NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Puente Gediminas

El Puente Gediminas (en lituano: Gedimino tiltas) es un puente en la localidad de Kupiškis, en Lituania.​ El Puente cruza el río Kupa. Es uno de los 8 puentes que hay en la ciudad de Kupiškis. El puente lleva el nombre de la calle por la que cruza el puente. Gediminas (c. 1275-1341) fue un Gran Duque de Lituania desde 1315 o 1316 hasta su muerte. El puente fue abierto en 1940. Véase también Puente Flat Puente Franjo Tuđman (Dubrovnik) Puente Gabriel Tucker Puente Gdański Referencias
Ponte di Gediminas

Il ponte di Gediminas (in lituano Gedimino tiltas) è un ponte situato a Kupiškis, in Lituania. Il ponte attraversa il fiume Kupa ed è uno degli otto ponti situati entro i confini del comune di Kupiškis. Il ponte deve il nome alla strada che lo attraversa. Il nome si ispira a Gediminas (1275 circa-1341) che fu granduca di Lituania dal 1315 o 1316 fino alla sua morte. Note
Akropolis (Klaipėda)

Akropolis is the biggest shopping center in Klaipėda and the sixth largest shopping mall in Lithuania with 76,410 m2 (820,000 sq ft). It was built by the Lithuanian company AB "Vilniaus Akropolis" (headed by Mindaugas Marcinkevičius) in 2005. It was built Taikos pr. 61. On the side of the building there is a four-level free car park. The entertainment area featuring an Olympic-sized ice arena, several restaurants, 6 cinema halls, bowling, casinos and other entertainment venues. There are grocery stores, Maxima LT supermarket, 244 shops etc. The mall also has bookstores. Owner is AKROPOLIS GROUP, UAB. See also List of shopping malls in Lithuania External links Website (lt, en) References
URMAS

Prekybos miestelis Urmas (abbr. Urmas or Urmo bazė) is the third largest marketplace in the Lithuania 90,000 m2 (970,000 sq ft). Urmas is in Kaunas. It was built in 1992 and is managed by Lithuanian company UAB "Prekybos miestelis URMAS“. Urmas has over 2000 several shops. Many individual sellers. Urmas is more of a traditional marketplace than shopping mall. Images See also List of shopping malls in Lithuania References External links Website (lt, en)
Čiurlionis-Brücke

Die Čiurlionis-Brücke (lit. M. K. Čiurlionio tiltas) ist von 1991 bis 2002 gebaute Brücke über die Memel (Nemunas) in Kaunas (Litauen), genannt nach dem Musiker Mikalojus Konstantinas Čiurlionis. Sie verbindet die Stadtteile Freda und Aleksotas. Sie ist 475 m lang und 29,4 m breit. Die nächsten Brücken über die Memel sind die Eisenbahnbrücke und die Karmelitų-Brücke.
M. K. Čiurlionis Bridge

M. K. Čiurlionis Bridge is a bridge in Kaunas, Lithuania. It crosses the Nemunas River to connect Freda (Aleksotas district) and Kaunas City center. The bridge is 475 meters in length and 29.4 meters in width. It carries six lanes of automobile traffic, with three lanes in each direction. The bridge, completed in 2002, is named after a prominent Lithuanian painter Mikalojus Konstantinas Čiurlionis. References (in Lithuanian) Information on construction of the bridge
Most Konstantinasa Čiurlionisa

Most Konstantinasa Mykolasa Čiurlionisa (lit. M. K. Čiurlionio tiltas) - most łączący centrum Kowna z dzielnicą Freda. Jego długość wynosi 475 metrów, szerokość - 29,4 m Jest jednym z trzech mostów na Niemnie znajdujących się w Kownie - obok Mostu Kolejowego (Kauno geležinkelio tiltas, Žaliasis tiltas) i Zaniemeńskiego (Panemunės tiltas). Jego budowa została ukończona jesienią 2002 roku.
Мост Чюрлёниса

