NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Uniwersytet Michała Römera

Uniwersytet Michała Römera (lit. Mykolo Romerio universitetas, w skrócie: MRU) – uczelnia państwowa z siedzibą w Wilnie, nosząca imię Michała Piusa Römera (lit. Mykolas Römeris), polsko-litewskiego prawnika, dziekana Wydziału Prawa Uniwersytetu Witolda Wielkiego. Lokalizacja Uniwersytet Michała Römera ma swoją główną siedzibę w Wilnie, w dzielnicy Werki, leżącej w północnej części miasta. Tam też, przy ulicy Ateities 20, mieści się większość wydziałów. Znajduje się tam też Instytut Humanistyczny. Na innej ulicy mieści się Wydział Polityki i Zarządzania – Valakupių 5. Wydział Bezpieczeństwa Publicznego mieści się natomiast przy ulicy V. Putvinskio 70 w Kownie. W głównym budynku, przy Ateities, znajduje się także biblioteka, rektorat, a także szereg innych, najważniejszych instytucji działających w ramach uniwersytetu. Historia Uniwersytet powstał na bazie wileńskiego wydziału szkoły milicyjnej znajdującej się w Mińsku na Białorusi. W 1990 roku uzyskał nazwę „Litewskiej Akademii Policyjnej” („Lietuvos policijos akademija”), później przemianowano go na „Akademię Prawa Litwy” (1997), by w roku 2000 zmienić nazwę na „Uniwersytet Prawa Litwy”. Od 2004 roku uczelnia funkcjonuje pod obecną nazwą. Wydziały MRU Uniwersytet Michała Römera posiada obecnie sześć wydziałów oraz dwa instytuty: Podstawowe statystyki Statystyki dla Uniwersytetu Michała Römera wyglądają następująco: Liczba programów studiów: 63 licencjackich: 11 magisterskich: 49 doktorskich: 3 liczba studentów: ok. 21 000 (drugi wynik na Litwie) liczba pracowników: ogółem: 1206 pracowników naukowych: 802 tytularnych profesorów: 296 wykładowców: 448 asystentów: 58 innych pracowników: 404 Doktorzy honoris causa Tytuł doktora honoris causa przyznano, jak dotąd czterem osobom: 2 maja 2006 – prof. dr Georg Winckler 19 maja 2006 – prof. Goolam Mohamedbhai 4 stycznia 2008 – Bronisław Komorowski 23 kwietnia 2009 – prof. Jean-Marc Rapp Przypisy Bibliografia Oficjalna strona internetowa uczelni. www3.mruni.lt. [zarchiwizowane z tego adresu (2007-11-09)].
Університет Миколаса Ромеріса

Університет Миколаса Ромеріса (лит. Mykolo Romerio universitetas, скор. 'MRU' ) — вищий навчальний заклад у Вільнюсі та Каунасі, Литва, який налічує близько 17000 студентів . Історія 28 жовтня 2004 Сейм Литовської Республіки затвердив резолюцію № ІХ-2515, на підставі якої Юридичний університет Литви був перейменований в Університет Миколаса Ромеріса. 16 грудня 2004 року керівництво Університету Миколаса Ромеріса одноголосно схвалило професора Алвидаса Пумпутіса його ректором. 23 липня 2009 Сейм Литовської Республіки постановою № XI-411 затвердив новий Статут університету, а рішенням керівництва університету від 6 жовтня 2009 року він був затверджений державним вишем Литви. Засновником університету є Сейм Литовської Республіки. Органами управління університету є Рада університету, Сенат університету і ректор університету. Діяльність Університет Миколаса Ромеріса має п'ять факультетів: Факультет економіки і управління фінансами Факультет права Факультет політики та менеджменту Факультет соціальних технологій Факультет громадської безпеки (Каунас) до складу яких входять 13 інститутів, 9 факультетів та Бізнес і медіа школа (у співпраці з британським Мідлсекським університетом. Університет Миколаса Ромеріса пропонує навчання за більш ніж 70 програмами на ступінь бакалавра, магістра та докторської. Основні предмети навчання: бізнес, комунікації, економіка, фінанси, історія, менеджмент, інформатика, право, філологія, філософія, політологія, психологія, державне управління, громадська безпека, соціологія та соціальна діяльність. Система освіти вишу побудована аналогічно вищій освіті в країнах Європи, заснованій на принципах Болонського процесу. В університеті проводяться фундаментальні і прикладні наукові дослідження; виш бере участь в національних, регіональних і міжнародних науково-дослідних програмах і проектах. Навчальний заклад бере участь в міжнародному співробітництві з багатьма університетами світу. З 2006 року університет пропонує спільні магістерські навчальні програми та заохочує своїх студентів для отримання двох і більше дипломів різних вишів і країн. Студенти університету беруть участь у громадському житті вишу, зокрема, активно займаються спортом і серед них є відомі литовські спортсмени: Лаура Асадаускайте — п'ятиборка, чемпіонка Олімпійських ігор 2012 року; Андреюс Заднепровскіс — п'ятиборець, срібний призер Олімпіади 2004 року і бронзовий призер Олімпіади 2008 року; Едвінас Крунголцас — п'ятиборець, срібний призер Олімпійських ігор 2008 року; Гедрюс Тітяніс — плавець, учасник Олімпійських ігор 2008 і 2012 років, призер чемпіонатів Європи; Євген Шуклін — каноїст, Срібний призер Олімпійських ігор 2012 року; Міндаугас Грісконіс — весляр, призер європейських та світових чемпіонатів. Примітки Посилання Офіційний сайт (лит.) Mykolas Romeris University (рос.) Університет ім. Миколаса Ромеріса
Zona Franca de Kaunas

