NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Monastère Saint-Nicolas de Šiševo

Le monastère Saint-Nicolas (macédonien : Манастир Свети Никола) ou monastère de Chichevo (Шишевски Манастир) est un monastère orthodoxe situé dans la municipalité de Saraï, en Macédoine du Nord. Il se trouve dans le massif du mont Vodno, à quelques kilomètres au sud-ouest de Skopje et en surplomb du lac Matka. Il est autant connu pour son architecture byzantine que pour sa situation pittoresque. La date de fondation du monastère est inconnue, et son église est une combinaison de deux époques différentes. La partie occidentale est typique du XIVe siècle, avec des murs en brique et en pierre et un oculus. Le reste de l'édifice se caractérise par des fenêtres étroites qui laissent penser à un ajout tardif. L'oculus est entouré de bas-reliefs, des figures de plantes et d'animaux entrelacés. Voir aussi Lac Matka Chichevo Skopje Église orthodoxe macédonienne Références Portail de l’architecture chrétienne Portail du monachisme Portail de la Macédoine du Nord Portail de Skopje Portail du christianisme orthodoxe
Шишевски манастир

Шишевски манастир је православни средњовековни манастир у близини села Шишево, Северна Македонија. Налази се високо изнад стене у кањону Матка на десној страни реке Треске. Положај Манастир Свети Никола Шишевски је смештен на својеврсној спљоштеној тераси стене изнад десне обале вештачког језера Матка на реци Треска. Терен је неприступачан за моторна возила, а до њега се може доћи само пешице из три правца: од моста на реци Треска и села Матка (пола сата хода); од села Шишево (1 сат); од врха планине Водно (2 сата и 30 минута). Од града Скопља је удаљен 18 km, а од села Шешево око 3 km. Преко пута манастира и преко самог језера, пружа се предиван поглед на манастир Светог Андреје. Историја Тачан датум изградње манастира Свети Никола није познат. Међутим, постоје докази да је манастир саграђен или обновљен 1345. од стране свештеника Ненада и других ктитора. У једном спису који је нађен у манастиру, записано је да је изградњу помогао Краљевић Марко. Имајући ово у виду, као и чињеницу да је оснивач оближњег манастира преко пута језера посвећеног Светом Андреју био брат краља Марка, Андријаш, може се закључити да Шишевски манастир датира из друге половине 14. века. Манастир Шишевског Св. Николе је основан у 13. веку, а обнављан у 14. и 17. веку. Остао је запис из 15. века, у једној манастирској књизи, о "грешном Божидару" који се записао у селу Шишево. Живописао га је 1630. године Калист Кожухар. Када је оближњи манастир Св. Николе у Нуру запустео, многи предмети из њега пренети су у овај. Нови иконостас направио је 1645. године јеромонах Онуфрије. Манастир је запустео 1725. године. Обновљен је почетком 19. века од стране митрополита Варнаве, који ту уређује летњу резиденцију, али је поново запустео крајем истог столећа. Било је то неколико година пре 1891. и то због арнаутске обести. До тада је ту живело седам-осам православних калуђера. Српски писац Петар Кочић је 17. јуна 1905. године у оквиру излета са пријатељима посетио манастир Шишево. Између два светска рата у селу Шишеву је живела стара угледна муслиманска породица Мемедовић, која има српско порекло као и многе друге. Та породица је била у тесној вези и са древним Шишевским манастиром, који је дуго био у рушевинама. Сулејман Мемедовић је 1926. године биран за председника политичке општине Шишево. Његов отац се својевремено оженио са Српкињом православком, која је код сина Сулејмана, развила наклоност према православним прецима и манастиру Шишеву. Зато је Сулејман од 1906. године био као српски комита учесник бројних борби против Бугара и Турака. Такав човек, иако муслиман сам је и о свом трошку 1926. године обновио стари напуштени манастир Шишево. Поред обновљене манастирске цркве, изградио је он и велике конаке од камена, за калуђере и посетиоце. Галерија Види још Кањон Матка Референце Спољашње везе
Verkündigung des Herrn (Prilep)

