NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Korál zsinagóga (Vilnius)

A vilniusi Korál zsinagóga (litvánul: Vilniaus choralinė sinagoga) az egyetlen még ma is használatban lévő zsinagóga Vilniusban. A többi zsinagógát részben lerombolták a második világháború alatt, amikor Litvánia a náci Németország megszállása alatt állt, majd részben a szovjet hatóságok a háború után. A Korál zsinagóga 1903-ban neoromán-mór stílusban épült. Ez az egyetlen aktív zsinagóga, amely túlélte mind a holokausztot, mind a szovjet megszállást a városban, amelynek valaha több mint 100 zsinagógája volt. Litvánia Szovjetunió általi megszállása során a zsinagógát államosították és fémgyárrá alakították át. Ennek eredményeként az épület jelentős károkat szenvedett. 2010-ben felújították, és nem sokkal később újra zsinagógaként nyitották meg. Nemzetközi adományoknak és egy kis vilniusi zsidó közösség támogatásának köszönhetően. A zsinagógában istentiszteleteket tartanak és nyitva áll a látogatók előtt. A hívők többsége holokauszt-túlélő, illetve a volt szovjet tagköztársaságokból származik. 2019-ben a zsinagógát és a helyi zsidó közösség központját ideiglenesen bezárták jobboldali csoportok fenyegetései miatt. A döntés egybeesett az antiszemita retorika növekedésével, amely a második világháború litván kollaboránsainak tiszteletének nyilvános vitájához kapcsolódott. Galéria Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Choral Synagogue (Vilnius) című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Sinagoga corale di Vilnius

La sinagoga corale di Vilnius (in lituano Vilniaus choralinė sinagoga), costruita nel 1903 in stile art nouveau, è l'unica sinagoga di Vilnius, in Lituania, a essere sopravvissuta alle distruzioni dell'Olocausto e l'unica oggi operante nella capitale lituana. La costruzione della sinagoga Fino alla seconda guerra mondiale Vilnius in Lituania è stato uno dei luoghi principi della presenza ebraica in Europa, sede di oltre 100 sinagoghe, a cominciare dalla sinagoga grande di Vilnius, inaugurata nel 1633. La sinagoga corale fu costruita nel 1902-1903 su progetto dell'architetto Dovydas Rosenhauzas. La cerimonia di inaugurazione si svolse nel settembre del 1903. L'architettura La sinagoga corale è uno dei più importanti edifici Art Nouveau di Vilnius. Gli elementi moreschi e neo-bizantini sono riletti in chiave decorativa in una facciata dominata dal grande arcone centrale nel quale si aprono i portali sormontati da una grande finestra semicircolare. L'interno caratterizzato dalla scenografica cupola blu dalla quale scendono i quattro pilastri che delimitano la sala centrale e sorreggono le gallerie del matroneo. L'Olocausto e la rinascita nel dopoguerra La sinagoga corale fu l'unica ad essere risparmiata dalle distruzioni dell'Olocausto perché usata dalle truppe tedesche come deposito di medicinali. Nel dopoguerra le politiche antireligiose delle autorità sovietiche non favorirono la ripresa della vita ebraica a Vilnius. La sinagoga fu requisita e trasformata in fabbrica come impianto di lavorazione del metallo. Nel corso del tempo, l'edificio subirà danni strutturali; a causa di infiltrazioni d'acqua, i mobili e alcune delle decorazioni pittoriche furono danneggiate. La rinascita della sinagoga coincide con l'era della perestrojka, e quindi in maniera più marcata con la fine del potere sovietico e l'indipendenza della Lituania. La sinagoga fu restituita alla proprietà della comunità ebraica e riaperta al culto. Dal 2008 importanti interventi di restauro sono stati compiuti con il contributo del World Monuments Fund. Voci correlate Vilnius Storia degli ebrei in Lituania Lista delle sinagoghe d'Europa Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su sinagoga corale di Vilnius Collegamenti esterni World Monuments Fund, su wmf.org. Synagogues360 (visita virtuale della sinagoga), su synagogues360.org. URL consultato il 15 settembre 2013 (archiviato dall'url originale il 14 aprile 2015).
Synagoga Chóralna w Wilnie