La Zona Franca de Kaunas (ZFK) (en lituà: Kauno laisvoji ekonominė zona) és una zona de lliure comerç (zona franca) prop de Kaunas, Lituània. Es tracta d'una àrea de desenvolupament industrial de 534 hectàrees, que ofereix impostos més petits i favorables per als inversors que inverteixin un mínim d'un milió d'euros. Els inversors són majoritàriament empreses estrangeres, ja que més del 70% del total de les inversions a la ZFK són inversions estrangeres directes (IED). La Zona Franca de Kaunas es va establir el 22 d'octubre de 1996 al districte municipal de Kaunas, a prop de les autopistes A6 i A1. Té tres parts importants: l'àrea de producció i logística, el carrer dels negocis i l'airpark. L'àrea de producció i logística és el territori més gran de les parts. Les inversions verdes prenen la major part d'aquest territori. És utilitzat per les terminals logístiques, una companyia farmacèutica, una companyia productora d'escuma d'origen finlandès, així com una companyia d'automoció d'alta tecnologia. El carrer del negoci és una part dedicada als futurs centres comercials de la ZFK a l'autopista A6. Està prevista la construcció de 13 parcel·les diferents per a oficines i hotels. La major part d'aquests terrenys són plans detallats i gaudeixen d'una moderna infraestructura. Aquest territori tindrà una accessibilitat fàcil, un sistema d'estacionament ben situat i locals d'oficines ben desenvolupades. La tercera i última part és l'airpark. El territori compta amb gairebé 3 quilòmetres de frontera amb el territori de l'aeroport de Kaunas, que permet accedir a les aeronaus directament i elimina tràmits duaners. Dins del territori de l'airpark s'hi pot transitar per tres vies diferent: per aire, en cotxe i en ferrocarril. Dipòsits d'avió, diverses indústries de l'aviació, com ara de prova, venda i muntatge d'avions o companyies de serveis d'aeronaus poden establir-se fàcilment dins de la zona franca, i utilitzar la pista, els incentius fiscals i d'altres privilegis oferits. Incentius tributaris Referències Enllaços externs Zona Franca de Kaunas - Lloc web oficial (lituà) (anglès)
Freie Wirtschaftszone Kaunas

