NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Vilniuská univerzita

Vilniuská univerzita (litevsky Vilniaus universitetas; latinsky Universitas Vilnensis) je jednou z nejstarších univerzit v severní Evropě, vůbec nejstarší v Pobaltí a největší a nejvýznamnější univerzita na Litvě. Vznikla roku 1579 povýšením jezuitské akademie, která ve Vilniusu (Vilně) fungovala od roku 1570, na univerzitu. Dějiny Jezuité po zrušení svého řádu v roce 1773 z Litvy odešli a školu zdědil stát. Dlouhou dobu byla tato univerzita jedinou univerzitou na Litvě. Její sláva se brzy dostala i za hranice státu. Na škole vyučovali profesoři z Anglie, Skotska, Itálie, Dánska a jiných západoevropských zemí. Studovali zde studenti z různých států světa. V roce 1832 podle nařízení cara Mikuláše I. univerzita byla zavřena. Důvodem bylo podezření, že univerzita je centrem revolučního hnutí litevského obyvatelstva. Svou činnost obnovila až v roce 1919, po vzniku nezávislé Litevské republiky. Úspěšní absolventi univerzity Mezi úspěšnými absolventy Vilniuské univerzity byli mnozí literáti, např. polský básník Adam Mickiewicz. Architektura Za více než čtyři století se univerzita rozšířila. Dnes se její budovy nacházejí nejen ve Starém městě (dvanáct budov), ale i za hranicemi města. Umělecky hodnotný je zejména velký hlavní dvůr Vilniuské univerzity. Je vytvořen z nejstarších budov univerzity, jejichž historie sahá až do 16. století, ale i z budov postavených o tři století později – v 19. století. Součástí tohoto komplexu je i kostel svatého Jana Křtitele a svatého Jana Evangelisty. Sloučení architektonických stylů – renesance, baroka a klasicismu – se odrazil hlavně v architektuře univerzitního dvora. Arkády, nacházející se na dvoře, dodávají budově univerzity typický nádech italských budov z období renesance. Na pamětních deskách umístěných na fasádě Kostela sv. Jana a na budovách univerzity jsou jména profesorů a rektorů, kteří univerzitu proslavili. Knihovna univerzity byla založena roku 1580. Skládá se z několika sálů, vyzdobených v různých architektonických stylech. Nejstarší sálem je sál Smuglevičův, který na stropě a stěnách vyzdobil polsko-litevský malíř Franciszek Smuglewicz (†1807) obdivuhodnými freskami s náboženskými motivy. Ve 20. století byly fresky zrestaurovány. Současnost Dnes se v Smuglevičově sále nachází stálá expozice unikátních rukopisů. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Vilniuská univerzita na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vilniuská univerzita na Wikimedia Commons Oficiální stránky Alfredas Bumblauskas (ed.): Universitas Vilnensis 1579-2004 Eligijus Raila. Jėzuitiškasis Vilniaus universitetas Tomas Venclova: Four Centuries of Enlightenment. A Historic View of the University of Vilnius, 1579-1979 (Yale University) Archivováno 23. 6. 2021 na Wayback Machine.
Vilnius universitet

Vilnius universitet (litauisk: Vilniaus universitetas, tidligere kendt som Vilnius statsuniversitet og Stefan Báthory universitet og før det Almae Academia et Universitas Vilnensis Societatis Jesu), er med sin grundlæggelse i 1579 et af de ældste universiteter i Nordeuropa og med sine næsten 24.000 studerende det største universitet i Litauen. Eksterne links Vilnius universitet hjemmeside
Universidad de Vilna

La Universidad de Vilna (en lituano: Vilniaus universitetas) es la universidad más antigua de los Estados bálticos y la más grande de Lituania. Fundada por Esteban I de Polonia en 1579, se convirtió en uno de los mayores centros científicos y culturales de la región báltica y el más importante en el Gran Ducado de Lituania. Véase también Biblioteca de la Universidad de Vilna Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una galería multimedia sobre Universidad de Vilna. Página oficial
Università di Vilnius

