NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Cerkiew Świętego Pantelejmona w Gorno Nerezi

Cerkiew Świętego Pantelejmona (mac. Црква „Св. Пантелејмон“) – prawosławna cerkiew w Gorno Nerezi (część Skopje), wzniesiona w 1164. Należy do Macedońskiego Kościoła Prawosławnego. Została wzniesiona w 1164 z fundacji cesarskiego namiestnika Aleksego Komnena. Była pierwotnie świątynią monasterską. Jej architektura reprezentuje styl bizantyjski z elementami typowymi dla Bałkanów. Cerkiew wznosi się na planie kwadratu, jest to zwarta ceglana bryła w formie krzyżowo-kopułowej, z pięcioma kopułami na kwadratowych bębnach. W absydzie świątyni oraz na fasadach bocznych widoczne są tryforialne okna. Harmonijne proporcje budynku nadają wnętrzu pozory monumentalności mimo skromnych w rzeczywistości rozmiarów obiektu. W świątyni znajdują się freski stanowiące przykład sztuki bizantyńskiej epoki Komnenów z elementami typowymi dla ówczesnej sztuki regionu Macedonii: silnym iluzjonizmem, żywą gestykulacją i psychologią ukazanych postaci, łagodnymi przejściami zamiast wyraźnych konturów. Tematyka malowideł związana jest z Męką Chrystusa. Freski w cerkwi zostały odkryte przez M. Okuniewa w 1926. Przypisy
Монастырь Святого Пантелеимона в Нерези

Монастырь Святого Пантелеимона (макед. Манастир «Свети Пантелејмон») — православный монастырь Северной Македонии, находящийся в селении Нерези близ Скопье. Здесь находится церковь Святого Пантелеимона, фрески которой являются одним из центральных памятников византийского искусства эпохи Комнинов. История Основана в 1164 году Алексеем Комнином, сыном Феодоры (младшей дочери императора Алексея I Комнина) и Константина Ангела. Архитектура Монастырская церковь святого Пантелеимона представляет собой крестовокупольный храм с 5 куполами. Архитектурный стиль романский. Фрески Во фресках Нерези (раскрыты в 1-й пол. XX в.) отразилось новое для византийского искусства стремление выразить Божественное, приблизив его к миру человеческих понятий: сцены исполнены драматизма, эмоционально более доступны зрителю. Многие черты росписи стали признаками «динамического» стиля", доминирующего в византийском искусстве 2-й пол. XII в.: пропорции тел сильно удлинены, идеальный «комниновский» тип ликов нарушен в сторону большей экспрессии, рисунок складок драпировок образован острыми, ломающимися линиями, свет падает на лица и формы активными лучами. Ряд образов (святы в алтаре) отличают черты крайнего аскетизма — их суровые, изборожденные морщинами лица далеки от всего земного. Но повышенная экспрессия образов, драматизм сцен не разрушают при этом классической гармонии целого: фигуры монахов на северной и южной стенах — идеальных пропорций, представлены в естественных позах, будто воспроизводящих постановку античных статуй, ряд образов (св. Пантелеимон и другие юные святые, второстепенные персонажи в евангельских сценах) исполнены изящества и грации. Развитием приемов фресок Нерези стали фрески церквей Св. Бессребреников в Кастории и Св. Георгия в Курбиново (1193), отличающиеся большей экзальтацией образов, остротой и экспрессией рисунка. Росписи церкви в Нерези создавались в эпоху сложных богословских споров, в ходе которых был подвергнуты сомнению догматы о неслиянном и нераздельном соединении во Христе Божественной и человеческой природ, о единстве лиц Святой Троицы, об истинности Евхаристической жертвы (Константинопольские соборы 1156—1157, 1166 гг.; на последнем присутствовал ктитор нерезского храма). Как зримое доказательство истинности этих догматов в росписи сопоставлены различные образы Христа (в четырёх малых куполах), акцентирована тема Страстей Христовых («Оплакивание» и «Снятие со креста» доминируют в пространстве), в центральной апсиде представлено символическое изображение Святой Троицы — Этимасия (Престол, приготовленный для Христа, который придет судить человечество) с крестом, терновым венцом, голубем и Евангелием.
Манастир Светог Пантелејмона у селу Горњи Нерези