Die Kirche Verkündigung des Herrn (mazedonisch Благовештение Богородично, bulgarisch Благовещение Богородично) ist eine orthodoxe Kirche aus der Zeit der Bulgarischen Wiedergeburt, im Zentrum der Stadt Prilep (heute Nordmazedonien). Die Kirche wurde im Jahr 1838 von der bulgarischen Kirchengemeinde im osmanischen Prilep erbaut. In ihr befinden sich eine große Ikonostase von Dimtar Stanischew und Petar Filipow-Garkata sowie Ikonen von A. Zograf und A. Zugaro. Nach der Eroberung Makedoniens 1912/13 durch das Serbische Königreich wurden Teile der Fresken und Ikonen mit Bulgarien-Bezug beschädigt oder zerstört. Vor der Kirche gibt es das Grab des bulgarischen Freicheitskämpfer Pere Toschew sowie einen bulgarischen Soldatenfriedhof des Ersten und Zweiten Weltkrieges. Der Friedhof wurde jahrzehntelang nicht gepflegt und verfällt zusehends. Heute gehört die Kirche zur Mazedonisch-Orthodoxen Kirche.
Мемориален музей „Кузман Йосифоски – Питу“

Мемориалният музей „Кузман Йосифоски – Питу“ (на македонска литературна норма: Меморијален музеј „Кузман Јосифоски - Питу“) се намира в центъра на град Прилеп, Северна Македония. Посветен е на Комунистическа съпротива във Вардарска Македония през Втората световна война. Обявен е за паметник на културата през 1971 година в родната къща на партизанина Кузман Йосифовски. Бележки
Първа македонска ударна бригада

Първа македонска народоосвободителна ударна бригада е комунистическа партизанска единица във Вардарска Македония, участвала в така наречената Народоосвободителна войска на Македония. Дейност Създадена е между 8 юни – 28 септември 1944 година в струшкото село Локов. Формирана е от македонските Кичевско-дебърския и Ресенско-охридския батальони в състава на Първа македонско-косовска бригада, партизани Битолско, Велешко и Костурско с обща численост от около 500 бойци. Води битки в района на триъгилника на Охрид, Струга и Дебър срещу германски и албански части, т.е. край селата Богомила, Никодин, Дебърца, Галичко и Малесия. Бригадата издава свой вестник „Народен войник“. След 9 септември 1944 година влиза в опразнени от българската армия градове. На 6 октомври 1944 година при село Горно Яболчище към бригадата се присъединява Кичевско-Дебърската македонска народоосвободителна бригада, а на 29 октомври и охридско-Стружката македонска ударна бригада. На 6 декември 1944 година се включва в 48-а македонска дивизия на НОВЮ на 15-и македонски корпус на НОВЮ. Участва в януарските сражения от 1945 година на Сремския фронт и води сражение при Винковци на 12 април 1945 година, участва в превземането на Загреб и преследването на германски части в Целие и Драваград. на 12 юни 1945 година и е наредено да се върне във Вардарска Македония и пристига в Скопско между 20 и 26 юни 1945 година. Към 31 август 1944 бригада наброява 424 души, на 8 октомври 794 души, а на път за Сремския фронт около 2000 души. Бригада губи общо 378 души, от които 127 на територията на Македония, а 251 на Сремския фронт. Дейци Тихомир Шарески – командир (август 1944 – май 1945) Вангел Чукалевски – командир (8 юни- края на август 1944) Чеде Филиповски – заместник-командир (8 юни – 25 септември 1944) Михайло Михайловски – заместник-командир (от 31 август 1944, ранен на 1 септември 1944) Ристо Бужаровски – заместник-командир (от 1 септември 1944 на мястото на Михайловски) Петър Дента – заместник-командир (от януари 1945) Никола Канински – политически комисар Гьоре Велковски – политически комисар Яким Спировски – политически комисар Кръсте Цървенковски – заместник-политически комисар Славко Лумбарковски – заместник-политически комисар (до 1 септември 1944) Жамила Колономос- Цвета – заместник-политически комисар Димитър Кепев – заместник-политически комисар Боро Кралевски – заместник-политически комисар Кирил Стояновски – бригаден свещеник Трифун Пановски – бригаден лекар Гьоре Дамевски – политически комисар на батальон Димитър Топурковски – командир на батальон Драгутин Джорджевич – Алия – командир на първи батальон Стево Върбица – началник на щаба Димитрия Тунтевски – началник на щаба Георги Тасков – началник на щаба Наум Пейов – член на щаба Никола Лячевски Миле Арнаутовски Панче Поповски Бележки
1-я Македонская ударная бригада