L'Università di Vilnius è un'antica università della Lituania, fondata da Stefano I Báthory nel 1579 e per due secoli guidata dai Gesuiti. L'università, divenne presto uno dei maggiori centri scientifici e culturali della regione baltica, il più importante nel Granducato di Lituania: dopo la soppressione dei gesuiti nel 1773 il principe Ignacy Massalski, vescovo di Vilnius, allora ministro della Educazione (il primo ministero del genere in Europa) potenziò l'istituto. L'università conserva tutt'oggi la più antica e ricca biblioteca del paese. La prestigiosa istituzione nel 1832 venne chiusa d'imperio dagli occupanti russi e poté riaprire solo nel 1919. Onorificenze Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Università di Vilnius Collegamenti esterni (LT, EN) Sito ufficiale, su vu.lt. Vilnius University (official) (canale), su YouTube.
Universiteit van Vilnius

De Universiteit van Vilnius (Vilniaus universitetas) is de oudste universiteit van Litouwen. Geschiedenis De instelling werd in 1579 gesticht door grootvorst Stefanus Báthory (1533-1586). Voorganger was een jezuïetencollege, dat in 1570 was gesticht, een jaar nadat de orde zich in Vilnius had gevestigd. De universiteitsbibliotheek van Vilnius, die teruggaat op die van dit college, is daarmee negen jaar ouder dan de universiteit zelf. De universiteit, de derde in het Pools-Litouwse Gemenebest, werd al snel een belangrijk wetenschappelijk en cultureel centrum en tevens een bolwerk van de contrareformatie. De universiteit bleef tot 1773 in handen van de jezuïeten: na de ontbinding van de orde werd de instelling geseculariseerd. Bij de derde Poolse deling kwam Vilnius, en daarmee de instelling — die sinds 1782 geen academia meer heette, maar schola princeps — in Russische handen. In 1803 kreeg ze de status van keizerlijke universiteit (imperatoria universitas), maar in 1832 volgde sluiting, op last van tsaar Nicolaas I. In 1919 werd de universiteit heropgericht, ditmaal als Poolstalige instelling en onder de naam van de oprichter: Stefanus Báthory-universiteit (Uniwersytet im. Stefana Batorego). De Litouwers, die de stad Vilnius eveneens claimden, stichtten in Kaunas een concurrerende universiteit, die zich eveneens als de opvolger van de oude universiteit van Vilnius beschouwde. In de Sovjettijd, waarin Vilnius de hoofdstad was van de Litouwse SSR, droeg de universiteit van 1955 tot 1990 de naam van de Litouwse bolsjewiek Vincas Mickevičius-Kapsukas (1880-1935). Sinds 1964 is een van de twaalf faculteiten van de Universiteit van Vilnius in Kaunas gevestigd. Faculteiten De universiteit telt twaalf faculteiten: Faculteit Communicatie Faculteit Scheikunde Faculteit Economie Faculteit Geesteswetenschappen te Kaunas Faculteit Geschiedenis Faculteit Filosofie Faculteit Filologie Faculteit Geneeskunde Faculteit Natuurkunde Faculteit Natuurwetenschap Faculteit Rechtsgeleerdheid Faculteit Wiskunde en Informatica
Universitatea din Vilnius

Universitatea din Vilnius (în lituaniană Vilniaus universitetas) este cea mai mare universitate din Lituania și una din cele mai vechi din Europa de Est. A fost înființată în anul 1578 de regele Ștefan Báthory sub numele de Academia et Universitas Vilnensis Societatis Iesu, cu ajutorul ordinului iezuit. În anul 1581 rectorul Jakub Wujek, împreună cu 11 alți profesori, au fost trimiși în Transilvania pentru înființarea Colegiului iezuit din Cluj. Note
Универзитет у Вилњусу

Универзитет у Вилњусу (лит. Vilniaus universitetas) је државни универзитет у Вилњусу. Први је и највећи универзитет у Литванији, као и једна од најстаријих и најистакнутијих високошколских установа у средњој и источној Европи. Данас је водећа истраживачка институција у Литванији, рангирана међу 29% најбољих високошколских установа у свету. Галерија Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
Vilnius universitet