Synagoga Chóralna (lit. Vilniaus choralinė sinagoga) – synagoga znajdująca się w Wilnie, przy ulicy Zawalnej 39. Jest jedynym spośród blisko 130 wileńskich, żydowskich domów modlitwy (synagog i klojzów), który przetrwał czasy Holocaustu i jest nadal czynny. Historia Synagoga została zbudowana w 1903 roku według projektu Dawida Rozenhausa pod nadzorem rosyjskiego architekta Połozowa. Podczas II wojny światowej, po wkroczeniu wojsk niemieckich do Wilna w 1941 roku, synagoga została zdewastowana i przeznaczona na magazyn leków, co uchroniło ją od całkowitego zniszczenia. Po zakończeniu wojny synagoga została zamknięta przez władze dla celów kultowych. W 1989 roku została zwrócona gminie żydowskiej i od tego czasu po gruntownym remoncie służy lokalnej społeczności żydowskiej. Galeria Przypisy Linki zewnętrzne Synagoga Chóralna w Wilnie na portalu Wirtualny Sztetl Archiwalne widoki synagogi w bibliotece Polona
Sinagoga corală din Vilnius

Sinagoga corală din Vilnius (lit. Vilniaus choralinė sinagoga) este un lăcaș de cult evreiesc din Vilnius, Lituania. Ea a fost construită între anii 1902-1903. Ea a fost fondată în 1903. Vezi și Lista sinagogilor din Lituania Legături externe en Sinagoga corală din Vilnius la World Monuments Fund en Sinagoga corală din Vilnius la Synagogues360.org Arhivat în 14 aprilie 2015, la Wayback Machine. Note
Хорална синагога у Вилњусу

Хорална синагога у Вилњусу (лит. Vilniaus choralinė sinagoga ) је једина синагога у главном граду Литваније која је још увек у употреби. Остале синагоге су делимично уништене током Другог светског рата, када је Литванија била окупирана од стране нацистичке Немачке, а делом од стране совјетских власти после рата. Хорална синагога у Вилњусу изграђена је 1903. године Синагога је саграђена у романичко - маварском стилу. Она представља једину активну синагогу која је преживела и Холокауст и совјетску власт. У Вилњусу је некада постојало преко 100 синагога. Током совјетске власти синагога је национализована и претворена у фабрику челика. Као резултат овакве намене, зграда је претрпела значајна оштећења. Обновљена је 2010. године и убрзо након тога је поново отворена као синагога. Међународне донације и мала заједница јевреја у Вилњусу финансирају синагогу. Молитвене службе се одржавају у синагоги а такође је и отворена за туристе. Године 2019-те, синагога заједно са седиштем јеврејске заједнице је привремено затворена због претњи десничарских група. Таква одлука је донета због пораста антисемитске реторике а све у вези са јавном дебатом о одавању почасти литванским нацистима . Референце Спољашње везе Литванска јеврејска заједница
Staatliches Musiktheater Klaipėda