Die Freie Wirtschaftszone Kaunas (lit. Kauno laisvoji ekonominė zona) ist ein abgegrenztes Gebiet von 534 ha innerhalb der Rajongemeinde Kaunas in Litauen, für das rechtliche und administrative Erleichterungen für Investoren bestehen (Sonderwirtschaftszone). Die Zone wurde Oktober 1996 südlich von Ramučiai, an den Magistrallandstraßen A6 (Kaunas–Zarasai–Daugpilis) und A1 (Vilnius–Kaunas–Klaipėda) in Biruliškiai (Amtsbezirk Karmėlava) errichtet. Sie bietet den Steueranreiz (Steuervorteil: 16 Jahre) für Produktion, Lagern und andere Tätigkeitsgebieten. Ein Unternehmen ist ertragssteuerfrei, wenn es mehr als 1 Mio. Euro für eine Frist von 6 Berichtszeiträumen investiert. Die nächsten 10 Berichtszeiträume macht die Steuergröße 50 % aus (die Gildesteuer in Litauen bildet nur 15 %). Zonen Die Freie Wirtschaftszone Kaunas hat drei Zonen: Logistik und Produktionsterritorium, Wirtschaftsstraße und Luftpark (Verbindung mit Flughafen Kaunas). Siehe auch Freie Wirtschaftszone Akmenė Freie Wirtschaftszone Klaipėda Freie Wirtschaftszone Panevėžys Freie Wirtschaftszone Marijampolė Freie Wirtschaftszone Kėdainiai Freie Wirtschaftszone Šiauliai Weblinks Homepage (englisch, litauisch)
Kaunas Free Economic Zone

The Kaunas Free Economic Zone (FEZ) or Kaunas FEZ (Lithuanian: Kauno laisvoji ekonominė zona) is a free economic zone near Kaunas, Lithuania. It is a 534 hectare industrial development area which offers favorable and smaller taxes for production or logistics companies which invest at least 1 million euros or service companies which invest more than 100 thousand euros and employ over 20 people. The investors are mostly foreign companies, as more than 70% of total investments in Kaunas FEZ are foreign direct investments (FDI). The Kaunas Free Economic zone was established on 22 October 1996 in Kaunas district, near the motorways A6 and A1. Areas Area of Kaunas FEZ has three parts: Production and Logistics Area, Business Street and Airpark. The Productions and Logistics Area is the largest territory of Kaunas FEZ parts. Investments for the green field take the biggest part of this territory. The Production and Logistics area is used by logistics terminals, pharmaceutical companies, foam Production Company with Finnish origins and high technology industry Automation Company. The Business Street is a part dedicated for future business centres within the Kaunas FEZ at Road A6. It is planned to build 13 different land plots for offices and hotels. Most of these land plots have detailed plans and modern infrastructure. This territory is going to have the easy access, well-situated parking system and well-developed office premises. The third and the last part of Kaunas FEZ is The Airpark. The territory has nearly 3-kilometer-long border with the territory of Kaunas Airport enabling direct access to aircraft and eliminating custom clearance procedures. The Airpark territory has three different road types inside: air, car and railway roads. Airline depots, various aviation industries such as testing, sales and aircraft assembly or aircraft service companies can easily establish themselves inside the FEZ and use runway, tax incentives or other offered privileges. FEZ companies In 2005 the first client invested in Kaunas FEZ. Up until 2019 Kaunas FEZ has already attracted 24 investors. In general, companies established in Kaunas FEZ have already created more than 5500 jobs. 38 companies already operating in Kaunas FEZ or signed contracts regarding the establishment in it including: Aconitum, Interchemie werken "De Adelaar" LT, Fitsout, Freda, Kamė, Pienas LT, Vičiūnai Group, Continental AG, Hella KGaA Hueck & Co., Hollister Inc., Elinta, Axioma Metering, Chemsys, Run Engineering, Littech, Kauno Kogeneracinė Jėgainė, Finnfoam, Peraltis, Ryterna, Kopa, FL Technics, Eften Capital, Lavisos LEZ terminalas, Aibė, ABC Farma, Rees LEZ, Vytėnų projektai, Novecorum, DPD Lietuva, UPS, Grill London, MTTC. Tax incentives References External links Kaunas Free Economic Zone
Rathaus Biržai

Das Rathaus Biržai (litauisch Biržų rotušė) ist ein Verwaltungsgebäude in Biržai im Norden Litauens, Rotušės gatvė 10. Geschichte 1641 brannte das neu gebaute Rathaus Biržai. Im 17. Jahrhundert ließ Kristupas Radvila das Dach von der Kirche Alanta nehmen und dem Rathaus Biržai übertragen. Im August 1923 wurde der Bau eines neuen Rathauses unter dem Projektleiter Bezirkstechniker Č. Brudnochas begonnen. und im September 1924 eröffnet. Seit 2008 hat hier die Leitung des Regionalparks Biržai ihren Sitz. Einzelnachweise
Rathaus Vilnius