Манастир Светог Пантелејмона Нерези је стара византијска црква из средине 12. века која се налази у селу Горњи Нерези, недалеко од Скопља. Према ктиторском натпису на грчком језику који се налази изнад улаза у манастирску цркву, види се да ју је подигао 1164. године, рођак тадашњег византијског цара Манојла I Комнина (1143—1180), Алексије Анђел (Комнин). Помиње се 1300. године у повељи краља Милутина (1282—1321) којим се он потврђује као метох манастира Светог Ђорђа на Серави. Сама црква има основу уписаног крста са припратом, четири мања кубета у угловима цркве и једним већим изнад средишњег дела цркве, по чему подсећа на манастирске цркве у Старом Нагоричану и Матејићу. Значајна је по аутентичним фрескама из 12. века које представљају један од најзначајнијих приказа византијске уметности и најбољи приказ епохе византијског сликарства под Комнинима. Поред њих, у манастирској цркви се налазе и оне рађене у 16. веку после земљотреса из 1555. године и 19. века. Најзначајније фреске Живопис у цркви је најочуванији у наосу, док се најстарије и најзначајније фреске налазе у самом броду и олтарском делу. Једна од занимљивости живописа је и представа руског светитеља Светог Јакова који је био ростовски епископ и који је канонизован 1549. године. Најзначајније фреске из 12. века века су: Оплакивање Христа Скидање са крста Преображење Сретење Фреске карактеришу одмереност у приказу ликова и покрета и хармонија боја, као и специфичне одлике које се јављају при приказивању људи којима су дати живи и реалистични ликови са пуним изразом и покретом. На фресци Оплакивање Христа се јавља један од првих покушаја да се уведе реализам у фрескосликарство приказом нежности и материнства кроз став Богородице и њен пољубац. Велико уметничко достигнуће аутора фресака потврђује и композиција Скидање са крста на којој је изванредно приказан бол мајке за изгубљеним сином. Види још Византијска архитектура Византијско сликарство Референце Литература Василије Марковић „Православно монаштво и манастири у средњовековној Србији“ (прво издање), Сремски Карловци 1920. „Југославија - туристичка енциклопедија (II књига)“, Београд 1958. Спољашње везе Манастир Нерези (језик: енглески)
Fortaleza de Skopie

La fortaleza de Skopie (en macedonio: Скопско Кале, transcrito Skopsko Kale), comúnmente conocida como Fortaleza Kale, o simplemente Kale (de kale, la palabra turca para 'fortaleza'), es una fortaleza histórica situada en la ciudad antigua de Skopie, la capital de Macedonia del Norte. Está situado en el punto más alto de la ciudad con vista al río Vardar. La fortaleza está representada en el escudo de armas de Skopje, que a su vez se incorpora en la bandera de la ciudad.​ Historia La primera fortaleza fue construida en el siglo VI en un territorio que había sido habitado durante el Neolítico y la Edad del Bronce o aproximadamente 4000 a. C. Fue construido con piedra caliza y travertino amarillo y junto con fragmentos de inscripciones latinas, afirmando la idea de que la fortaleza se originó en la ciudad romana de Skupi, que fue completamente destruida por un terremoto en 518. Se cree que la fortaleza ha sido reconstruida durante el gobierno del emperador Justiniano I y construido después en los siglos X y XI sobre los restos de la fortalhihiiano que pudo haber sido destruida debido a una serie de guerras y batallas en la región, como el de la sublevación del Imperio búlgaro contra el Imperio bizantino bajo el gobierno de Pedro Delyan. No se sabe mucho acerca de la fortaleza medieval aparte de algunos documentos que describen las características de menor importancia en la apariencia de la fortaleza. En 1346 en la fortaleza de Skopje, Esteban Uroš IV Dušan adoptó el título de emperador y había trasladado la capital del Imperio serbio a Skopje.​​ En 1660, Evliya Çelebi, un cronista del Imperio otomano, escribió un relato a fondo sobre el aspecto de la fortaleza durante un viaje a través de los países ocupados por el Imperio otomano: La fortaleza fue destruida en parte una vez más por un terremoto en 1963 pero no fue reconstruido hasta hace poco.​ Galería Referencias Enlaces externos Official site dedicated to the Skopje Fortress Skopje Fortress - Visite virtuelle gratuite à 360°
Kale (Skoplje)

