Fortalesa de Skopje

La Fortalesa de Skopje (en macedoni: Скопско Кале o simplement Кале, pronunciat "Kalé", del turc kale, que vol dir 'fortalesa') domina el nucli antic de Skopje, la capital de Macedònia del Nord. Està construïda sobre un pujol amb vistes al riu Vàrdar. Es considera, juntament amb el Pont de Pedra, un símbol de la ciutat, i figura en l'escut d'armes de Skopje. Situació La fortalesa és al bell mig de la ciutat de Skopje, dins dels límits del districte de Centar. Està construïda a la riba nord del riu Vàrdar, damunt un promontori rocós que s'estén més d'un quilòmetre d'est a oest. El promontori s'inclina cap a l'oest, i acaba abruptament a l'est. La fortalesa es concentra en aquest extrem escarpat i domina el vell basar. El promontori sobreïx uns quaranta metres del terreny baix i al·luvial sobre el qual es troba la ciutat. Data del Neogen i està format per argiles, margues i gres. Història Prehistòria i antiguitat El lloc de la fortalesa fou habitat ja al IV mil·lenni abans de la nostra era, i de fet és el primer lloc habitat de Skopje. Els primers habitants hi varen deixar rastres típics del calcolític, com ara cabanes de terra seca, objectes de culte i pous en què llençaven les deixalles o els servien de magatzems. La presència de moltes figures de terracota i eines d'os i pedra indica l'existència d'un assentament econòmicament important. Durant l'edat del bronze, el poble es va reduir i només ocupava una petita part del pujol. Algunes traces de cases i fragments de ceràmica daten d'aquest període. Les excavacions arqueològiques confirmen la presència d'una sola cultura que va evolucionar a poc a poc, primer amb vincles amb altres cultures dels Balcans i el Danubi, i després, cap a la fi de l'edat del bronze, pel contacte amb el món egeu. L'edat del ferro hi deixà traces de cases de fusta, així com de ceràmica. Posteriorment, sembla que el llogaret fou abandonat i només en resta un pou ritual del segle iv ane. Llavors va aparèixer l'antiga ciutat de Scupi, que es troba a uns quilòmetres més a l'oest. Scupi fou totalment destruïda per un terratrèmol l'any 518, i es va reconstruir al lloc de la fortalesa amb l'emperador Justinià I. Aleshores moltes altres ciutats romanes es van traslladar a llocs més elevats per a defensar-se de les invasions bàrbares. Tanmateix, segons Teofilacte Simocata, la nova ciutat, la capturaren tribus eslaves a finals del segle vi. Cap escrit, però, esmenta la ciutat durant els tres segles següents. Edat mitjana A l'Edat mitjana, la fortalesa ja tenia la mida actual, però no estava buida com ho és ara. Contenia cases, llocs de culte i comerç, i tallers i casernes militars. Per tant, era una ciutat emmurallada, no una fortalesa en sentit estricte. Només sota l'ocupació turca el lloc esdevingué militar. La fortalesa no mostra rastres aparents d'ocupació durant el regnat de Justinià, i només les restes d'una muralla ciclòpia sense data indiquen una estructura romana. Cal esperar fins al segle x perquè es construís la fortalesa actual, amb les millors tècniques de l'època; abasta tota la ciutat alta i té un potencial estratègic significatiu, perquè es troba al centre de l'imperi que Samuel I de Bulgària va crear el 976. Durant el regnat de Samuel, Skopje va créixer i esdevingué un centre comercial que va establir vincles amb les ciutats veïnes i les de la costa adriàtica. La ciutat fou reconquerida pels romans al 1004 i després atacada moltes vegades durant el segle xi, en particular pels croats de Robert Guiscard, així com pels insurgents autòctons. Skopje, en acabant, fou conquerida el 1282 pel rei serbi Esteve Milutin. Sota la dinastia Nemanjić, Skopje es va expandir i a poc a poc es va traslladar més enllà de les muralles, ocupant el lloc de l'antic basar, que formava una ciutat baixa. Aquest districte també se'n fortificà. La ciutat es va convertir al segle xiv en un important centre econòmic, cultural i administratiu dels Balcans i Stefan Uroš IV de Sèrbia hi va traslladar la cort i hi va ser coronat el 1346 «emperador dels serbis i grecs». Després de la mort d'Esteve Uroš IV de Sèrbia, l'Imperi serbi es desintegrà i els turcs van envair a poc a poc els Balcans. Skopje es va convertir en otomana el 19 de gener del 1392. Període otomà La fortalesa, danyada durant la invasió otomana, fou transformada pels turcs. Van netejar l'espai, que va perdre les funcions residencials i comercials, i només era una estructura militar. Hi