяват църквата да се брои сред редките византийски паметници от втората половина на XIII век. Архитектурата на църквата има забележителна прилика с тази на Червената църква във Вургарели, Епир и според някои изследователи двете църква са дело на едни и същи майстори. В основата си църквата е вписан кръст в правоъгълно пространство с купол, опиращ се на четири стълба. Олтарното пространство на фасадата е подчертано с тристранна апсида и с богата керамопластична украса. Притворът е построен през същия период като наоса и е засводен с кръстати сводове и сляп купол, поставен централно върху свода. В средата на XIV век от северната и южната страна са доизградени параклиси и открит трем, който по-късно са затворен. Градежът е от тухли и бигор с варов хоросан, като е постигната умела композиция и полихромия. Живопис Стенописната украса е богата на теми със скрити иконографски значения. Художниците оставят десет подписа и стенописите са първите автентични произведения на Михаил и Евтихий и най-старите представители на така наречения Палеологов ренесанс, последното голямо достижение на византийското изкуство. Царските двери в църквата са от средата XVI век и са дело на изтъкната художествена работилница, действала на територията на Охридската архиепископия. Те се намират днес в Националния исторически музей в София. Други произведения от същата работилница са царските двери на „Свети Пантелеймон“, дверите от „Големи Свети Врачи“ - днес на иконостаса на „Света Богородица Перивлепта“, дверите от неидентифицирана църква в Охрид - днес в Националния музей в Белград, дверите в „Свети Никола“, дверите от „Свети Георги“ в Горна Влашка махала в Охрид и дверите от „Свети Никола“ в Присовяни. Галерия Вижте също Охридска галерия за икони Бележки