Мост Чюрлёниса (лит. Čiurlionio tiltas) — автодорожный железобетонный балочный мост через реку Нямунас в Каунасе, Литва. Соединяет центральную часть города с районами Фреда и Алексотас. Это один из самых широких мостов в Литве. Расположение Расположен в створе улицы М. К. Чюрлёниса, соединяя её с проспектом Европы. На левом берегу к мосту подходит улица Г. и О. Минковских. Рядом с мостом на правом берегу находится Каунасский железнодорожный вокзал. Выше по течению находится Каунасский железнодорожный мост, ниже — Кармелитский мост. Название Название моста дано по улице М. К. Чюрлёниса, которая получила свое наименование в честь литовского художника и композитора М. К. Чюрлёниса. История Строительство моста началось в 1991 году и по первоначальному плану должно было закончиться в 1996 году. Однако из-за недостатка финансирования работы несколько раз останавливались. Проект разработан петербургским институтом «Ленпромтранспроект», авторы проекта — инженеры В. Шувалов, Р. Дижнинис (лит. Rimantas Dižninis) и архитектор Ю. Р. Палис (лит. Jurgis Rimvydas Palys). Генподрядчиком была компания AB «Kauno tiltai». Торжественное открытие моста состоялось 22 октября 2002 года в присутствии премьер-министра А. Бразаускаса и мэра Каунаса Г. Ашмиса. Конструкция Мост шестипролётный железобетонный неразрезной балочный. Схема разбивки на пролёты: 47,5 + 61,5 + 2x78,5 + 61,5 + 47,5 м (без учета эстакадной части на правом берегу). Пролётное строение моста состоит из 4 главных балок коробчатого сечения, собранных из блоков заводского изготовления и объединенных между собой пучками преднапряженной арматуры. Опоры моста на свайном основании монолитные железобетонные (устои и промежуточные опоры) и металлические (опоры эстакадной части на правом берегу). Высота проезжей части над уровнем воды — 11,8 м. Длина моста составляет 475 м, ширина — 29,4 м (из них ширина проезжей части — 24 м и два тротуара по 2,25 м. Мост предназначен для движения автотранспорта и пешеходов. Проезжая часть включает в себя 6 полос для движения автотранспорта. Покрытие проезжей части — асфальтобетон. Тротуары отделены от проезжей части металлическим барьерным ограждением. Перильное ограждение металлическое простого рисунка, на правом берегу заканчивается кирпичным парапетом. На левом берегу устроены лестничные спуски на нижний ярус набережной. При въезде на мост на правом берегу с низовой стороны на парапете установлена мемориальная доска с информацией о строительстве моста. Примечания Литература Aida Sinkevičiūtė. Lietuvos tiltų statybos raida ir architektūros bruožai (лит.). — Kaunas, 2012. — С. 110. — 129 с. Henrikas Kebeikis. Žvilgsnis į Lietuvos tiltus (лит.). — Kaunas: Kopa, 2004. Henrikas Kebeikis. Lietuvos tiltų istorija ikonografijoje. K.Čiurlionio vardo tiltas Kaune per Nemuną (лит.). — Kaunas, 2012.
Міст Чюрльоніса

