Litván Nagyfejedelmi Palota

A Litván Nagyfejedelmi Palota (litvánul: Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valdovų rūmai Vilniaus žemutinėje pilyje; lengyelül: Zamek Dolny w Wilnie) egy nagy méretű reneszánsz palota Vilniusban. Eredetileg a 15. században épült a Litván Nagyfejedelemség uralkodói és a leendő lengyel királyok számára. A vilniusi Alsó várban található palota az évek során fokozatosan fejlődött, virágkorát pedig a 16. században és a 17. század közepén élte. A palota négy évszázadon át a Lengyel–Litván Unió politikai, közigazgatási és kulturális központja volt. 1801-ben a megszálló oroszok lerombolták. Az új palota építési munkálatai 2002-ben kezdődtek meg az eredeti épület helyén, és a kivitelezés 16 évet vett igénybe, így 2018-ban fejeződött be. A palotát reneszánsz stílusban építették újjá. Fiatal kora ellenére nagy történelmi jelentőséggel bír, és az 1994 óta világörökségi címmel rendelkező történelmi óváros egyik legfőbb nevezetessége. Története A Litván Nagyfejedelemség idején A 13. és 14. században kőépítmények álltak a palota területén; egyes régészek úgy vélik, hogy egy fapalota is állhatott ott. A kőpalota a 15. században épült, vélhetően egy 1419-es nagy tűzvészt követően. Az Alsó vár meglévő kőépületeit és védelmi építményeit, amelyek akadályozták az építkezést, lebontották. Az új palota gótikus stílusban épült azért, hogy Felső vár öregtornyával együtt adhasson volna otthont Nagy Vytautas tervezett királlyá koronázásának, amely azonban az uralkodó halála miatt végül nem valósult meg. A gótikus palota három szárnnyal rendelkezett; a kutatások szerint egy kétszintes, alagsoros épület volt. Sándor nagyfejedelem, aki később lengyel király lett, a palotába tette át székhelyét, és itt fogadta a követeket. Ő rendelte el az épület felújítását. Miután feleségül vette III. Iván moszkvai nagyfejedelem lányát, a királyi pár ott élt és ott is hunyt el. I. (Öreg) Zsigmond a nagyfejedelmi trónra lépését követően államügyeit a palotában, valamint a szomszédos vilniusi székesegyházban intézte. I. Zsigmond uralkodása alatt a palotát jelentősen kibővítették, hogy megfeleljen a nagyfejedelem új igényeinek. Egy újabb szárnyat, valamint egy harmadik emeletet építettek hozzá, a kerteket pedig megnövelték. Korabeli beszámolók szerint a palota értéke 100 000 dukát volt A palota átépítési tervét valószínűleg Bartolomeo Berrecci da Pontassieve olasz építész készítette, aki a Lengyel Királyságban is számos más projektet tervezett. Ebben a palotában fogadta Öreg Zsigmond a Német-római Birodalom követét, aki 1517-ben bemutatta Zsigmondnak második feleségét, Sforza Bonát. Zsigmond fiát, II. Zsigmond Ágostot a palotában koronázták litván nagyfejedelemmé. Ágost folytatta a palota fejlesztését, és ott élt első feleségével, Habsburg Erzsébettel, a német-római császár lányával. Őt korai halála után a szomszédos vilniusi székesegyházban temették el. II. Zsigmond második felesége, Radziwiłł Barbara szintén a palotában élt. A Szentszék követének korabeli beszámolói szerint a palota ekkoriban több kincset rejtett, mint a Vatikán. II. Zsigmond emellett Európa egyik legnagyobb könyvgyűjteményét is itt halmozta fel. A palotát a 16. században reneszánsz stílusban átépítették. A terveket több olasz építész, köztük Giovanni Cini da Siena, Bernardino de Gianotis és mások készítették el. A palotába ellátogatott Ippolito Aldobrandini is, aki később VIII. Kelemen néven lett pápa. Egy másik jelentős fejlesztés a Vasa család