Das Staatliche Musiktheater Klaipėda (lit. Klaipėdos valstybinis muzikinis teatras) ist ein Opernhaus in der litauischen Hafenstadt Klaipėda. Adresse: Danės g. 19, LT-92111 Klaipėda. Geschichte Das Theater wurde 1987 gegründet. Den Theaterkern bildete das Volksoperntheater Klaipėda (1956–1986). Das Theater wurde am 23. April 1988 eröffnet mit Audronė Žigaitytės Oper „Mažvydas“ nach einem Drama von Justinas Marcinkevičius (Dirigent Gintaras Rinkevičius, Regisseur Gintas Žilys, Ausstattung Virginija Idzelytė). Seit 1993 spielt das Sinfonieorchester Kleinlitauens (Dirigent Stasys Domarkas) im Musiktheater Klaipėda. Künstlerische Leitung 1991–1992: Dirigent Algis Jonas Lukoševičius 1992–1995: Ballettmeisterin Laisvė Dautartaitė 1995–2005: Dirigent Stasys Domarkas 2005–2007: Komponistin Audronė Žigaitytė-Nekrošienė 2007–2008: Regisseur Ramūnas Kaubrys 2008–2010: Audronė Žigaitytė-Nekrošienė seit 2010: Ramūnas Kaubrys Dirigenten Stasys Domarkas, Ilmaras Haris Lapinis, Vytautas Lukočius, Modestas Pitrėnas, Dmitrijus Zlotnikas, Dante Anzolini (Italien), S. Cicero (Schweiz), B. Burger (Niederlande), Imants Resnis (Lettland), J. Domarkas, G. Rinkevičius, P. Bingelis, A. J. Lukoševičius, K. Kšanas. Sänger Virgilijus Noreika, Vytautas Juozapaitis, Edvardas Kaniava, Vladimiras Prudnikovas, Audrius Rubežius, Kęstutis Alčauskis, Laimonas Pautienius, Algirdas Janutas, Irena Milkevičiūtė, Inesa Linaburgytė, Asmik Grigorian, Žoržas Siksna (Lettland), Edmundas Seilius Weblinks Website des Theaters
Christ-König-Kathedrale (Panevėžys)

Die Christ-König-Kathedrale in der litauischen Stadt Panevėžys ist die Bischofskirche des römisch-katholischen Bistums Panevėžys. Geschichte Bereits 1860 sollte eine neue katholische Kirche in Panevėžys gebaut werden, was aber aufgrund politischer Unruhen nicht umgesetzt werden konnte, da die russische Regierung die Errichtung katholischer Kirchen verboten hatte. Erst 1904 konnte eine kleine Kapelle errichtet werden. Bis dahin fanden katholische Gottesdienste in der Peter-und-Pauls-Kirche statt. Nachdem das Bistum 1926 gegründet worden war, wurde der Ausbau der kleinen Kapelle zur Kathedrale notwendig, die 1930 geweiht werden konnte. Als Architekt für den 55 Meter langen Kirchenneubau konnten Romanas Rytis Steikunas und der Ingenieur Aleksandras Gordevičius gewonnen werden. Die Kathedrale wurde trotz ihrer frühen Weihe erst 1933 fertiggestellt. Beschreibung Während das 55 Meter lange und 27 Meter breite neobarocke Kirchengebäude außen gelb gehalten ist, dominiert im Innenraum die Farbe hellblau. Auch Elemente des Neoklassizismus finden sich am Außenbau. Der 55 Meter hohe Turm, in dem vier Glocken aus der Glockengießerei in Apolda hängen, ist in die Fassade integriert. An ihr finden sich auch Statuen von Papst Pius XI. als Gründer des Bistums und Erzbischof Jurgis Matulaitis-Matulevičius, die etwa drei Meter groß sind. Der Gewölbe im dreischiffigen Innenraum wurden von Povilas Puzinas gestaltet. Am reich vergoldeten Hochaltar aus Eichenholz findet sich eine Christ-König-Statue, die von Juozas Zikaras geschaffen wurde. Der Altar wird von einem großen Baldachin bekrönt, der auf weißen Säulen steht und von Engeln flankiert wird. Auffällig ist auch das große Chorfresko, das 22 × 14 Meter misst und das „Wunder von Polozk“ zeigt. Im Chorraum sind zehn Kirchen des Bistums Panevėžys gemalt. Die Seitenaltäre aus Holz stammen von Joseph Rifesser. Während der linke Seitenaltar eine Kopie der sixtinischen Madonna zeigt, ist der rechte Seitenaltar Franziskus von Assisi geweiht. Die Seitenaltäre sind von Statuen flankiert, die Albert von Riga und die heilige Monika darstellen. Die Gemälde zeigen, wie Franziskus dem gekreuzigten Jesus hilft, und ein Gemälde des heiligen Kasimir. Die Gewölbefresken von Puzinas zeigen Engelsfresken in den Wolken sowie die vier Evangelisten. Er schuf ebenso acht große Gemälde, die im Langhaus hängen. Die Orgel stammt vom Königsberger Orgelbauer Bruno Goebel. Unter dem Chor befinden sich die Kasimirkapelle und die Krypta. Hier ruht auch der erste Bischof von Panevėžys Kazimieras Paltarokas. Weblinks Tourismusseite der Stadt Panevėžys (englisch) panevezysinfo.lt (englisch) panevezys.lcn.lt (litauisch)
Catedral de Cristo Rey (Panevėžys)