Міст Чюрльоніса (лит. Čiurlionio tiltas) — автомобільний міст через річку Німан у Каунасі, Литва. Поєднує центральну частину міста з районами Фреда і Алексотас. Є одним із найширших мостів Литви. Розташування Розташований в створі вулиці М. К. Чюрльоніса, поєднуючи її з проспектом Європи. На лівому березі до мосту підходить вулиця Г. і О. Мінковських. Поруч з мостом на правому березі знаходиться Каунаський залізничний вокзал. Вище за течією знаходиться Каунаський залізничний міст, нижче за течією — Кармелітський міст. Назва Назва мосту походить від назви вулиці М. К. Чюрльоніса, яка, в свою чергу, отримала своє найменування на честь литовського художника і композитора М. К. Чюрльоніса. Історія Будівництво мосту розпочалося в 1991 році і, за планом, мало закінчитися в 1996 році. Однак через нестачу фінансування роботи кілька разів призупинялися. Проект мосту розроблений петербурзьким інститутом «Ленпромтранспроект», автори проекту — інженери В. Шувалов, Р. Дижнініс (лит. Rimantas Dižninis) та архітектор Ю. Р. Палис (лит. Jurgis Rimvydas Palys). Генеральним підрядником була компанія AB «Kauno tiltai». Урочисте відкриття мосту відбулося 22 жовтня 2002 року в присутності прем'єр-міністра Литви А. Бразаускаса і мера Каунаса Г. Ашміса. Конструкція Міст залізобетонний, нерозрізний, балковий, складається із шести прольотів. Схема розбивки на прольоти: 47,5 + 61,5 + 2x78,5 + 61,5 + 47,5 м (без урахування естакадної частини на правому березі). Пролітна будова мосту складається з 4 головних балок, зібраних із блоків заводського виготовлення та об'єднаних між собою пучками арматури. Опори мосту встановлено на пальовій основі, монолітні, залізобетонні (підвалини і проміжні опори) й металеві (опори естакадної частини на правому березі). Висота проїжджої частини над рівнем води -11,8 м. Загальна довжина мосту складає 475 м, ширина — 29,4 м (із них — ширина проїжджої частини — 24 м і два тротуари по 2,25 м кожен). Міст призначений для руху автотранспорту та пішоходів. Проїжджа частина складається із 6 смуг для руху автотранспорту. Покриття проїзної частини — асфальтобетон. Тротуари відокремлені від проїжджої частини металевим бар'єрним огородженням. Поручні металеві, з простим малюнком, на правому березі закінчуються цегляним парапетом. На лівому березі облаштовано сходові спуски на нижній ярус набережної. При в'їзді на міст на правому березі з низової сторони на парапеті встановлено меморіальну дошку з інформацією про будівництво мосту. Примітки Література Aida Sinkevičiūtė. Lietuvos tiltų statybos raida ir architektūros bruožai. — Kaunas, 2012. — С. 110.(лит.) Henrikas Kebeikis. Žvilgsnis į Lietuvos tiltus. — Kaunas : Kopa, 2004.(лит.) Henrikas Kebeikis. Lietuvos tiltų istorija ikonografijoje. K.Čiurlionio vardo tiltas Kaune per Nemuną. — Kaunas, 2012.(лит.)
PC Europa

PC Europa ist ein Einkaufszentrum, eingerichtet 2004 in der litauischen Hauptstadt Vilnius nach typischem US-Vorbild. Es befindet sich am Neris-Ufer hinter dem Radisson Blu Hotel Lietuva (ex-Reval). Das Zentrum wurde als Teil des „Europa Business Centers“ eröffnet. Zu diesem gehören auch ein 33-stöckiges Bürohochhaus, ein 20-stöckiges Magistratsgebäude und ein 7-geschossiges Parkhaus. Die Fläche beträgt 22.611 m². Es gibt 1000 Parkplätze. Einzelnachweise Weblinks Website des Handelszentrums (englisch, litauisch)
Viada LT

UAB Viada LT ist eine Tankstellenkette in Litauen. Es wurde im Februar 1996 als UAB Luktarna in Švenčionėliai registriert. Der Sitz befindet sich jetzt seit September 2016 in Užubaliai, im Amtsbezirk Avižieniai, in der Rajongemeinde Vilnius. Die Unternehmensgruppe besteht aus dem litauischen Hauptunternehmen UAB „Viada LT“ und „Viada Baltija“ (Lettland). 2020 gab es 1048 Mitarbeiter. Die Gruppe verwaltet 124 Tankstellen in Litauen und 78 in Lettland. Mi 59,8 % der Aktien von „Viada LT“ ist das litauische Unternehmen UAB „Vaizga“ in Mažeikiai der Eheleute Birutė Paleičikienė und Ivanas Paleičikas größter Einzelaktionär. 2020 erzielte man einen Umsatz von 505 Mio. Euro. Die Tankstellen sind mit Waschanlagen der Fabrikate Istobal, WashTec und Otto Christ ausgestattet. Weblinks litauische Website lettische Website Belege
Stepas-Žukas-Technikum für angewandte Kunst Kaunas