Das Rathaus Vilnius (lit. Vilniaus rotušė) ist eines von drei erhaltenen historischen Rathäusern in Litauen (die anderen sind das Rathaus Kaunas und das Rathaus Kėdainiai) sowie ein bedeutender Veranstaltungsort. Es befindet sich in der Hauptstadt Vilnius. Die Adresse ist Didžioji gatvė 31. Vor dem Rathaus liegt der Rathausplatz Vilnius. Im Rathaus finden unterschiedliche Zeremonien, Konzerte, Festivals (Musikfestivals wie „Rotušės kolonada“, „Žaižaruojančių žiežirbų žaismas“, „Čiurlioniada“ etc.) statt. Geschichte 1503 wurde das Rathaus urkundlich erwähnt. Es gab Verhandlungszimmer, einen Gerichtssaal, eine Kanzlei, ein Archiv, ein Gefängnis (im Keller). Weblinks Offizielle Website Einzelnachweise
Hôtel de ville de Vilnius

L'Hôtel de ville de Vilnius (en lituanien : Vilniaus rotušė) est un hôtel de ville historique situé sur la place du même nom dans la vieille ville de Vilnius, en Lituanie. Liens externes Site officiel Source de traduction (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Town Hall, Vilnius » (voir la liste des auteurs). Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la Lituanie
Ratusz w Wilnie

Ratusz w Wilnie – ratusz na Starym Mieście w Wilnie, klasycystyczny, pierwotnie gotycki, przebudowany w latach 1785–1799 według projektu Wawrzyńca Gucewicza, w latach 1811–1924 mieścił teatr; odrestaurowany w latach 1936–1939 według projektu Stefana Narębskiego z przeznaczeniem na muzeum, od 1995 pełni funkcje reprezentacyjne. 1 stycznia 1848 w Sali Wielkiej ratusza odbyła się prapremiera Halki Stanisława Moniuszki. Historia Ratusz w Wilnie wznosił się pośrodku rynku, był piętrowy, miał wieżę z zegarem, salę posiedzeń burmistrzów, skład broni, salę sądową, archiwum, komorę dla tortur. W sieni stały wagi miejskie i słup zwany "babą", u którego smagano złoczyńców. Przed ratuszem z jednej strony stał pręgierz, zwany "Piłatem", a z drugiej – szubienica. W 1794 roku na tej szubienicy powieszono w żółtym szlafroku Szymona Kossakowskiego przy wiwatach mieszkańców Wilna krzyczących Niech żyje Rzeczpospolita! i biciu dzwonów kościoła św. Kazimierza. Gdy przy końcu XVIII w. wieża zegarowa runęła, przebudowy ratusza dokonał profesor Wawrzyniec Gucewicz w stylu neoklasycznym z domieszką renesansu i postawił na przedzie portyk o sześciu kolumnach. Styl ratusza jest bardziej surowy niż w katedrze wileńskiej, również przebudowanej przez Gucewicza. Przypisy Linki zewnętrzne Archiwalne widoki ratusza w bibliotece Polona
Gimnazjum w Szawlach

Gimnazjum w Szawlach (lit. Šiaulių Juliaus Janonio gimnazija, ros. Шавельская гiмназия) – szkoła w Szawlach, jedna z najstarszych szkół średnich na terenie obecnej Litwy założona w 1851 roku, istniejąca w Litwie międzywojennej oraz w czasach współczesnych. Męskie gimnazjum klasyczne przeniesione zostało ze Świsłoczy w 1851 roku, przekształconego w seminarium ludowe dla nauczycieli. Od 1920 do 1928 roku szkoła istniała pod nazwą Szawelskiego Gimnazjum Państwowego (lit. "Šiaulių valstybinė gimnazija"), po 1928 roku jako "Šiaulių valdžios berniukų gimnazija", a od 1946 roku nosi imię Juliusa Janonisa. Oficjalna nazwa szkoły brzmi "Juliaus Janonio gimnazija" – swą siedzibę ma przy ul. Tylżyckiej 137 (Tilžės g. 137). Absolwenci Do znanych wychowanków szawelskiego gimnazjum należą m.in. Gabrielius Landsbergis-Žemkalnis, Bronisław Żongołłowicz, Mykolas Biržiška, Bolesław Butkiewicz. Zobacz też Gimnazjum Maironisa w Kownie Przypisy
Ab (друкарня)