Skopsko Kale (makedonski: Скопско Кале), znana i kao tvrđava Kale , ili jednostavno Kale (što na turskom znači tvrđava), je povijesna utvrda u Makedoniji, u Skoplju, smještena na dominantnom brijegu Gradište iznad rijeke Vardar. Povijest Prva utvrda, po današnjim saznanjima, podignuta je u 6. st. pr. Kr., na brdu iznad Vardara, mjestu na kojem ima tragova ljudske prisutnosti od neolitika i brončanog doba (4000 g. pr. Kr.). Utvrda je podignuta od velikih kamenih blokova, uzetih iz obližnjeg grada Scupia, razorenog u potresu 518. godine. Utvrda je doživjela pregradnje za vrijeme cara Justinijana I., pa zatim u 10. i 11. st. O njezinoj sudbini i stanju za vrijeme ranog srednjeg vijeka ne zna se puno. Od vremena otomanskog zaposjedanja Skopja 1392. godine tvrđava je više puta rekonstruirana i pregrađivana. Posljednja velika oštećenja utvrda Kale doživjela je za katastofalnog Skopskog potresa 1963. godine. Vanjske poveznice Službene stranice posvećene arheološkom iskapanju na tvrđavi Kale (engl.)
Fortezza di Skopje

La fortezza di Skopje (in macedone Скопско Кале?) è un imponente complesso di carattere militare che domina il centro cittadino della capitale della Repubblica di Macedonia. La struttura sorge su un colle posto lungo la sponda sinistra del fiume Vardar, presso il quartiere del vecchio bazar. La fortezza è uno dei simboli di Skopje, tanto da venire rappresentata nello stemma cittadino. Storia e descrizione Il colle della fortezza di Skopje risulta abitato sin dal Neolitico. L'attuale fortezza fu costruita a partire dal VI secolo con materiali di recupero, principalmente calcare e travertino, proveniente dalle rovine della città illiro-romana di Scupi, distrutta da un terremoto nel 518. Nel 1346 il patriarca della chiesa ortodossa serba incoronò all'interno della fortezza di Skopje Stefano Uroš IV Dušan Imperatore dei Serbi. A seguito della conquista ottomana della città, la fortezza subì diversi interventi che comportarono la costruzione dei baluardi. All'interno del complesso erano presenti anche edifici residenziali, acquartieramenti per le truppe e depositi di cibo ed armamenti. Il sisma del 1963 arrecò alla struttura numerosi danni che vennero tuttavia riparati dopo breve tempo. Gli scontri del 2011 Nel 2011 la fortezza di Skopje fu al centro di alcuni scontri etnici tra macedoni e la minoranza albanese residente in città. Pomo della discordia fu la volontà da parte del governo di Nikola Gruevski di realizzare un museo sui resti delle fondamenta della chiesa, che gli Albanesi considerano invece un'antica struttura illirica, all'interno del perimetro della fortificazione. La notte del 10 febbraio dello stesso anno, un centinaio di militanti dell'Unione Democratica per l'Integrazione, uno dei partiti della minoranza albanese, ha sorpreso alcuni operai intenti a costruire una struttura in ferro sul sito dell'antica chiesa. Parte dei manifestanti ha così preso a distruggere e smantellare la costruzione. Il 13 febbraio gruppi di estremisti macedoni ed albanesi si sono dati appuntamento davanti alla fortezza dando vita ad una serie di scontri che hanno causato una decina di feriti tra i quali due poliziotti. A seguito di questo fatto i lavori di costruzione della struttura museale sono stati sospesi per alcuni mesi. Note Voci correlate Skopje Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Fortezza di Skopje Collegamenti esterni Skopje Fortress - Free 360° Virtual Tour
Skopsko Kale