uralkodása alatt történt. A palotát III. Vasa Zsigmond uralkodása alatt kora barokk stílusban felújították. A 17. századi renoválásban Matteo Castello, Giacopo Tencalla és más művészek is részt vettek. A Vasa-ház uralkodása alatt számos nevezetes ceremóniára került sor a palotában, többek között János herceg (a későbbi III. János svéd király) és Zsigmond Ágost húga, Katalin esküvőjére. Litvánia első operaelőadását 1634-ben tartották a palotában. Az 1655-ös orosz inváziót követően az állam gyengülni kezdett, ami negatív hatással volt a palotára is. Az épület súlyosan megrongálódott a háborúban, kincseit pedig kifosztották. Vilnius 1660–1661-es visszafoglalása után a palota már nem volt alkalmas állami rezidenciának, és mintegy 150 évig elhagyatottan állt. A 18. század végén, a Lengyel–Litván Unió bukása és felosztása után több család is a romos palota egyes részeiben élt. Nem sokkal azután, hogy a Litván Nagyfejedelemséget bekebelezték az Orosz Birodalomba, a cári tisztviselők elrendelték a palota fennmaradó részeinek lebontását. A 19. század elejére a palotát szinte teljesen megsemmisítették. Az egykori palota tégláit 1799-ben eladták egy kremencsuki kereskedőnek. Lebontása után A keleti szárnyban csupán a falak egy kis része maradt fenn a második emeletig; ezeket 1800 körül eladták Abraham Schlossberg zsidó kereskedőnek, aki beépítette azokat a saját házába. Az 1831-es novemberi felkelést követően a Schlossberg-házat felvásárolta és átvette az Orosz Cári Hadsereg, amely a közeli arzenálokban is állomásozott. A vilniusi erődítmény létrehozásával az épület a várrendszer részévé vált, amelyet egy várárok övezett. Egy 1840-es vilniusi térképen a Schlossberg-házat laktanyaként (lengyelül: Koszary) jelölik. A 19. század végére az egykori palota helyén húzódó várárkot földdel töltötték fel, és városi parkká alakították át. Miután Litvánia az első világháborút követően, 1918-ban visszanyerte függetlenségét, a Schlossberg-ház a hadsereg főhadiszállása lett. Vilnius lengyel annexióját követően hamarosan lengyel csapatok foglalták el. A második világháború alatt a német Wehrmacht irodájaként működött, a háború után pedig a szovjet biztonsági szervek használták, majd később Köztársasági Úttörőpalotává alakították át. Az úttörőszervezet 1987-re ürítette ki az épületet. Ezt követően régészeti ásatások kezdődtek a helyszínen, mivel a Schlossberg-házat a Népek Barátsága Múzeum céljára jelölték ki, és ehhez az átalakításhoz építészeti vizsgálatok elvégzésére volt szükség. Szórványos régészeti feltárások már 1964-ben is zajlottak, amikor a Schlossberg-ház központi fűtési rendszerének kiépítési munkálatait végezték. A palota újjáépítése A Szovjetunió felbomlása után 1990-ben Litvánia ismét függetlenné vált. 1994-ben a régészeti ásatásokat forráshiány miatt felfüggesztették. Szintén 1994-ben a Litván Történettudományi Intézet létrehozta a Várakat Kutató Csoportot, amely felügyelte a régészeti feltárásokat. A Schlossberg-ház a csoport főhadiszállásaként működött, és itt kapott helyet a helyszínen felszínre került régészeti leletanyag gyűjteménye is. Az 1980-as évek végére a régészeti ásatások egyre nagyobb területre terjedtek ki, a feltárt alagsorok környezeti tényezőknek (például az időjárásnak) való kitettsége pedig az anyagok (különösen a faszerkezetek és a téglák) pusztulásához vezetett. A probléma megoldására 1988-ban ideiglenes épületek – barnás színük és formájuk miatt „hangárokként” is ismert üvegházak – felépítése mellett döntöttek. Az 