ab — таємна друкарня литовського опору радянському окупаційному режиму, що у 1981–1990 діяла у селі Салій поблизу Каунаса. Історія Друкарню у 1978–1981 зробив Вітаутас Андзюліс у своєму хуторі під житловим будинком, йому допомагав Юозас Бацевічюс. Назва «ab» походить від перших літер прізвищ засновників. В. Андзюліс, який працював у державних друкарнях, зібрав інвентар друкарні зі списаного обладнання та виготовив бракуючі частини. Вхід до приміщення друкарні площею 12 м², пізніше 22 м², був з оранжереї, під басейном. У 1981 році, коли було надруковано перше видання — «Tikibos primmokslis» єпископа Казімєжа Палтарка (5000 примірників), друкарня мала один тигельний ручний друкарський верстат, близько 200 кг кількох видів ручного шрифту, колектор і форму для лиття роликів. У 1989 році придбано ще одну тигельну друкарську машину, різальний верстат, прес та інше обладнання. Видавництво 1981—1990 роки друкарня видавала антирадянську релігійну, політичну, історичну та художню літературу. Видали 9 книг, 14 брошур, 16 друкованих видань. «Релігійний початківець» 1981—1989. друковано 11 разів (32 тис. прим.), молитва «Слава Тобі, Господи» — 32 рази (55,5 тис. прим.) «ab» вперше опублікувала книгу Юозаса Урбшиса «Литва і Радянський Союз, фатальні для Литви 1934—1940» (1987, 1000 прим.; 1988, 4000 прим.), книги поезій Кейстутіса Ґеніса «Вогняний хрест» (1989, 2000 прим.), литовських партизанських пісень «Відлуння боїв» (1990, 2000 прим.), «Жертви та втрати населення Литви 1939—1949» Адольфа Дамуша (друге виправлене видання 1990 р., 2000 примірників; вперше опубліковано в США). У 1991 році «ab» зареєстрована як компанія В. Анджуліса. Музей З 1997 року Друкарня є філією Великого військового музею Вітовта. Музей розташований у колективних садах громади Нерієс біля межі міста Каунас, біля дороги 232 Вілямполе — Жеймяй — Шета . Його адреса: село Салю, Домейківського староства, Каунаського району. 1999 року друкарня зареєстрована в Реєстрі нерухомих об'єктів культурної спадщини Литовської Республіки. Примітки Посилання Музей у відео матеріалі
Kościół Matki Bożej Szkaplerznej w Hoduciszkach

Kościół Matki Bożej Szkaplerznej w Hoduciszkach – kościół parafialny w Hoduciszkach. Kościół znajduje się na prawym brzegu rzeki Komajki (prawy dopływ Birwity). Historia Kościół został wybudowany na miejscu poprzedniej murowanej świątyni wzniesionej w latach 1818–1826. Został wzniesiony z cegły w latach 1904–1913, gdy proboszczem parafii był ks. Benedykt Krištaponis. W latach 1935–1937 proboszcz Juozas Vaičiūnas przeprowadził remont budynku oraz zainstalował nowe organy. W 1954 roku proboszcz Julijonas Steponavičius, późniejszy arcybiskup wileński, dokonał restauracji wnętrza kościoła. Z inicjatywy ks. Broniusa Laurinavičiusa (proboszcza w latach 1968-1981) świątynia została wyremontowana i ozdobiona freskami, ponadto zainstalowano ogrzewanie oraz wprawiono witraże. Architektura Kościół jest bazyliką na planie prostokąta. Posiada dwie wieże. Wnętrze podzielono na trzy nawy oddzielone filarami (środkowa nawa jest dwukrotnie wyższa od bocznych). Ogrodzenie cmentarza jest murowane z kamienia. Linki zewnętrzne Kościół Matki Bożej Szkaplerznej na stronie internetowej radzima.net
St. Rochus (Akmenynai)