Skopsko Kale (maced. Скопско Кале – twierdza w Skopje, słowo kale pochodzi z języka tureckiego i oznacza twierdzę) – twierdza w Skopju, w północnej Macedonii Północnej. Twierdza jest ulokowana na wysokim skalistym wzniesieniu, dominującym nad północną, starą częścią miasta (zob. Stary Bazar w Skopju). Pierwsze fortyfikacje w tym miejscu wzniesiono w tym miejscu w VI wieku, w czasach bizantyjskich. Przebudowana w X-XI w. uległa zniszczeniu w czasie powstania Piotra Deliana. Po zajęciu Skopja przez Turków osmańskich w 1391 twierdza została odbudowana. W 1660 opisał ją Evliya Çelebi, uznając za jedną z najpotężniejszych twierdz na Bałkanach. Rozbudowana w 1700, po wojnie austriacko-tureckiej. W czasie I wojny światowej na terenie twierdzy znajdował się sztab austro-węgierski. W okresie międzywojennym teren twierdzy wykorzystywała armia jugosłowiańska – znajdowały się tam magazyny wojskowe, przejściowo także sztab jednej z jednostek. Od 1951 obiekt nie jest wykorzystywany przez wojsko. Twierdza została poważnie uszkodzona w 1963 w czasie trzęsienia ziemi, i do tej pory nie odbudowana. Od 2006 na terenie twierdzy prowadzono badania archeologiczne, wskazujące na ślady osadnictwa sięgające neolitu. Na terenie twierdzy odkryto także fundamenty świątyni chrześcijańskiej z XIII w. W lutym 2011 na terenie twierdzy doszło do starć policji macedońskiej z Albańczykami protestującymi przeciwko planom odbudowy średniowiecznej cerkwi w tym miejscu i przekształcenia jej w muzeum. W czasie starć 13 lutego zostało rannych 10 osób, w tym dwóch policjantów. Przypisy Bibliografia Informacje o twierdzy. exploringmacedonia.com. [zarchiwizowane z tego adresu (2011-10-19)]. Informacje o badaniach archeologicznych w Skopsko Kale. skopskokale.com.mk. [zarchiwizowane z tego adresu (2021-05-08)]. Twierdza Skopje - bezpłatna wirtualna wycieczka 360°
Крепость Скопье

Крепость Скопье или Крепость Кале (макед. Скопско кале, от тур. Kale — замок) — комплекс оборонительных сооружений и археологический памятник, расположенный в центре города Скопье (Северная Македония), на возвышенности в долине Вардара. История Древнейшее поселение на территории крепости относится к IV тысячелетию до н. э.. С этого времени (с небольшими перерывами) территория современной крепости была заселена. В античную эпоху холм Кале не был заселён, но на его территории обнаружены жертвенная яма и монета Александра Великого. Существуют предположения о начале строительства крупных укреплений в Кале в период правления Юстиниана, однако достоверно известно лишь, что Кале превращается в центр Скопье на рубеже X—XI веков в период правления болгарского царя Самуила. При нём город был окружён стенами, построенными по передовым технологиям. В конце XI века город несколько лет удерживали норманны, в подтверждение чего на раскопках Кале был обнаружен специфический лук викингов. Под властью Византии Кале стал центром ремесёл балканского значения. В конце XIII века город перешёл под контроль Сербии и стал одним из её центров, а в 1346 году сербский король Стефан Душан короновался царём сербов и греков, что сделало Кале стратегически важным пунктом. В этот период на территории Кале располагалось четыре церкви, а территория возвышенности была плотно застроена. В период сербского правления укрепления Кале достраивались. У подножья крепости у реки Вардар располагался Еврейский квартал. После взятия Скопье турками в 1391 году крепость стала использоваться в качестве казарм. Пока Скопье было приграничной крепостью, фортификационные сооружения были усилены, южные ворота отстроены заново, а также были пристроены дополнительные башни. Сохранился отчёт австрийского генерала Энеа Сильвио Пикколомини, взявшего Скопье в 1689 году, в котором крепость описывается как имеющая 12 полузаброшенных башен и в целом полуразрушенная и слабозащищённая. В 1700 году османские власти начали возведение новой стены с башнями и сопутствующей инфраструктурой, и крепость вновь становится важным военным объектом. В 1917—1918 годах в Кале располагался австро-венгерский штаб, позднее здесь были построены штаб, бараки и склады королевской югославской армии. Разрушительное землетрясение 1963 года серьёзно повредило крепостные сооружения, после чего начались централизованные работы по восстановлению крепости. В феврале 2011 года группа албанцев Северной Македонии , возражающих против строительства музея в виде церкви на территории крепости, разрушила его стройку, что привело к межэтническим столкновениям. Примечания
Skopsko kale