La Catedral de Cristo Rey​ o simplemente Catedral de Panevėžys​ (en lituano: Kristaus Karaliaus katedra) es un templo católico en Panevėžys,​ Lituania,​ que funciona como la catedral y sede de la diócesis de Panevėžys. En 1860, el obispo Motiejus Valančius comenzó los preparativos para la construcción de una nueva iglesia en Panevėžys. Sin embargo, después del levantamiento de 1863, las autoridades zaristas de Rusia intentaron implementar políticas de rusificación, incluyendo la prohibición de la prensa lituana y la prohibición de la Iglesia católica. Las autoridades vetaron la construcción de nuevas iglesias católicas y cerraron la iglesia de los Escolapios dejando sólo la Iglesia de los Santos Pedro y Pablo para dar servicio a los habitantes católicos de Panevėžys. Sin embargo se obtuvo un permiso para la construcción en 1904, aunque en esta ocasión el trabajo se retrasó por la Guerra ruso-japonesa y la revolución de 1905 hasta 1908. Hasta la Primera Guerra Mundial, una rectoría y una capilla temporal se completaron mientras que las paredes de la iglesia se levantaron a nivel de las ventanas. La iglesia iba a recibir el nombre de San Estanislao mártir. Después de la guerra la construcción fue paralizada hasta abril de 1926, cuando el Papa Pío XI estableció la diócesis católica de Panevėžys. El Arquitecto e ingeniero Rytis Steikūnas Aleksandras Gordevičius rediseñó y amplio la iglesia, ya que ahora serviría como una catedral. La catedral inacabada fue bendecida por Jonas Mačiulis (más conocido como Maironis) el día de San Casimiro (4 de marzo) en 1930. Para esa ocasión Maironis escribió un himno dedicado a Cristo Rey. Cuatro campanas de Apolda, Alemania, fueron bendecidas en 1931. La más grande, con un peso 1.628 kilogramos (3.589 libras), está dedicada a Cristo Rey. El órgano, fue producido por Bruno Goebel en Königsberg. La catedral fue consagrada durante un Congreso Eucarístico, el 30 de junio de 1933, por Juozapas Skvireckas, Arzobispo de Kaunas. Véase también Iglesia católica Catedral de Cristo Rey Referencias
Cathédrale du Christ-Roi de Panevėžys

La cathédrale du Christ-Roi est une cathédrale catholique située à Panevėžys (ou Poneve) en Haute-Lituanie. Elle a été construite de 1904 à 1930 dans un style éclectique néo-baroque et néo-classique. Elle a été consacrée comme cathédrale du diocèse en 1926. Voir aussi Article connexe Liste des cathédrales de Lituanie Liens externes (lt + en) Site officiel Ressource relative à la religion : GCatholic.org Portail de l’architecture chrétienne Portail du catholicisme Portail de la Lituanie
Cattedrale di Cristo Re (Panevėžys)