Die St.-Rochus-Kirche Akmenynai (litauisch Akmenynų Šv. Roko bažnyčia) ist eine römisch-katholische Rochuskirche im Dorf Akmenynai der Gemeinde Kalvarija (Dekanat Marijampolė, Bistum Vilkaviškis, Litauen), 9 km westlich von Kalvarija, 7 km nordöstlich von Liubavas. Geschichte 1941 hinterließen die Rotarmisten, die sich aus Akmenynai zurückzogen, eine große Baracke. Jonas Varanka kaufte sie von der deutschen Okkupationsverwaltung. Mit Unterstützung des Kalvarija-Pfarrers Mykolas Krupavičius bauten die Bewohner eine 27 × 12 Meter große Holzkirche aus Barackenmaterial nach dem Entwurf des Ingenieurs Kazys Garmus. Darin fand die erste Heilige Messe am 24. Mai 1942 statt. Ein Pfarrhaus und Bauernhütten wurden später gebaut. 1944 zerstörte die Rote Armee die Kirche und das Pfarrhaus. Unter der Obhut von Pfarrer Peter Sitka wurde auf den Fundamenten des ehemaligen Pfarrhauses ein Haus errichtet, an dessen einem Ende eine Kapelle war und am anderen ein Pfarrer wohnte. 1956 wurde das Haus enteignet und einer Schule übergeben. 1989 gründete man eine Pfarrgemeinde. 1991 wurde eine neue Kirche gebaut. Weblinks Info zur Kirche St. Rochus
Aleksandryszki (gmina Ławaryszki)

Aleksandryszki (lit. Aleksandriškės) – kolonia na Litwie, w rejonie wileńskim, 5 km na północny wschód od Ławaryszek, na południowym brzegu jeziora Bildzie. Obecnie niezamieszkała. Historia W dwudziestoleciu międzywojennym leżały w Polsce, w województwie wileńskim, w powiecie wileńsko-trockim, w gminie Mickuny. Po II wojnie światowej w granicach Związku Sowieckiego. Od 1991 na niepodległej Litwie. Uwagi Przypisy
Church of the Immaculate Conception, Alsėdžiai

In 1421–1842, Alsėdžiai belonged to the Samogitian bishops, and from 1465 it became their permanent residence. The first church in Alsėdžiai was built in the 14th century. However, neither the original church nor the one that was built in the 17th century have survived to this day. The present-day Church of the Immaculate Conception of the Holy Virgin Mary was built in 1793, along with a chapel situated on the site of the old church. Architecture The Church of the Immaculate Conception of the Holy Virgin Mary is a basilica style church, while its wooden structure is of a characteristically Samogitian pyramid shape. The roof of its central nave is large, double-sided and three-sided above the apse. At the apex of the pediment there are two rounded turrets, with tin covered elements and a cross. The central altar and two smaller side altars in the apses are wooden and Baroque in form with spiral columns. There are also seven culturally significant altars that are decorated with wooden carvings and small paintings. Near the church there is an 18th-century wooden bell tower. A chapel built in Alsėdžiai in the middle of the 19th century features a rectangular plan, with a three-walled apse oriented towards the east. Unusually, the entryway is not at the front but is rather on the northern façade. The size, plan and capacity of the structure are typical for a Samogitian chapel; however, the architectural forms and the interior décor are exceptionally modest. Gallery References Sources
Костёл Непорочного Зачатия Пресвятой Девы Марии (Алседжяй)

В 1421–1842 гг. Алседжяй принадлежал жямайтийским епископам, с 1465 г. стал местом их постоянной резиденции. Первый костел построен в XIV в. Однако он, как и храм, возведенный в XVII в., до наших дней не сохранился. Современный костел Непорочного Зачатия Пресвятой Девы Марии датируется 1793 г., одновременно на месте старого храма построили часовню. Архитектура Костел базиликального типа, его деревянное здание имеет характерную для Жямайтии пирамидальную форму. Кровля центрального нефа массивная, двускатная, над апсидой – трехскатная. Над фронтоном – башенка из двух закругленных, обшитых жестью элементов с крестом. Центральный алтарь и два боковых в апсиде – деревянные, барочные по форме, с витыми колоннами. Культурную ценность представляют резные изделия и семь алтарей, украшенных мольбертной живописью. В конце XVIII в. возле костела построили деревянную колокольню. В середине XIX в. возвели часовню прямоугольного плана с трехстенной апсидой, ориентированной на восток. Вход располагается не на переднем, как принято, а на северном фасаде. Размер, план и объём молельни типичны для жямайтийских часовен, однако её архитектурные формы и декор отличаются особой скромностью. Галерея Литература Plungės rajono savivaldybė . www.plunge.lt. Дата обращения: 31 января 2020. Žemaitijos turizmo informacijos centras - Apie - Apie . www.telsiaitic.lt. Дата обращения: 31 января 2020.