Das Stepas-Žukas-Technikum für angewandte Kunst Kaunas (auch Höhere Kunstschule Kaunas, lit. Kauno aukštesnioji meno mokykla) war eine Höhere Schule (1989–2001) und ein Technikum (1951–1989) in Kaunas, Litauen. Geschichte 1922 errichtete man die erste litauische Kunstschule statt Zeichnung-Kurse. Der Gründer und erster Direktor war Künstler Justinas Vienožinskis. 1939 wurde die Schule zur Hochschule. 1951 kam die Schule für angewandte Kunst dazu, die später den Namen von Stepas Žukas bekam und zum Technikum wurde, das 1989 zur Höheren Kunstschule Kaunas wurde. Am 24. August 2001 integrierte man die Schule zum Kollegium Kaunas. Die Schule wurde zur Justinas-Vienožinskis-Kunstfakultät des Kollegiums Kaunas (lit. Kauno kolegijos Justino Vienožinskio menų fakultetas), eine Fakultät für Kunst. Die höhere Schule wurde am 1. September 2001 aufgelöst. Weblinks Website der Justinas-Vienožinskis-Kunstfakultät des Kollegiums Kaunas Einzelnachweise
Kaunas Art School

Kaunas School of Arts (Lithuanian: Kauno meno mokykla) was a public art school, which operated from 1922 to 1940 in Kaunas, Lithuania. At the time, it was the only operating art school in Lithuania. The institution continued to exist (under other names) in the Lithuanian SSR, as well as in modern Lithuania, after the restoration of Lithuanian independence. In 1951 its location was moved to Ąžuolai Hill (now Pelėdų Hill). Names 1920: Aukštieji piešimo kursai 1922: Kauno meno mokykla 1940: Kauno taikomosios dailės mokykla 1940: Kauno taikomosios dailės institutas 1944: Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institutas 1951: Kauno taikomosios dailės vidurinė mokykla 1954: Kauno Stepo Žuko taikomosios dailės vidurinė mokykla 1959: Kauno Stepo Žuko taikomosios dailės technikumas 1989: Kauno aukštesnioji meno mokykla 2001: Kauno kolegijos Justino Vienožinskio menų studijų centras This year it was integrated into Kauno kolegija, a state higher education institution 2005: Kauno kolegijos Justino Vienožinskio menų fakultetas 2018: Kauno kolegijos Menų ir ugdymo fakultetas Notable alumni Veronika "Vėra" Šleivytė (1906-1998), photographer, painter, and graphic artist, graduated in 1934. Vytautas Kašuba (1915-1997), sculptor, graduated in 1939. References
Каунасский институт декоративно-прикладного искусства

Ка́унасский институ́т декорати́вно-прикладно́го иску́сства (Каунасский институт прикладного и декоративного искусства; лит. Taikomosios ir dekoratyvinės dailės institutas) — высшее художественное заведение города Каунаса. История Основан в 1922 году как Каунасская художественная школа. В 1939 году школа получила права высшего учебного заведения. В мае 1940 года Каунасская художественная школа и Факультет изящных искусств Университета Стефана Батория были реорганизованы в два самостоятельных учебных заведения: в Каунасе — Высшее училище прикладного искусства, в Вильнюсе — Вильнюсское художественное училище. В каунасском училище были образованы кафедры графики, скульптуры, декоративной живописи, художественной керамики, текстиля. В 1941 году, уже при советской власти, училище стало Каунасским институтом прикладного и декоративного искусства (училище в Вильнюсе — Вильнюсской художественной академией, с 1944 года Вильнюсский художественный институт). В 1951 году оба учебных заведения были реорганизованы в Государственный художественный институт Литовской ССР, действующий в Вильнюсе. В 1959 году в Каунасе было открыто вечернее отделение прикладного искусства вильнюсского Художественного института. В 1979 году в Каунасском отделении декоративного искусства началось обучение на дневном отделении. В 1983 году Каунасское отделение было реформировано в факультет промышленного искусства. После преобразования вильнюсского Художественного института в Вильнюсскую художественную академию каунасское отделение в 1991—2002 годах в несколько этапов было преобразовано в факультет Вильнюсской художественной академии, носящий историческое название Каунасского художественного института, с правами юридического лица, со своим советом и ректором. Известные учителя Юозас Зикарас Каетонас Склерис Юозас Микенас — выпускник школы Мстислав Валерианович Добужинский Витаутас Бичюнас Известные ученики Пятрас Александравичюс Антанас Гудайтис Макунайте, Альбина Ионовна Витаутас Палайма Бронюс Пундзюс Витаутас Юркунас Примечания Ссылки Kaunas Art Institute. History (лит.)
Panevėžys Air Base