Vilniaus universitetas är Litauens största universitet och grundades 1579. Universitetet har 12 fakulteter, 8 institut och 10 studie- och forskningscentra. Här finns Litauens äldsta bibliotek. Universitet ligger i centrala Vilnius. En fakultet (Kaunas fakultet) är placerad i Kaunas, den näst största stad i Litauen. Universitetet grundades av den polska kungen Stefan Batory som Alma Academia et Universitas Vilnensis Societatis Iesu. 1803 förnyade tsar Alexander I universitetet, som blev en polskspråkig institution. Under 1800-talet växte både den polska och litauiska nationalismen sig stark bland studenter på universitetet. Den ryska statsmakten såg universitetet i Vilnius som centrum för nationalistiska strömningar och efter det misslyckade polska Novemberupproret 1830–31 stängdes lärosätet 1832. Universitetet var stängt fram till slutet av första världskriget och öppnades igen 1919. 1919–1939 hette universitet Stefan Batory-universitetet. När Litauen var ockuperat av Sovjetunionen hette det Kapsukas-universitetet efter Vincas Kapsukas som grundades det litauiska kommunistpartiet och universitetet blev ett litauiskspråkigt universitet. 1990 fick man tillbaka sitt ursprungliga namn. Kända personer som verkat på universitetet är bland andra Joachim Lelewel, Adam Mickiewicz, Juliusz Slowacki, Simonas Daukantas och Czesław Miłosz. Källor Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från Nordisk familjebok, Vilna, 1904–1926. Snyder, Timothy. (2003) (på engelska). The reconstruction of nations: Poland, Ukraine, Lithuania, Belarus, 1569–1999. New Haven: Yale University Press. Libris 16580844. ISBN 0300095694
Institut Lituà d'Història

L'Institut Lituà d'Història (en lituà: Lietuvos istorijos institutas) és una institució de recerca finançada per l'estat a Lituània. Regit per la legislació nacional, és la principal institució d'investigació de la història del país, concentrant-se principalment en la història de Lituània i els seus estats veïns. L'institut dona feina a 126 persones, 64 d'elles amb graus de Doctorat, i 4 són doctors habilitats. El seu director és Rimantas Miknys. L'institut es divideix en 7 seccions (arqueologia, ciutats, etnologia, arqueologeografia, Gran Ducat de Lituània, segle xix i XX). Té també la seva pròpia biblioteca, col·lecció de manuscrits, i una casa editorial. Es va establir el 1941 com una divisió de l'Acadèmia Lituana de Ciències. A partir de 2007, l'institut estava treballant en 15 projectes, el principal dels quals són els 12 volums de la història acadèmica de Lituània. L'Institut publica la revista semestral Lietuvos istorijos metraštis i la revista anual en anglès Lithuanian Historical Studies. Referències Enllaços externs «Pàgina web oficial» (en lituà, anglès).
Lithuanian Institute of History

The Lithuanian Institute of History (Lithuanian: Lietuvos istorijos institutas) is a state-funded research institution in Lithuania. Governed by national law, it is the country's main institution of history research, concentrating mostly on the history of Lithuania and its neighbouring states. The institute employs 126 people; 64 of them have Ph.D. degrees and 4 are habilitated doctors. Its director is Rimantas Miknys. The institute is divided into 7 sections (archaeology, cities, ethnology, archaeography, Grand Duchy of Lithuania, 19th century and 20th century). It also has its own library, collection of manuscripts, and publishing house. It was established in 1941 as a division of the Lithuanian Academy of Sciences. As of 2007, the institute was working on 15 projects, main of them is 12-volume academic history of Lithuania. The institute publishes semi-annual journal Lietuvos istorijos metraštis and annual English journal Lithuanian Historical Studies. References External links Official webpage
Instytut Historii Litwy

Instytut Historii Litwy (lit. Lietuvos istorijos institutas) – instytut naukowy z siedzibą w Wilnie. Jego historia sięga 1939. Wydaje czasopisma naukowe "Lietuvos istorijos metraštis" i "Lithuanian Historical Studies". W 2026 laureat Nagrody Klubu Wileńskiego za publikacje oraz działalność promującą tematykę wileńską. Dyrektorzy instytutu 1941 – Konstantinas Jablonskis 1946–1948 - Povilas Pakarklis 1948–1970 - Juozas Žiugžda 1970–1987 – Bronius Vaitkevičius 1987–1992 – Vytautas Merkys 1992–1999 – Antanas Tyla 1999–2000 – Edmundas Rimša 2000–2008 – Alvydas Nikžentaitis 2008–2019 – Rimantas Miknys 2019–2024 – Alvydas Nikžentaitis od 2024 – Aurimas Švedas Przypisy Bibliografia Istorija. Lietuvos istorijos institutas. [dostęp 2026-02-24]. (lit.). Linki zewnętrzne Strona oficjalna
Devátá pevnost