La cattedrale di Cristo Re (in lituano: Kristaus Karaliaus katedra) è la cattedrale cattolica di Panevėžys, in Lituania, e sede della diocesi di Panevėžys. Storia Nel 1860 il vescovo Motiejus Valančius ha iniziato i preparativi per la costruzione di una nuova chiesa a Panevėžys. Tuttavia, dopo la rivolta del 1863, le autorità zariste promossero la russificazione della regione e la soppressione della Chiesa cattolica, proibendo la costruzione di nuove chiese cattoliche. Il permesso per la costruzione è stato ottenuto nel 1904, ma il lavoro è stato ritardato dalla guerra russo-giapponese e dalla rivoluzione del 1905 fino al 1908, quando vennero erette una canonica ed una cappella provvisoria. Dopo la prima guerra mondiale la costruzione è stata procrastinata fino all'aprile 1926, quando Papa Pio XI ha eretto la diocesi di Panevėžys. La cappella venne ampliata dall'architetto Rytis Steikūnas e dall'ingegnere Aleksandras Gordevičius, al fine di poter fungere da cattedrale. Il nuovo edificio, ancora incompiuto, è stata benedetto da Jonas Mačiulis il 4 marzo del 1930. La cattedrale è stata consacrata nel corso di un congresso eucaristico il 30 giugno 1933 da Juozapas Skvireckas, arcivescovo di Kaunas. L'interno è stato decorato dal pittore locale Povilas Puzinas tra il 1938 ed il 1939. Note Voci correlate Cattedrali in Lituania Diocesi di Panevėžys Chiesa cattolica in Lituania Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su cattedrale di Cristo Re Collegamenti esterni (LT, EN) Sito ufficiale, su paneveziokatedra.lt. (EN) Cattedrale di Cristo Re, in GCatholic.org. Sito della diocesi di Panevėžys, su panevezys.lcn.lt.
Katedra Chrystusa Króla w Poniewieżu

Katedra Chrystusa Króla w Poniewieżu (lit. Kristaus Karaliaus Katedra) - rzymskokatolicka katedra w Poniewieżu mieszcząca się przy ulicy Katedros a. 1. Historia Budowę świątyni rozpoczęto w 1904 roku. Prace przerwał wybuch I wojny światowej. Po wojnie budowę kontynuowano do 1930. W 1926 świątynie ogłoszono katedrą diecezji poniewieskiej. Powstała eklektyczna trójnawowa świątynia typu halowego, z elementami neobaroku i neoklasycyzmu. Wyposażenie pochodzi z okresu międzywojennego, jest dziełem rzeźbiarzy Vincentasa i Adomasa Jakševičiusów (ojca i syna). Polichromie wykonali Jonas Mackevičius (m.in. fresk w kopule, ukazujący cud św. Kazimierza w Połocku) i Povilas Puzinas.
Собор Христа Царя (Паневежис)