Panevėžys Air Base (also known as Pajuostis, and Tulpė) (IATA: PNV, ICAO: EYPP) is an air base in Lithuania located 6 km east of Panevėžys. It is a transport base, with a very large ring taxiway 2 km in diameter. There are 32 large revetments. The main operator was 128th Guards Military Aviation Transport Regiment (128 Gv VTAP), Military Transport Aviation, flying Antonov An-22 and Il-76 aircraft. It received USSR's first Il-76M on August 27, 1977. The 128 Gv VTAP relocated in 1992 to Orenburg. Pajuostis airfield was operated as Lithuanian Air Force Second Air Base in 1993 - 2007. During 1993-2000 it hosted two squadrons - Fighters' Sqn. and Transport Sqn. During 2000-2007 it hosted Helicopters' Sqn. In 2007, the Lithuanian Armed Forces ceased using the airfield. References
Pajuostis flygbas

Pajuostis flygbas (litauiska: Pajuosčio aerodromas) är en flygplats i Litauen. Den ligger i kommunen Panevėžio rajono savivaldybė och länet Panevėžys län, i den centrala delen av landet, 130 km norr om huvudstaden Vilnius. Pajuostis flygbas ligger 57 meter över havet. Terrängen runt Pajuostis flygbas är mycket platt, och sluttar västerut. Runt Pajuostis flygbas är det glesbefolkat, med 20 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Panevėžys, 6,8 km väster om Pajuostis flygbas. Trakten runt Pajuostis flygbas består till största delen av jordbruksmark. Kommentarer Källor
Historischer Präsidentenpalast in Kaunas

Der Historische Präsidentenpalast in Kaunas (litauisch Istorinė Lietuvos prezidentūra Kaune) befindet sich in der Altstadt von Kaunas, der zweitgrößten Stadt Litauens, das von 1920 bis 1940 Hauptstadt des Landes war. Das Gebäude wurde 1846 als privates Wohngebäude errichtet. Der heutige litauische Präsidentenpalast befindet sich in Vilnius. Geschichte Der Bau des Palastes wurde 1846 begonnen. In dem Gebäude befand sich die Residenz des Gouverneurs von Kaunas. Während des Ersten Weltkriegs wurde es zeitweise vom deutschen Kaiser und der deutschen Militärverwaltung bewohnt. In den Zwischenkriegsjahren von 1919 bis 1940 residierten und lebten im Palast die drei litauischen Präsidenten Antanas Smetona, Aleksandras Stulginskis und Kazys Grinius. Hier fand am 15. Oktober 1940 das letzte Treffen der Regierung der Republik Litauen vor Beginn der Besetzung des Landes durch die Sowjetunion statt. Während der Sowjetzeit befand sich in dem Gebäude der Pionierpalast, ab 1955 das Lehrerhaus. Der Palast beherbergte ein Kino und eine Bibliothek. Das Gebäude wurde 1989 dem Vytautas-Kriegsmuseum übergeben. Die historischen Räume können besichtigt werden, daneben finden wechselnde Ausstellungen statt. Weblinks https://istorineprezidentura.lt/ Einzelnachweise
Pałac Prezydencki w Kownie