1990-es évek elejére a palota területének jövőjével kapcsolatban három lehetőség keringett a köztudatban. Az első elképzelés a palota feltárt alagsorainak földdel történő betemetéséről szólt, de ezt gazdaságtalannak ítélték. A második javaslat egy célzottan a romok megőrzésére szolgáló védőépület felhúzása volt a palota helyén, ám ennek ellenzői a vilniusi óváros (amelyet 1994-ben felvettek az UNESCO világörökségi listájára) esetleges vizuális környezetszennyezésére hívták fel a figyelmet. A harmadik opció egy, az eredetihez hasonló épület felépítését célozta. Ez utóbbi tervezet kapta a legnagyobb politikai figyelmet, és Algirdas Brazauskas akkori litván elnök is emellett lobbizott. 1993-ban építészeti tervpályázatot írtak ki, amelyet a hét beérkezett projekt közül Rimas Grigas terve nyert meg. Az 1990-es évek első felében felmerült a palota jövőbeni funkciójának kérdése. Eredetileg a palotát a leendő Elnöki Palotának javasolták, de végül a korábbi Művészek Palotáját használták erre a célra. Az évtized végére Kazys Napoleonas Kitkauskas azt indítványozta, hogy az épületet Nemzeti Művészeti Galériaként hasznosítsák (ehelyett 2009 óta az egykori Forradalmi Múzeum épülete tölti be ezt a szerepet). 1999-ben a Litván Művészeti Múzeum kinyilvánította, hogy a palota épületét rezidenciális palotamúzeumként fogják használni. Egy nemzetépítő program keretében a Seimas 2000-ben törvényt fogadott el a palota újjáépítéséről. Az alapkőletételre 2002 nyarán került sor az eredeti épület területének déli részén. A 2002–2004-es, majd a 2005–2006-os időszakban a palotaprojektet módosították, elsősorban a helyszínen felszínre került régészeti leletek, valamint a Schlossberg-ház építészeti értékéről folyó viták következtében. A Schlossberg-ház fragmentumai a helyreállított palota keleti szárnyának részévé váltak. Az épületet (és a benne tervezett múzeumot) részlegesen megnyitották a Litvánia nevének első említése óta eltelt ezer év ünneplése során, 2009 nyarán, bár forráshiány miatt ekkor még nem volt teljesen kész. 2009 júliusának végén az építési munkálatok folytatódtak, és az épület ismét látogathatatlanná vált a nagyközönség számára. Számos történész, aki ellenezte a rekonstrukciót, rengeteg érvet sorakoztatott fel a palota újjáépítésének szükségtelensége mellett. Érvelésük szerint az újonnan felépített palota lerombolná az elmúlt 300 év során kialakult városképet. A palota háttérbe szorítaná a vilniusi székesegyházat, és Gediminas tornya sem lenne látható a székesegyház felől. Arra is felhívták a figyelmet, hogy az eredeti építkezés idején ismeretlen anyagokat és technológiákat (például vasbetont) is felhasználtak. Továbbá a rekonstrukciót az állam finanszírozta, miközben számos hiteles történelmi épület (főként udvarházak) kritikus állapotban voltak. 2013. május 23-án a palota A-blokkjaként ismert része hivatalosan is elkészült. 2013. július 6-án, Mindaugas megkoronázásának 760. évfordulóján hivatalosan is megnyitották a nagyközönség előtt. 2014 és 2018 között a palota B-blokkját is felépítették. A B-blokk és a teljes múzeumi épület 2018. július 6-án nyílt meg. Pranas Kiznis litván üzletember egy 15–17. századi olasz festők műveiből álló értékes, 96 millió euróra becsült festménygyűjteményt adományozott, illetve adott kölcsön kiállítás céljából a palotának, amely megtekinthető ott. Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Palace of the Grand Dukes of Lithuania című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.