Devátá pevnost je tvrz v severní části Šilainiai elderate v litevském Kaunasu. Je součástí pevnosti Kaunas, která byla postavena na konci 19. století. Během okupace města Kaunasu a zbytku Litvy Sovětským svazem byla pevnost používána jako vězení a jako stanice pro vězně, kteří byli přepraveni do pracovních táborů. Po obsazení Litvy nacistickým Německem byla pevnost používána jako místo poprav pro Židy, zajaté sovětské vojáky a další. Historie Na konci 19. století bylo město Kaunas opevněno a v roce 1890 bylo obklopeno osmi pevnostmi a devíti dělostřeleckými bateriemi. Výstavba Deváté pevnosti (její číselné jméno se stalo vlastním jménem) byla zahájena v roce 1902 a byla dokončena v předvečer první světové války. Od roku 1924 byla Devátá pevnost používána jako městské vězení Kaunas. Během sovětské okupace 1940 – 1941 byla Devátá pevnost používána NKVD k umístění politických vězňů na cestě do pracovních táborů na Sibiři. Během let nacistické okupace se Devátá pevnost stala místem masového vraždění. Nejméně 5 000 litevských Židů z Kaunasu, z velké části odebraných z městského židovského ghetta, bylo převezeno do Deváté pevnosti a zavražděno. Kromě toho byli během nacistické okupace přivedeni do Kaunasu Židé až z Francie, Rakouska a Německa, kteří byli v Deváté pevnosti popraveni. Hned jak se Sověti v roce 1944 nastěhovali, Němci zlikvidovali ghetto, které bylo známé jako „pevnost smrti“ a vězni byli rozptýleni do jiných táborů. Po druhé světové válce Sověti opět po několik let využívali Devátou pevnost jako vězení. V roce 1958 bylo v Deváté pevnosti založeno muzeum. V roce 1959 byla připravena první expozice ve čtyřech celách, které vypovídaly o nacistických válečných zločinech prováděných v Litvě. V roce 1960 začalo objevování, sepisování a soudní šetření místních masových vražd, a to ve snaze získat informace o rozsahu těchto zločinů. Muzeum Muzeum Deváté pevnosti obsahuje sbírky historických artefaktů spojených jak se sovětskými krutostmi a nacistickou genocidou, tak i s materiály týkající se dřívější historie Kaunasu a Deváté pevnosti. Památník obětem nacismu Deváté pevnosti v Kaunasu (Litva) navrhl sochař A. Ambraziunas. Byl postaven v roce 1984 a je vysoký 32 m. Hromadným pohřebištěm obětí masakrů provedených v pevnosti je louka, která je označena jednoduchým upřímně znějícím památníkem, který je napsán několika jazyky. Říká: "Toto je místo, kde nacisté a jejich pomocníci zabili více než 30 000 Židů z Litvy a dalších evropských zemí." Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Ninth Fort na anglické Wikipedii. Související články Kaunaský masakr Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Devátá pevnost na Wikimedia Commons Muzeum Stránky o pevnosti, autor Jose Gutstein
Fuerte Noveno

Fuerte Noveno (en lituano: Devintas fortas) es una fortaleza situada en el norte del seniūnija (aproximadamente, "municipio") de Kaunas en Lituania. Fue construido entre 1902 y 1914. Forma parte de la llamada fortaleza de Kaunas y fue el noveno fuerte construido en la región, de ahí su nombre. Entre 1914 y 1924 se usó como fuerte militar, y después de 1924 se convirtió en prisión. En los años bajo control soviético fue usado como prisión política del NKVD y estación de paso para los prisioneros destinados a un Gulag. Cuando el ejército alemán ocupó la zona durante la Segunda Guerra Mundial, en 1941, el fuerte fue utilizado como campo de concentración y de exterminio para judíos, rusos y otros prisioneros. El campo, que fue siempre comandado por Karl Otto Koch, fue clausurado al año siguiente. Se calcula que murieron en él más de 30.000 prisioneros como parte del holocausto en Lituania. Desde 1958 hasta la actualidad el fuerte aloja un museo con exposiciones sobre la historia del fuerte y del país. En 1984 se erigió un monumento de 32 metros de altura en recuerdo a las víctimas del campo de exterminio. En 1991 se construyó un memorial para los "50.000 rusos, judíos, lituanos y otros" que murieron en el campo de exterminio del fuerte.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Fuerte Noveno. Museo del IX Fuerte (en inglés) Página sobre el noveno fuerte (en inglés) Fotografías del interior e inscripciones en las celdas (en inglés) Historia del Holocausto
Deveta kula u Kaunasu