Собор Христа Царя (лит. Kristaus Karaliaus katedra), Собор Паневежиса — католический собор в городе Паневежис, Литва. Кафедральный собор епархии Паневежиса, построен в 1926—1933 годах. История В 1860 году епископ Мотеюс Валанчюс начал приготовление к постройке новой католической церкви в Паневежисе, однако после подавления восстания 1863 года царское правительство запретило строительство новых католических церквей и закрыло большую часть католических монастырей. В результате на весь Паневежис осталась единственная действующая католическая церковь — апостолов Петра и Павла, которая не могла вместить всех прихожан города. После многочисленных прошений в 1904 году наконец было получено разрешение на постройку новой церкви. Храм, который должен был получить имя святого Станислава, начал строиться, однако во время Первой мировой войны строительство было заброшено. В 1926 году уже в независимой Литовской Республике была образована отдельная епархия Паневежиса. Было принято решение перестроить недостроенную церковь св. Станислава в новый кафедральный собор, архитектурный проект здания был при этом существенно изменён. 30 июня 1933 года новый собор был освящён во имя Христа Царя. Майронис в связи со строительством собора написал гимн Христу Царю. Работы над интерьером продолжались до 1939 года. Архитектура Собор построен в необарочном стиле. Здание храма имеет 55 метров в длину, 27 метров в ширину и 16 метров в высоту. Главной архитектурной доминантой храма служит мощная центральная колокольня над главным фасадом высотой 55 метров. Колокольня трехъярусная, квадратная в плане, увенчана шатровым завершением с крестом. Над пресвитерием также находится небольшая башенка. В колокольне располагаются 4 колокола, отлитые в 1931 году в немецком городе Апольда. Крупнейший колокол, названный в честь Христа-Царя, весит 1628 кг. Три прочие названы в честь Пресвятой Девы Марии (771 кг), Святого Казимира (434 кг) и Святого Станислава (301 кг). Также на главном фасаде по бокам от колокольни расположены две трёхметровые статуи — папы Пия XI и блаженного Юргиса Матулайтиса. Собор — трёхнефный, нефы разделены квадратными в плане колоннами. Потолок украшен фресками с преобладанием голубого цвета, создающего иллюзию неба. Фреска над пресвитерием изображает сцену явления Святого Казимира солдатам Великого княжества Литовского под Полоцком в 1518 году. Главный алтарь расположен под богато декорированным киворием и украшен высокой статуей Христа Царя, авторства Юозаса Зикараса. Боковые алтари, посвящённые Пресвятой Деве Марии и Франциску Ассизскому, выполнены из резного дуба. Орган собора построен в 1931 году в Кёнигсберге и насчитывает три мануала. Примечания Ссылки Официальный сайт собора (лит.), (англ.) Собор на сайте gcatholic.org О соборе на сайте епархии (лит.)
Собор Христа Царя (Паневежис)

Собор Христа Царя (лит. Kristaus Karaliaus katedra), Собор Паневежиса — католицький собор в місті Паневежис, Литва. Кафедральний собор Паневежиської дієцезії, побудований в 1926—1933 роках. Історія У 1860 році єпископ Мотеюс Валанчус започаткував будівництво нової католицької церкви в Паневежисі, проте після придушення Січневого повстання 1863 року царський уряд заборонив будівництво нових католицьких храмів і закрив більшу частину католицьких монастирів. В результаті, на все місто залишилася єдина діюча католицька церква — апостолів Петра і Павла, яка не могла вмістити всіх парафіян міста. Після численних прохань громади, в 1904 році нарешті було отримано дозвіл на будівництво нової церкви. Храм, який повинен був отримати ім'я Святого Станіслава, почав будуватися, однак під час Першої світової війни будівництво було зупинене. У 1926 році, вже в незалежній Литовській Республіці, була утворена окрема Паневежиська дієцезія. Було прийнято рішення перебудувати недобудовану церкву св. Станіслава в новий кафедральний собор, архітектурний проект будівлі був при цьому був істотно змінений. 30 червня 1933 року новий собор був освячений в ім'я Христа Царя. Майроніс, у зв'язку з будівництвом собору, написав гімн Христу Царю. Роботи над інтер'єром тривали до 1939 року. Архітектура Собор побудовано в стилі архітектури бароко. Будівля храму має 55 м у довжину, 27 м в ширину і 16 м у висоту. Головною архітектурною домінантою храму служить центральна дзвіниця над головним фасадом висотою 55 метрів. Дзвіниця триярусна, за плануванням — квадратної форми, увінчана куполом із хрестом. Над пресбітерієм також знаходиться невелика башточка. У дзвіниці є 4 дзвони, відлиті в 1931 році в німецькому місті Апольда. Найбільший дзвін, названий на честь Христа Царя, важить 1628 кг. Три інші дзвони названі на честь Пресвятої Діви Марії (771 кг), Казимира Святого (434 кг) і Святого Станіслава (301 кг). Також на головному фасаді, з обох боків дзвіниці, розташовані дві триметрові статуї — Папи Римського Пія XI і блаженного Юргіса Матулайтіса. Собор — тринефний, нефи розділені квадратними колонами. Стеля прикрашена фресками переважно в блакитних тонах, що створює ілюзію неба. Фреска над пресбітерієм зображує сцену явлення Казимира Святого солдатам Великого князівства Литовського в 1518 році. Головний вівтар розташований під по-багатому декорованим ківорієм і прикрашений високою статуєю Христа Царя авторства скульптора Юозаса Зікараса. Бічні вівтарі, присвячені Пресвятій Діві Марії і Франциску Ассізькому, виконані з різьбленого дуба. Орган собору побудований в 1931 році в Кенігсберзі. Примітки Посилання http://www.paneveziokatedra.lt [Архівовано 12 серпня 2020 у Wayback Machine.] http://www.paneveziokatedra.lt [Архівовано 12 серпня 2020 у Wayback Machine.] Собор на сайті gcatholic.org [Архівовано 3 лютого 2020 у Wayback Machine.] Про соборі на сайті єпархії(лит.)
Christi-Himmelfahrts-Kirche (Utena)