van construir magatzems, casernes i tallers d'armes. Skopje, però, estava situada lluny de les fronteres de l'Imperi Otomà, per la qual cosa no tenia una gran importància estratègica, i només hi havia una petita guarnició estacionada. Philippe Canaye, que visità Skopje al segle xvi, només hi veu «les ruïnes d'un antic castell, i a dins una església grega». Aquesta església devia ser una construcció del període serbi. El 1660, el viatger turc Evliya Çelebi es va mostrar més entusiasmat i va assenyalar: «La fortalesa és molt forta i robusta, amb dues fileres de murs». Tanmateix, el 1689, durant la Gran Guerra Turca, els austríacs van trobar una fortalesa descurada i la van prendre fàcilment. Després de la guerra, Skopje fou destruïda, incendiada pels austríacs. Els turcs, en recuperar el control de Macedònia, reconstruïren la fortalesa cap al 1700. La porta nord data d'aquest període. La ciutat romangué com una simple ciutat provincial fins a mitjan segle xix, i la fortalesa mai no recuperà un paper estratègic important. Segle XX Durant la Primera Guerra Mundial, la fortalesa la va utilitzar l'exèrcit austrohongarès abans de ser capturada per les tropes franceses comandades per Jouinot-Gambetta. El 1918, Macedònia fou incorporada al recentment format Regne dels Serbis, Croats i Eslovens, que esdevingué el Regne de Iugoslàvia el 1929. Del 1921 al 1930, s'alçaren uns deu edificis militars dins la fortalesa: incloïen casernes, tallers, un quarter general, etc. Aquests edificis van romandre en ús militar fins al 1951, quan la fortalesa es va transferir al Museu Arqueològic i Històric. Les excavacions arqueològiques s'hi feren el 1953, i de nou el 1967 i el 1968. Restauració de la fortalesa Se'n van reconstruir quatre torres, tres de les quals són quadrades i una circular, a la murada sud, així com una porta que s'obria al Vàrdar. Això significa que molts dels elements destruïts el 1963 no es van reconstruir, en concret edificis del segle XIX i XX. Així, la fortalesa no ha recuperat totalment l'aspecte anterior al 1963. Això ha estat criticat per alguns arqueòlegs macedonis, que han acusat les autoritats de fer interpretacions arbitràries i d'emprendre una reconstrucció ideològica destinada a glorificar l'edat mitjana macedònia i ignorar períodes posteriors. També s'ha criticat l'ús de mètodes contraris als principis arqueològics moderns, en concret l'ús de formigó i ciment, així com el menyspreu del principi «la restauració s'acaba on comença la hipòtesi» (Convenció per a la Protecció dels Béns Culturals en cas de Conflicte Armat). També s'ha criticat l'alt cost de l'obra. Revolta del 2011 El 2011, la construcció d'una estructura metàl·lica sobre els fonaments de l'església medieval provocà indignació entre l'oposició i la minoria albanesa de la ciutat. Malgrat que oficialment estava pensada com a museu, alguns creien que en realitat era una església, sobretot perquè n'hi havia hagut converses entre les autoritats municipals i l'Església Ortodoxa macedònia. Els partits polítics Nova Democràcia i Unió Democràtica per a la Integració, que defensen la minoria albanesa, van aconseguir aturar la construcció el febrer de 2011, tot argumentant que amenaçava la pau interètnica de l'estat. Alguns albanesos també van proposar la reconstrucció de la Mesquita d'Hatik Pasha, que es trobava dins la fortalesa i els fonaments de la qual també s'havien descobert. Malgrat l'aturada oficial de la construcció, les obres de l'estructura es reprengueren clandestinament a la nit, i el 10 de febrer, un centenar d'albanesos en van sorprendre els treballadors. Van començar a destruir l'estructura abans de ser expulsats per la policia. El 13 de febrer del 2013, uns grups extremistes macedonis i albanesos s'enfrontaren davant la fortalesa, després de trucades a internet, i deixaren 10 persones ferides, inclosos dos policies. Després de l'incident, la fortalesa es va tancar al públic i les obres de restauració se suspengueren indefinidament. Més tard es va anunciar que les obres se'n reprendrien a la primeria del 2013, i estava previst que la fortalesa tornàs a obrir-se al públic un any després. Mentrestant, es preveia obrir tres museus. L'estructura metàl·lica sobre els fonaments de l'església acolliria un museu dedicat a objectes eslaus i cristians, una mesquita sense símbols religiosos albergaria restes otomanes, i també hi hauria un espai d'exposicions dedicat a la prehistòria. Referències