Pałac Prezydencki w Kownie, zwany dawniej gubernatorskim (lit. Istorinė Prezidentūra) – neobarokowy gmach w Kownie spełniający w latach międzywojnia funkcję głównej siedziby prezydenta Litwy położony przy ulicy Wileńskiej (Vilniaus g. 33). Historia Pałac został wzniesiony w 1846 roku przez lokalnego magnata rosyjskiego jako dwupiętrowy gmach z siedmioma izbami na parterze i dziewięcioma na pierwszym piętrze. Wkrótce budynek powiększono i dobudowano nowe wejście. W 1866 roku pałacyk wzbogacił się o ogród i od 1876 roku służył za rezydencję gubernatora kowieńskiego, podlegając dalszym przebudowom. W czasie I wojny światowej zatrzymał się tu na krótko cesarz Wilhelm II, wizytując front wschodni w 1915 roku. W 1918 roku budynek przeszedł na własność rządu litewskiego, jego pierwszym rezydentem był Antanas Smetona, później przebywali tu kolejni prezydenci Republiki Litewskiej. W 1919 roku kompleks pałacowy otoczony został żelazna bramą, która zachowała się do dziś. Podczas radzieckiej okupacji Litwy pałacyk był wielokrotnie przebudowywany, m.in. wyburzono ściany na parterze, by pomieścić kinoteatr. Później budynek służył m.in. jako siedziba organizacji nauczycielskich. Od 1989 roku obiekt znajduje się pod kuratelą Muzeum Wojennego im. Witolda Wielkiego, umieszczono tu trzy popiersia przedwojennych prezydentów Litwy. W latach 1997–2003 miała miejsce gruntowna renowacja pałacu. Od 2005 roku ma w nim swoją siedzibę jeden z oddziałów Muzeum M. K. Čiurlionisa, odbywają się tu liczne wystawy związane z najnowszą historią Litwy. Architektura Budynek składa się z dwóch kondygnacji, jest nakryty czterospadowym dachem. Okna na parterze są prostokątne, na pierwszym piętrze półkoliste. Pałac został zbudowany na planie prostokąta, fasada jest dopełniona dwoma boniowanymi ryzalitami. Ocena współczesnych Przez osoby przybywające do Kowna z zewnątrz ówczesna siedziba prezydenta oceniana była jako budynek bardzo skromny. Tadeusz Katelbach pisał o niej w 1934 roku nieco ironicznie: "Przy ulicy, łączącej zeuropeizowaną część miasta ze starym Kownem, znajduje się pałac prezydenta republiki litewskiej. Za drewnianym, na zielono pomalowanym parkanem widać biały budynek, w którym rezyduje głowa państwa litewskiego. O stylu, czy specjalnych właściwościach zewnętrznych budynku, noszącego tu popularną nazwę "prezydentury" trudno byłoby coś powiedzieć. Przed wojną zamieszkiwał go gubernator kowienskoj guberni. Gdyby nie to, że przed bramą stoi policjant, obcy przybysze, znajdujący się w tej ruchliwej części miasta, mijaliby zielony parkan, nie podejrzewając nawet, że w głębi mieści się rezydencja prezydenta Litwy. Skromnie wygląda ona, jak skromnym jest jej obecny mieszkaniec – Antoni Smetona..." Zobacz też Pałac Prezydencki w Wilnie Przypisy Bibliografia GrzegorzG. Rąkowski GrzegorzG., Ilustrowany przewodnik po zabytkach kultury na Litwie, Warszawa: „Burchard Edition”, 1999, ISBN 83-87654-07-8, OCLC 830345692 .
Rezerwat przyrody Kamanos