1-я Македонская ударная бригада (сербохорв. Prva makedonska udarna brigada / Прва македонска ударна бригада, макед. Прва македонска ударна бригада) — воинское формирование Народно-освободительной армии Югославии, состоявшее из этнических македонцев. История Бригада сформирована 8 июня 1944 г. в селе Локов, близ Струги. В её состав вошли два батальона из 1-й Македонско-Косовской пролетарской ударной бригады, а также три отдельных партизанских отряда. Общая численность бригады составляла 420 человек. Первым командиром бригады был Тихомир Шаревский, а политруком Гёре Дамевский. Боевое крещение бригада приняла в районе Охрида, Струги и Дебара, сражаясь против немецко-албанских сил. Ожесточённые бои с участием бригады разгорелись в сёлах Богомила, Никодин, Дебарца, Галичко и Малесия. 9 сентября 1944 года 1-я МУБ "под шумок" разоружила несколько формирований Болгарской армии, в последующие дни ей удалось взять Стругу и Гостивар, покинутые болгарскими частями. На 8 октября численность бригады составляла 794 человека. 7 ноября 1944 года 1-я МУБ выбила германские контингенты из Охрида, ранее покинутого болгарскими частями. 6 декабря 1944 бригада вошла в состав 48-й Македонской дивизии, которая, в свою очередь, вошла в состав 15-го Македонского армейского корпуса. С января 1945 г. бригада (около 2000 бойцов) участвовала в боях на Сремском фронте. 12 апреля 1945 г. фронт был прорван, и титовским частям удалось взять полуостров Срем и выйти в Славонию. 12 же апреля 1-я МУБ вступила в ожесточённые бои близ Винковцев. После чего достигла Загреба - хорватской столицы, которую поглавник Анте Павелич 9 мая 1945 г. объявил "открытым городом"... После Загреба 1-я МУБ преследовала германские части в Целе и Дравограде на территории Словении. 12 июня бригада получила распоряжение вернуться в Вардарскую Македонию. С 20 по 26 июня 1945 года бригада добиралась до Скопье. Издавала свою газету «Народный солдат». Примечания Литература Војна енциклопедија (књига седма). Београд 1974. година. Македонска енциклопедија (књига друга). „МАНУ“, Скопље 2009. година.
1. makedonska brigada (NOVJ)

Za druge 1. brigade glejte 1. brigada. 1. makedonska brigada je bila brigada v sestavi Narodnoosvobodilne vojske in partizanskih odredov Jugoslavije in ki je delovala med drugo svetovno vojno na področju Kraljevine Jugoslavije. Zgodovina Brigada je bila ustanovljena 8. junija 1944 v vasi Lokov pri Strugi. Brigada je ob ustanovitvi štela približno 500 borcev. Brigada je sodelovala v bojih z nemškimi in albanskimi enotami v okolici Ohrida, Struge in Debra. 6. decembra 1944 se je priključila enotam 48. divizije, divizija pa je postala del 15. korpusa. Od januarja 1945 je delovala na področju sremske fronte v okolici Vinkovcev. Sodelovala je pri osvoboditvi Zagreba, nakar se je pomaknila proti Sloveniji. Med 20. in 26. junijem 1945 se je vrnila v Skopje. Organizacija štab 3x bataljon Viri in opombe Vojna enciklopedija, 2. izd., 1978, Zvezek 2, str. 20. Glej tudi Narodnoosvobodilno gibanje seznam brigad Narodnoosvobodilne vojske Jugoslavije
Прва македонска ударна бригада