Die katholische Christi-Himmelfahrts-Kirche (lit. Utenos Kristaus Žengimo į dangų bažnyčia) ist eine Gemeindekirche in Utena am linken Ufer der Utenėlė, im litauischen Bistum Panevėžys. Sie ist aus Backstein gebaut. Geschichte 1500 wurde eine Vorgängerkirche zum ersten Mal urkundlich erwähnt. 1522 wurden der Kirche Teile der Landgüter Utena und Užpaliai gestiftet. 1796 war sie Pfarrkirche der Stadt. Die heutige neobarocke Backsteinkirche mit Kuppel und zweitürmiger Portalfront wurde von 1882 bis 1884 mithilfe des Pfarrers Adomas Vyšniauskas gebaut. Weblinks Website der Kirchengemeinde (litauisch)
Stasys-Šimkus-Konservatorium Klaipėda

Das Stasys-Šimkus-Konservatorium Klaipėda ist eine Musikschule (ein Konservatorium) und ein Musikgymnasium (mit Abiturabschluss) in der Hafenstadt Klaipėda, der drittgrößten Stadt Litauens. Geschichte Am 30. September 1923 wurde das Konservatorium auf Initiative des Komponisten Stasys Šimkus eröffnet. Es gab Abteilungen für Klavier und Orgel, Streichinstrumente, Blasinstrumente und Komposition (Spezialtheorie). 1924 wurde die Abteilung für Orchester eingerichtet und ein Sinfonieorchester gegründet. Januar 1925 wurde die Schule verstaatlicht und im Mai fand das erste Orchesterkonzert statt. 1927 wurde die Pädagogische Abteilung eingerichtet. Hier wurden die Musiklehrer vorbereitet. 1948 wurde die siebenjährige Kindermusikschule am Konservatorium eröffnet. 1951 wurde die Abteilung für allgemeine Bildung und 1952 Abteilung für Volksinstrumente eingerichtet. 1959 wurde die Schule zum Musiktechnikum. 1969 wurde es zur höheren Schule. 1981 wurde an der Schule die Kunstmittelschule Klaipėda (jetzt E. Balsys-Kunstgymnasium) geöffnet. Direktor Stasys Šimkus (1923–1927 und 1928–1930) Juozas Žilevičius (1927–1928) Ignas Prielgauskas (1930–1937) Juozas Karosas (1937–1939, 1945–1946, 1947–1953) Klemensas Griauzdė (1946–1947) Leonardas Staneika (1953–1957) Aleksandras Buzys (1957–1958) Vaclovas Šerkšnas (1958–1962) Teresė Beinoraitė (1962–1963) Heincas Kybelka (1963–1966) Jonas Kasnauskas (1966–1992) Biruta Vaišienė (1992–2005) Loreta Jonavičienė (seit 2005) Absolventen Asta Baukutė (* 1967), Schauspielerin und ehemalige Politikerin, Mitglied des Seimas Literatur Danutė Petrauskaitė. Klaipėdos muzikos mokykla 1923–1939 m., 1997. Nelė Gricienė. Klaipėdos Stasio Šimkaus Konservatorija, 2003. Weblinks Website des Konservatoriums