Deveta kula je bila jedna od kula u tvrđavi u gradu Kaunasu u Litvi. Kada su grad okupirali Sovjeti, kula je prenamijenjena u zatvor odnosno u međupostaju za zatvorenike kojima se namijenilo konačno odredište u Gulagu. Nakon što su njemački nacisti okupirali Litvu, kulu su koristili kao mjesto za smaknuća Židova, litvanskih građana i inih uhićenih sovjetskih građana. Zemljopisni položaj Nalazi se na 54°56'41" sjeverne zemljopisne širine i 23°52'14" istočne zemljopisne dužine. Povijest Koncem 19. stoljeća grad Kaunas (slav. Kovno) je bio utvrđen, a do 1890. godine ga je okružavalo 8 kula i devet bitnica i skoro su ga u potpunosti obuhvaćale zidine. S izgradnjom devete kule se počelo 1902. godine, a svršetak je bio užežin prvog svjetskog rata. Od 1924. godine, prenamijenjena je u gradski zatvor. Za vrijeme sovjetske okupacije 1940. – 1941. godine, NKVD je u devetoj kuli zatvarao političke zatvorenike, kao usputnu postaju za njihovo konačno odredište u gulazima u Sibiru. Za vrijeme nacističke vlasti, deveta kula je bila mjestom masovnih smaknuća. Najmanje 5 tisuća stanovika Kaunasa, uglavnom onih odvedenih iz židovskog geta, je bilo prevezeno u devetu kulu i smaknuto. U to vrijeme se u devetoj kuli, pored domaćih, dovlačilo i smaknjivalo Židove iz Francuske, Austrije i Njemačke. Kad su Sovjeti ušli nadirali 1944. godine, Nijemci su likvidirali geto i dotada znanu "tvrđavu smrti", a zatočenike se raspršilo po ostalim kampovima. Nakon drugog svjetskog rata, Sovjeti su nastavili koristiti devetu kulu kao zatvor još nekoliko godina. Od 1948. do 1958. godine u devetoj kuli su radile poljodjelske organizacije. Preuređena je u muzej 1958. godine. U njemu je prva izložba održana 1959. godine u četirima ćelijama o zločinima Hitlerovog osoblja koje su isti počinili diljem Litve. Godine 1960. su se ondje vršila ispitivanja i istraživanja masovnih smaknuća, radi utvrđivanja konkretnih mjestâ masovnih smaknuća, kao i događaja i osobâ koje su bile u svezi s time. Muzej Muzej devete kule sadrži zbirke u svezi s genocidima i holokaustom, počinjenog za vrijeme sovjetske i nacističke vlasti. [1]. Spomenik žrtvama nacizma u devetoj kuli je napravio kipar A. Ambraziunas. Spomenik je podignut 1984., a visok je 32 metra. Masovna grobnica žrtava pokolja počinjenih u tvrđavi je travnjak označen jednostavnom, ali rječitom spomen-pločom ispisanom na nekoliko jezika. Na njoj piše "Ovo je mjesto gdje su nacisti i njihovi pomagači ubili više od 30 tisuća Židova iz Litve i ostalih europskih zemalja." Vanjske poveznice Muzej Devete kule u Kaunasu Stranica o Devetoj kuli u Kovnu autora Jose Gutsteina
Negende Fort