Skopsko kale (makedonski: Скопско кале; albanski: Kalaja e Shkupit), poznato i kao tvrđava Kale, ili jednostavno Kale (što na turskom znači „tvrđava, utvrđenje”), je istorijsko utvrđenje u Severnoj Makedoniji, u Skoplju, smješteno na dominantnom brijegu Gradište iznad rijeke Vardar. Istorija Prva tvrđava, po današnjim saznanjima, podignuta je u 6. vijeku na brdu iznad Vardara — mjestu na kojem ima tragova ljudskog prisustva od neolita i bronzanog doba 4000. godine p. n. e. Utvrđenje je podignuto od velikih kamenih blokova, uzetih iz obližnjeg grada Skupija, razorenog u zemljotresu 518. godine. Utvrđenje je doživjelo pregradnje za vrijeme cara Justinijana I, pa zatim u 10. i 11. vijeku. O njegovoj sudbini i stanju za vrijeme ranog srednjeg vijeka ne zna se puno. Car Dušan je krunisan za cara Srba i Grka na Uskrs 16. aprila 1346. godine u tvrđavi Kale u Skoplju. Od vremena osmanskog osvajanja Skoplja (14. vijek), tvrđava je više puta rekonstruisana i pregrađivana. Posljednja velika oštećenja utvrđenje Kale doživjelo je tokom katastrofalnog Skopskog zemljotresa 1963. Galerija Reference Spoljašnje veze Službene stranice posvećene arheološkom iskapanju na tvrđavi Kale Скопска тврђава - Бесплатна виртуелна тура у 360°
Фортеця Скоп'є

Фортеця Скоп'є (мак. Скопско Кале, від тур. Kale — фортеця) — комплекс оборонних споруд та археологічний пам'ятник, розташований в центрі міста Скоп'є (Північна Македонія), на височині в долині Вардара. Найдавніше поселення на території фортеці належить до IV тисячоліття до н. е.. З цього часу (з невеликими перервами) територія сучасної фортеці була заселена. В античну епоху пагорб Кале не був заселений, але на його території виявлені жертовна яма і монета Олександра Великого. Існують припущення про початок будівництва великих укріплень в Кале в період правління Юстиніана, проте достеменно відомо лише, що Кале перетворюється на центр Скоп'є на рубежі X-XI століть в період правління болгарського царя Самуїла. При ньому місто було оточене мурами, побудованими за передовими технологіями . Наприкінці XI століття місто кілька років утримували нормани, на підтвердження чого на розкопках Кале був виявлений специфічний лук вікінгів . Під владою Візантії Кале став центром ремесел балканського значення . Наприкінці XIII століття місто перейшло під контроль Сербії і стало одним з її центрів, а у 1346 році сербський король Стефан Душан коронувався царем сербів і греків, що зробило Кале стратегічно важливим пунктом . У цей період на території Кале розташовувалося чотири церкви, а територія височини була щільно забудована . У період сербського правління укріплення Кале добудовувалися . Після взяття Скоп'є турками в 1391 році фортеця стала використовуватися як казарми. Поки Скоп'є було прикордонною фортецею, фортифікаційні споруди були посилені, південна брама відбудовані наново, а також були прибудовані додаткові вежі . Зберігся звіт австрійського генерала Енеа Сільвіо Пікколоміні, що взяв Скоп'є в 1689 році, в якому фортеця описується що має 12 напівпокинутих веж і в цілому напівзруйнована і слабозахищена . 1700 року османський уряд почав зведення нового муру з вежами і супутньою інфраструктурою, і фортеця знову стає важливим військовим об'єктом . У 1917—1918 роках в Кале розташовувався австро-угорський штаб, пізніше тут були побудовані штаб, бараки і склади королівської югославської армії . Руйнівний землетрус 1963 року серйозно пошкодив фортечні споруди, після чого почалися централізовані роботи з відбудови фортеці. У лютому 2011 року група македонських албанців, що заперечували проти будівництва музею у вигляді церкви на території фортеці, зруйнувала його будівництво, що призвело до міжетнічних сутичок. Примітки
Мустафа паша джамия