Прва македонска ударна бригада НОВЈ формирана је 8. јуна 1944. године у селу Локов код Струге. Приликом формирања у њен састав су ушла два батаљона из Прве македонско-косовске бригаде (Кичевско-дебарски и Ресенско-охридски батаљон), Партизански одред „Јане Сандански“, Велешки партизански одред, Костурски партизански одред и новопридошли борци, све упуно 500 бораца. Први командант бригаде био је Тихомир Шаревски, а политички комесар Ђоре Дамевски. Борбени пут бригаде Учествовала је у биткама у рејону Охрида, Струге и Дебра против немачких и албанских снага, односно у близини села Богомила, Никодин, Дебарца, Галичко и Малесија. После 9. септембра 1944. године, учествовала је у разоружавању бугарске војске и у ослобођењу Охрида, Струге и Гостивара. Дана 6. децембра 1944. године, ушла је у састав 48. македонске дивизије НОВЈ, која је затим ушла у састав Петнаестог македонског корпуса. Од јануара 1945. године, учествовала је у борбама на Сремском фронту и водила тешке борбе код Винковаца 12. априла 1945, учествовала у ослобођењу Загреба и у спровођењу заробљених немачких снага у Цељу и Дравограду. Дана 12. јуна, бригади је наређено да се врати у Македонију, а у Скопље је стигла између 20. и 26. јуна 1945. године. Литература Војна енциклопедија (књига седма). Београд 1974. година. Македонска енциклопедија (књига друга). „МАНУ“, Скопље 2009. година.
Jane Sandanski

Jane Sandanski (bulharsky Яне Сандански, makedonsky Јане Сандански; 18. května 1872, Vlahi – 22. dubna 1915 Melnik) byl bulharský revolucionář. Bulhaři i Makedonci ho považují za svého národního hrdinu. Patřil k vůdcům tajné paravojenské organizace VMRO (Vnitřní makedonská revoluční organizace), která bojovala proti nadvládě Turecka na územích, která byla osídlena převážně slovanským obyvatelstvem, ale jejíž jednotky ("čety") sváděly boje také s prosrbskými a prořeckými silami. Vedl její nejlevicovější křídlo. Zúčastnil se tzv. Ilindenského povstání, které vypuklo roku 1903. Jeho porážka osmanskými silami vedla k rozštěpení VMRO (Sandanski byl pravicovými frakcemi dokonce odsouzen k trestu smrti), načež se Sandanski a jeho frakce spojila s mladotureckým hnutím (založil tzv. Národní federativní stranu (bulharskou sekci)) a podíleli se i na mladotureckém puči, který se pokoušel svrhnout sultána Abdulhamida II. Od mladoturků si Sandanski sliboval vytvoření Balkánské federace. Sandanského skupina se zapojila i do Balkánských válek v letech 1912–1913, když nakonec podporovala bulharské síly. Sandanski byl roku 1915 zavražděn svými politickými oponenty. O Jane Sandanském se zpívá v hymně Severní Makedonie, jejíž slova napsal Vlado Maleski roku 1942. Jeho jméno je v hymně provoláváno spolu s Pitu Gulim, Goce Delčevem a Dame Gruevem (všichni byli členy VMRO). V druhé sloce hymny se zpívá: „Odnovo sega znameto se vee na Kruševskata Republika / Goce Delčev, Pitu Guli / Dame Gruev, Sandanski! Goce Delčev, Pitu Guli / Dame Gruev, Sandanski!“, tedy „Znovu vlaje vlajka Kruševské republiky! / Goce Delčev, Pitu Gruli, / Dame Gruev, Sandanski! / Goce Delčev, Pitu Gruli / Dame Gruev, Sandanski!“ (Pojem „Kruševská republika“ poukazuje na to, že v Kruševu začalo Ilindenské povstání.) Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Yane Sandanski na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Jane Sandanski na Wikimedia Commons
Yané Sandanski