Het Negende Fort (Litouws: Devintas fortas) in Kaunas, Litouwen is een fort dat onderdeel uitmaakt van het grotere complex Fort Kaunas en dat dienstdeed als gevangenis en tijdens de Tweede Wereldoorlog als concentratiekamp van nazi-Duitsland. Het fort werd gebouwd tussen 1902 en 1913 en was sinds 1924 een gevangenis. Tijdens de Sovjet-bezetting (1940-41) van de Baltische Staten na het Molotov-Ribbentroppact deed het fort dienst als gevangenis van de NKVD die er politieke gevangenen opsloot. Tijdens de bezetting door nazi-Duitsland was het een concentratiekamp waar in totaal 30.000 mensen, meest Litouwse Joden, omkwamen. Ook vanuit andere landen werden Joden naar Kaunas gebracht. Direct na de oorlog gebruikte de Sovjet-Unie het wederom als gevangenis. Vanaf 1948 tot 1958 deed het fort en de directe omgeving dienst als landbouwcomplex. Hierna werd er een museum gevestigd. Externe link Website Museum Negende Fort Kaunas
Девета Каунашка кула

Девета кула (лит. IX Kauno fortas) је била једна од кула у тврђави, у граду Каунасу у Литванији. Када су град окупирали Совјети, кула је преиначена у затвор односно у међупростор за затворенике којима се наметнуло коначно одредиште у Гулагу. Након што су немачки нацисти окупирали Литванију, кулу су користили као место за погубљивање Јевреја, литванских грађана и њених ухапшених совјетских грађана. Географски положај Налази се на 54°56'41" северне географске ширине и 23°52'14" источне географске висине. Историја Крајем 19. века град Каунас (ста. Ковно) је био утврђен, а до 1890. године га је окружавало 8 кула и девет пилона и скоро су га у потпуности обухватале зидине. С изградњом девете куле се почело 1902. године, а завршетак је био завршен до Првог светског рата. Од 1924. године, преиначена је у градски затвор. За време совјетске окупације од 1940. до 1941. године, НКВД је у деветој кули затварао политичке затворенике, као успутну етапу за њихово коначно одредиште у гулазима у Сибиру. За време нацистичке власти, девета кула је била место масовних погубљења. Најмање 5 хиљада становика Каунаса, углавном оних одведених из јеврејског гета, је било превезено у девету кулу где је погубљено. У то време се у деветој кули, поред домаћих, довлачили и убијали Јевреје из Француске, Аустрије и Немачке. Кад су Совјети ушли у тврђаву 1944. године, Немци су угасили гето и дотада знану "тврђаву смрти", а заточеници се распршили по осталим камповима. Након Другог светског рата, Совјети су наставили да користите девету кулу као затвор још неколико година. Од 1948. до 1958. године у деветој кули су радиле пољопривредне организације. Преуређена је у музеј 1958. године. У њему је прва изложба одржана 1959. године у четири ћелије о злочинима Хитлеровог особља које су исти починили широм Литваније. 1960. године су се у тврђави вршила испитивања и истраживања масовних гробница, ради утврђивања конкретних места масовних гробница, као и догађаја и особа које су биле у с вези с тиме. Музеј Музеј девете куле садржи збирке у вези са геноцидима и холокаустом, почињеног за време совјетске и нацистичке власти. Споменик жртвама нацизма у деветој кули је направио вајар А. Амбразиунас. Споменик је подигнут 1984. године, а висок је 32 метра. Масовна гробница жртава покоља почињених у тврђави је травњак означен једноставном, али речитом спомен плочом исписаном на неколико језика. На њој пише "Ово је место где су нацисти и њихови помагачи убили више од 30 хиљада Јевреја из Литваније и осталих европских земаља." Референце Спољашње везе Музеј Девете куле у Каунасу Страница о Деветој кули у Каунасу ауторке Жозе Гутштајна
Devintas fortas

Devintas fortas ("Nionde fortet") är en befästning i den norra delen av Šilainiai i Kaunas i Litauen. Det är en del av Kaunas fästning, som byggdes under sent 1800-tal. Under den sovjetiska ockupationen av Litauen användes befästningen som fängelse och mellanförvaring av fångar inför transporten till Gulag. Under den tyska ockupationen användes anläggningen som koncentrationsläger och avrättningsplats för judar, sovjetiska krigsfångar, med flera. Enligt beräkningar mördades omkring 50 000 personer vid Devintas fortas. Bilder Se även Kaunas getto Förintelsen i Litauen Lietukis-massakern Jägerrapporten Källor Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, Ninth Fort, tidigare version. Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Devintas fortas. Fästningsmuseets webbplats