Pevnost Douaumont

Fort Douaumont byla největší a nejvýše položená pevnost verdunského pevnostního systému, který byl tvořen 19 hlavními objekty budovanými od 90. let 19. století. Do roku 1915 francouzský generální štáb dospěl k závěru, že ani tyto moderní pevnosti nedokážou odolat palbě německých 420mm supertěžkých houfnic, které v roce 1914 snadno zničily několik velkých belgických fortů. Fort Douaumont byl proto částečně odzbrojen a ponechán téměř bez posádky. Dne 25. února 1916, pouhé tři dny po začátku bitvy u Verdunu, byla pevnost bez boje obsazena malým německým oddílem o 19 důstojnících a 79 mužích, kteří do něj vstoupili otevřeným oknem u příkopu. Snadné dobytí Fortu Douaumont šokovalo francouzské velení a udalo tón dlouhé a vyčerpávající devítiměsíční bitvě. Fort byl nakonec znovudobyt Francouzi 24. října 1916 během první ofenzivní fáze na Verdunu, což uzavřelo hlavní boje roku 1916. Historie Výstavba Fortu Douaumont začala roku 1885 na vyvýšeném terénu poblíž vesnice Douaumont a fort byl neustále posilován až do roku 1913. Celková rozloha činila 30 000 m² a objekt byl přibližně 400 m dlouhý. Měl dvě podzemní úrovně, chráněné 12 m silným železobetonovým stropem uloženým na pískovém loži, přičemž hlavní tunely probíhaly v osy východ–západ a z nich vybíhaly chodby a ubikace do okrajových částí fortu. Vstup do pevnosti se nacházel na zadní straně. Výzbroj zahrnovala otočně‑zasouvací 155 mm věž, otočně‑zasouvací 75 mm věž, další čtyři 75 mm kanóny ve dvou tzv. Bourgeských kasematách a několik kulometných věží. Příkopové prostory byly chráněny otáčivými kanóny Hotchkiss umístěnými v nárožních „coffres“.Z pozdější perspektivy byl fort konstruován podstatně robustněji než belgické pevnosti zničené německými 420mm houfnicemi Gamma v roce 1914. Přesto velení po zničení belgických fortů přehodnotilo význam pevností v moderní válce a roku 1915 nařídil generál Joseph Joffre výrazné snížení posádek. Douaumont tak přišel o veškerou výzbroj kromě dvou věží (155 mm a 75 mm), zatímco čtyři 75mm kanóny v Bourgeských kasematách byly odstraněny. Posádku tvořili převážně starší záložníci podřízeni nikoli polní armádě, ale městskému vojenskému guvernérovi. Dobytí Dne 21. února 1916 zahájila německá 5. armáda ofenzivu, která otevřela bitvu u Verdunu. Fort Douaumont, největší a nejvýše položený objekt verdunského pevnostního prstence, představoval klíčový bod obrany města. Když se německý postup od severu rychle přiblížil, byl fort dne 24. února již v dosahu útočících jednotek. V té době měla pevnost pouze údržbovou posádku čítající 56 mužů a několik dělostřelců; velitelem byl nejvýše postavený poddůstojník štábní rotmistr Chenot. Většina obránců se stáhla do spodních podlaží, aby unikla neustálému ostřelování německými 420mm houfnicemi, které již poškodily 75mm věž. Dne 25. února 1916 se k fortu přiblížil průzkumný oddíl 24. braniborského pluku. Díky špatné viditelnosti a opuštěným obranným pozicím se přibližně deseti průkopníkům pod vedením pionier‑seržanta Kunzeho podařilo dorazit k příkopu, nalézt neobsazenou kasematu a Kunze do ní sám pronikl. V prázdných chodbách objevil dělostřeleckou obsluhu, kterou zajal a uzamkl. Současně vstoupila do pevnosti i druhá německá skupina vedená poručíkem Radtkem, která následně převzala organizaci postupujících oddílů. Brzy poté dorazily posily pod velením Hauptmanna Haupta a Oberleutnanta von Brandise. Douaumont byl obsazen bez jediného výstřelu; jediným zraněním bylo lehké škrábnutí jednoho z Kunzeho mužů. Zprávu o dobytí nakonec odeslal právě von Brandis, který se stal propagandisticky prezentovaným „hrdinou Douaumontu“ a obdržel řád Pour le Mérite, zatímco skuteční první pronikající Kunze a Radtke ocenění nedostali. Až ve 30. letech, po přehodnocení události historiky, byl Kunze vyznamenán dodatečně a Radtke obdržel alespoň portrét bývalého korunního prince. Ztrátu Douaumontu bez jediného výstřelu označilo francouzské velení za katastrofální selhání; jeden z velitelů divizí prohlásil, že jeho pád „stál francouzskou armádu 100 000 životů“. Pevnost, částečně odzbrojená již v roce 1915, se po svém dobytí stala chráněným útočištěm a základnou německých sil v bezprostředním týlu fronty, přezdívanou německými vojáky „Starý strýček Douaumont“. Znovudobytí Koncem května 1916 podnikla francouzská 2. armáda první pokus o znovudobytí Fortu Douaumont. Francouzským jednotkám se podařilo držet západní část pevnosti po dobu 36 hodin, ale po těžkých ztrátách způsobených především německým dělostřelectvem a minomety byly nuceny ustoupit. Němci pevnost nadále pevně drželi, protože sloužila jako úkryt, obvaziště i zásobovací prostor. Francouzské ostřelování mezitím proměnilo okolí pevnosti v kráterovanou měsíční krajinu, jejíž stopy jsou patrné dodnes. Dne 8. května 1916 došlo uvnitř fortu k tragické explozi: nehlídaný kuchyňský oheň zapálil granáty a palivo do plamenometů, což následně detonovalo i blízkou muniční komoru. Katastrofu zřejmě způsobili vojáci, kteří se pokusili ohřát kávu pomocí plamenometného paliva. Výsledná ohnivá bouře zabila okamžitě stovky německých vojáků včetně štábu 12. granátnického pluku. Mezi 1 800 přeživšími panoval chaos a někteří, pokrytí sazemi, byli při pokusu uniknout omylem zastřeleni vlastními jednotkami, které je považovaly za francouzskou koloniální pěchotu. Celkem zahynulo 679 německých vojáků. Jejich ostatky byly uloženy do vnitřní kasematy, která byla zazděna a později označena jako oficiální německý válečný hrob s pamětní deskou a křížem. Rozhodující francouzská ofenziva na znovuzískání pevnosti začala 24. října 1916, za účasti tří pěších divizí, včetně elitního pluku Régiment d’infanterie coloniale du Maroc (RICM). Fort Douaumont byl v té době již těžce poškozen a prakticky neudržitelný, protože jej několik dnů ostřelovala dvojice 400mm železničních děl „Alsace“ a „Lorraine“ umístěných u Baleycourtu. Němci pevnost právě evakuovali, když byla Francouzi znovu obsazena. Od února do října 1916 dopadly na Douaumont miliony menších granátů a v bojích o něj padly desítky tisíc vojáků, aniž by se situace dlouhé měsíce změnila. Teprve ofenziva v říjnu 1916 znamenala definitivní znovudobytí pevnosti Francouzi. Reference