Yané Ivanov Sandanski, dit Yané Sandanski (en bulgare : Яне Сандански) ou Jane Sandanski (en macédonien : Јане Сандански), est un révolutionnaire bulgare né le 18 mai 1872 à Vlahi, près de Melnik (aujourd'hui en Bulgarie), et mort le 22 avril 1915 près du village de Pirin. Il est un des dirigeants du VMRO en Macédoine à la fin du XIXe siècle et au début du XXe siècle. Il est considéré comme un héros national en Bulgarie et en Macédoine du Nord. Biographie Son père participa, en tant que porte-drapeau, au soulèvement de Krésna. Après la répression du soulèvement par les forces ottomanes, sa famille partit s'installer, en 1879, à Doupnitsa, où le jeune Yané suivit des études primaires. Par la suite, Sandanski devint fonctionnaire et le resta jusqu'en 1895. Citations "Les révolutionnaires macédoniens, qui après une lutte longue et terrible contre la tyrannie turque ont survécu pour voir leur rêve - gagner la liberté de leur patrie - ne peuvent pas admettre qu'elle tombe sous pouvoir serbe ou grec. Ils ne s'arrêteront pas même devant les moyens terroristes les plus terribles, pour réaliser leur rêve le plus cher - une Macédoine bulgare libre!" (interview pour le journal italien Seculo, Tirana, 1912) [1] Honneurs En son honneur, un complexe sportif de Skopje porte son nom. La ville de Sandanski, en Bulgarie est également baptisée en son honneur. Liens externes (en) Mercia MacDermott. For Freedom and Perfection. The Life of Yane Sandansky (bg) Memoirs of Yane Sandanski (original edition in Bulgarian in the form of text) (bg) Memoirs of Yane Sandanski (original edition in Bulgarian in the form of .jpg photocopies) (mk) « Memoirs of Yane Sandanski (translated into contemporary Macedonian) »(Archive.org • Wikiwix • Google • Que faire ?) Portail de la Bulgarie Portail de la Macédoine du Nord
Јане Сандански

Јане Сандански (буг. Яне Сандански); Влахи, 31. јануар 1872 — Пирин, 22. април 1915) македонско-бугарски револуционар и члан ВМРО-а. Биографија Рођен је 31. јануара 1872. године у селу Влахи код Мелника, Пиринска Македонија, Османско царство. Завршио је прогимназију у Дупници у Бугарској. У младости је био активан међу македонском емиграцијом у Дупници. Од 1895. до 1897. био је учесник четничког устанка, којег је организовао Врховни македонски комитет (врховисти). Године 1899. упознао се са Гоцом Делчевим и Ђорчом Петровим и прешао у Тајну македонско-одринску револуционарну организацију (ТМОРО). Делчев га је 1901. године одабрао за војводу пограничних региона Среског округа за заштиту територије од врховиста. Године 1903. успротивио се решењу Солунског конгреса о дизању устанка исте године. Након почетка Илинданског устанка организовао је Крстовдански устанак у Сереском револуционарном округу. Учествовао је на Рилском конгресу, 1905. године, и на окружним конгресима у Серском округу. По његовој наредби извршено је суђење и ликвидација Ивана Гарванова и Бориса Сафарова, 1907. године. Од 1908. године сарађивао је са младотурцима и учествовао у младотурском походу на Цариград, када је 1909. године детронисан султан Абдул Хамид II. Учествовао је у Првом балканском рату, када су бугарски одреди под његовим вођством ослободили Мелник. Дејствовао је и при заузимању Рупелске клисуре. Са својим је одредима 1912. године ушао у Солун, где се сукобио са бугарским официрима због својих ставова о аутономној и независној Македонији. За време Другог балканског рата борио се на бугарској страни у рилској дивизији. У заседи су га убили политички противници код села Пирин, 22. априла 1915. године. Наслеђе Сандански је био противник врховизма и бугарске доминације над Македонијом. Његове идеје наставили су следбеници, названи санданистима. И Бугари славе Санданског као свог националног хероја, па је тако у Пиринској Македонији место Свети Врач, 1949. године, преименовано у Сандански. Предмет је спорења између Бугарске и Северне Македоније. За време Народноослободилачке борбе у Македонији од 1941. до 1944. године, Битољски партизански одред носио је његово име. Референце Литература
Личеноска къща