Мустафа паша джамия или Кале джамия (на македонска литературна норма: Мустафа-пашина џамија; на турски: Mustafa Paşa Camii) е мюсюлмански храм в Скопие, столицата на Северна Македония. Джамията е един от най-впечатляващите ислямски храмове на Балканите. Местоположение Джамията се намира между Куршумли хан, църквата „Свети Спас“ и Калето. Джамията заема доминантно място в града и се вижда отвсякъде. История На плоча над входната врата има надпис, който казва, че джамията е построена в 898 година от хиджра (= 1492 година от Христа) от скопския феодал Мустафа паша, син на Абдула, везир и видна фигура при султаните Баязид II (1481 – 1512) и Селим I (1512 – 1520), който изгражда със собствени средства джамията, месджит и имарет в двора. Джамията е упомената и във вакъфнамето на Мустафа паша, легализирано в 920 година (= 1514 – 1515). Османският пътешественик от XVII век Евлия Челеби отбелязва медресето и джамията на Мустафа паша в Скопие. Българският учител Васил Кънчов записва местно предание, според което джамията е изградена на мястото на християнска църква „Свети Спас“. В джамията английският археолог Артър Еванс намира езически жертвен камък от капище на Силван. Архитектура В комплекса освен джамията влизат и Мустафа паша тюрбе, в което е погребан починалият през 1519 година Мустафа паша, саркофагът на дъщеря му Уми, шадраванът, както и остатъци от имарета и медресето. Първоначално в комплекса е имало и кервансарай. Джамията е типичен представител на класическата османска архитектура. Има изчистени и правилни пропорции, голям купол, тънко минаре, трем на северната страна по цялата ширина на четири мраморни колони с три островърхи арки и покрит с три малки купола. В интериора доминира празното пространство, като архитектурната фрагментация е деликатно подчертана. Изключително впечатляващ е монументалният мраморен портал на джамията, който има богато профилирана правоъгълна рамка, декорирана в горния край с венец от трилистници. Вратата има две дървени крила с декорация в нисък релеф. Крилата са разделени на три полета – в горното има релефни стихове от Корана, а другите са украсени с преплетени геометрични мотиви, прецизно изпълнени с техника кюндекари. Богатата сталактитна декорация в мрамор е особено впечатляваща под шерефето на минарето и при михраба, минбера и другите елементи в интериора, като геометричните и растителните мотиви са изпълнени изключително прецизно. В интериора има много красив резбован дървен махвил по цялата дължина на северозападната стена. Стенописите в интериора са предимно с растителни мотиви. В харима са калиграфски изписани и цитати от Корана, имената Али и Мохамед и имената на четирите праведни халифи. Декорацията на пандантивите е предимно от 1937 година. Има запазени следи от четири различни периода с руми мотиви. Зидарията е в класическия декоративен клоазоне стил – редуване на тухли и камък. Минарето е от камък. Бележки
Mešita Mustafy paši (Skopje)

Mešita Mustafy paši (makedonsky Мустафа-пашина џамија, albánsky Xhamia e Mustafë Pashës) se nachází ve Skopje, v historické části města, na skopské Čaršiji. Přesněji je situována na návrší nedaleko pevnosti Kale. Svůj název má podle vezíra Mustafy, který nařídil její výstavbu. Mešita byla slavnostně otevřena v roce 1492. Má jeden minaret o výšce 47 m a kupoli s průměrem 22 m, což z ní dělá jednoho z rekordmanů na balkánském poloostrově. Existenci této mešity zaznamenal i turecký cestopisec Evlija Čelebi, který ve svých textech zaznamenal rovněž že se v její blízkosti nachází také medresa. Podle pamětní desky nad vstupem do mešity, která je z kamene a která v arabském písmu, je doloženo, že mešita byla zbudována na místě původního středověkého kostela. Na rozdíl od ostatních staveb ve městě mešita Mustafa-paši neutrpěla během zemětřesení v roce 1963 téměř žádné škody. Poničeno však bylo nedaleké turbe, které muselo být znovu obnoveno. V 20. století prošla mešita několika rekonstrukcemi, naposledy v letech 2006–2011. Práce byly provedeny tureckou firmou Rena İnşaat a financování bylo rovněž zajištěno z turecké strany. Slavnostnímu znovuotevření mešity v témže roce byla přítomna delegace z Turecka v čele s vicepremiérem Bekirem Bozdaǧem. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Мустафа-пашина џамија na makedonské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Mustafa-pašova mešita na Wikimedia Commons Profil stavby na stránkách oldskopje.net (anglicky)