Kamanos (lit. Kamanų valstybinis gamtinis rezervatas) – ścisły rezerwat przyrody obejmujący największe mokradła północnej Litwy, miejsce lęgowe wielu gatunków ptaków, takich jak cietrzew, żuraw, bocian czarny, bekas, siewka złota i kulik. Kamanos został objęty ochroną w formie rezerwatu już w 1961 roku. Obecną formą ochrony (ścisły rezerwat państwowy) objęto go w 1979 roku. Rezerwat zajmuje powierzchnię 3935 ha, zaś jego strefa ochronna (otulina) liczy 2530 ha. Położony jest w zlewisku Windawy. Obejmuje torfowiska, zarówno położone w zagłębieniach, jak i wyniesione, przejściowe mokradła, jezioro Kamanos oraz mniejsze zbiorniki. Roślinność rezerwatu tworzą zbiorowiska krzewinkowo-torfowcowe torfowisk wysokich i mokrych wrzosowisk oraz mszary przejściowotorfowiskowe i dolinkowe (patrz: torfowisko wysokie). Od 1993 roku rezerwat znajduje się na liście konwencji ramsarskiej. Ponadto znajduje się tu europejska Ostoja ptaków IBA. Przypisy
Klaipėdský maják

Klaipėdský maják (litevsky Klaipėdos švyturys) je činný zadní náběžníkový maják, který se nachází na začátku Kurské kosy na pobřeží Baltského moře v Klaipėdě. Spravuje ho přístavní správa Klaipėda. Historie První maják vysoký 17 m byl v Klajpėdě uveden do provozu 1. září 1796. Maják byl třetím nejstarším majákem na pobřeží Baltského moře, starší byly pouze majáky v Gdaňsku a Travemünde. Jeho první osvětlovací systém se skládal ze šesti bronzových reflektorů, ale jeho maximální dosah byl v té době pouze čtyři kilometry. V roce 1819 byl maják zvýšen (podle návrhu Samuela Irentalise) do výšky 25 m a byl vybaven novým osvětlovacím systémem sestávajícím ze třinácti postříbřených mosazných reflektorů, které osvětlovalo třináct petrolejových lamp. Dosvit se zvýšil na 30 km. Na vrcholu cihlové věže byl ochoz na litinových konzolách, lucerna měla měděnou střechu s pozlaceným hromosvodem. Od roku 1874 měla věž červenobílý šachovnicový nátěr. Maják byl na konci druhé světové války z 28. na 29. ledna 1945 zničen, zachovala se jen čtyři metry vysoká válcová část. Po válce v roce 1945 byla postavena dočasná dřevěná věž vysoká 26,4 m a v roce 1953 byl postaven nový a renovován. V roce 1990 od sovětské armády převzala maják Litevská správa námořní bezpečnosti. V roce 2010 byla na majáku instalována anténa DGPS (Differential Global Positioning System) pracující na vzdálenost 500 km. Popis Maják je 42,2 m vysoká železobetonová válcová věž s ochozem a lucernou, která stojí na dvoupatrové osmiboké základně z černě natřeného betonu. Věž je natřena vodorovnými černobílými pruhy a jedním svislým pruhem na návodní straně, ochoz a lucerny jsou natřeny červenou barvou. V lucerně je instalována Fresnelova čočka. Světlo je ve výšce 44 metrů, dosvit je 18 nm (asi 33 km). Používá se pro vedení lodí úzkým kanálem mezi Kurskou kosou a pevninou. Náběžníkový přední maják Maják je ve dvojici s náběžníkovým předním majákem, který je vysoký 16 m a nachází se 260 m před zadním náběžníkovým majákem. Maják je čtyřboká příhradová konstrukce v horní části s kosočtverečným denním navigačním znakem složeným z bílých lamel a pod ním je obdélníkový denní navigační znak z lamel natřený bílou barvou s černým svislým pruhem. Jeho dosvit je 16 nm. Používá se pro vedení lodí úzkým kanálem mezi Kurskou kosou a pevninou. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Phare de Klaipėda na francouzské Wikipedii. Související články Seznam majáků v Litvě Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Klaipėdský maják na Wikimedia Commons Fotografie na maják se šachvnicovým nátěrem na flickr.com Fotografie obou náběžníkových majáků na flickr.com Fotografie předního náběžníkového majáku