Личеноската къща (на македонска литературна норма: Спомен-куќа на Лазар Личеноски) е архитектурна забележителност в град Скопие, Северна Македония. Местоположение Къщата е разположена в самия център на града, под Скопското кале. История Къщата е проектирана в 1960 и изградена в 1961 година от архитект Славко Брезовски по поръчка на големия художник Лазар Личеноски. Предназначена е за жилище и ателие и е резултат от креативното сътрудничество на двамата творци. В къщата живее Личеноски и в нея създава някои от големите си творби - монументалната стенна мозайка „Апотеоза на трудот“, подписана с инициали на латиница, между които е и годината на изграждане на къщата 1961, тапицерията „Фазани“ (1962) и маслените картини „Оризово поле“ (1962), „Последни афиони“ или „Афионско поле“ (1963) и „Зографско ателје во Галичник“ (1963), недовършената картина „Охридски рибар“ (1964) и недовършената лята мозайка „Фазани“ (1964). На 10 октомври 2017 година къщата е обявена за паметник на културата от особено значение, подкатегория голямо значение. Архитектура Къщата е в традиционен стил с употреба на традиционни материали. Има големи стенни мозайки дело на Личеноски – „Берачка на лотос“ (1960) и „Апотеоза на трудот“ (1962/63), поставени на специални места на фасадите. Във вътрешността има други мозайки - „Сликарска палета (1961); „Автопортрет“ (1963), „26 јули 1963“ (1963); 16 жардиниери: „Женски и машки портрет“, „Урбан мотив“, „Риби“, „Зајаци“, „Лебеди“, „Гулаби“, „Риби“, „Ластовички“, „Сонце“, „Ѕвезда“, „Месечина“, „Компас“, „Портрет“, „Птица“, „Цвеќе“ и „Птици“ (1962/63); 2 маси: „Пауни“ и „Шаховска табла со риби“ (1963/64); фризът „Риби“ (от 18 плочи, 1962) и „Алеја“ (първоначално 24 плочи, а днес 16), како и 2 релефа – „Капачки“ и „Трубач“ от неизвестни автори и скулптурата „Две фигури“ от Петър Хаджибошков. Бележки
Muzeum makedonského boje

Muzeum makedonského boje (makedonsky Музеј на македонската борба) se nachází v hlavním městě Severní Makedonie, Skopje. Nachází se v samotném středu města, na pravém břehu řeky Vardaru, na adrese 11. mart, č. 1. Vzniklo v rámci projektu Skopje 2014, který si kladl za cíl modernizaci metropole a zřízení nových kulturních institucí. Nápadné je svojí historizující budovou obloženou dekorativním kamenem a kupolí ve svém středu, kterou navrhl architekt Zoran Jordanovski. Muzeum bylo budováno v období let 2008 až 2011, při příležitosti dvacátého výročí vyhlášení nezávislosti Severní Mkedonie. Ředitelkou muzea je Daniela Nikolova. Ve svých expozicích se muzeum zabývá dějinami makedonského národa v období od nadvlády osmanské nadvlády až po vyhlášení nezávislosti v roce 1991. Nachází se zde třináct expozicí, významné postavy makedonských dějin jsou zde zobrazeny jako voskové figuríny. Vzhledem k početnosti způsobů interpretace makedonských dějin bylo muzeum kritizováno (i v samotné vlasti) z překrucování dějin, např. politickou stranou SDSM. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Музеј македонске борбе (Скопље) na srbské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Muzeum makedonského boje na Wikimedia Commons
Museum of the Macedonian Struggle (Skopje)

The Museum of the Macedonian Struggle (Macedonian: Музеј на македонската борба, romanized: Muzej na makedonskata borba) is a national museum of North Macedonia located in the capital city of Skopje. Construction of the museum began on 11 June 2008 and it was opened to the public on the 20th anniversary of the declaration of independence on 8 September 2011. The building lies on the former location of the Skopje branch of the National Bank of Yugoslavia, between the Archaeological Museum of North Macedonia, the Holocaust Museum of Macedonia, the Stone Bridge and the Vardar River. The exhibit covers the period from the beginning of the resistance movement against the Ottoman rule, until the declaration of independence from Yugoslavia on 8 September 1991. The guided tours take visitors through 13 exhibits ending in front of the original copy of the 1991 Declaration of Independence. External links Official Website of the Museum for the Macedonian Struggle