NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Молетська астрономічна обсерваторія

Молетська астрономічна обсерваторія — обсерваторія, заснована в 1969 році в Молетському районі, Литва, на відстані 10 км від міста Молетай. Дана наукова установа належить Інституту теоретичної фізики та астрономії Литви. Історія обсерваторії Молетська астрономічна обсерваторія є наступницею Вільнюської астрономічної обсерваторії, яка функціонувала в 1753—1883 роках на території Вільнюського університету і з 1922 року — в парку Вінгіс). Після Другої світової війни світлове забруднення у Вільнюсі унеможливило проведення наукових спостережень, тому було вирішено створити нову обсерваторію в місцевості з темним небом, на відстані 70 км на північ від Вільнюса. Таким чином, в 1969 році була відкрита Молетська астрономічна обсерваторія. Обладнання обсерваторії 25-см телескоп (в 1969 році було встановлено, а в 1975 році був замінений на АСТ-452) АСТ-452, менісковий телескоп Максутова (D = 350/510 мм, F = 1200 мм, в 1975 році встановлено) 63-см антена Касегрена (D = 628 мм, F = 10 000 мм, в 1974 році встановлено) 165-сантиметровий телескоп Річі — Кретьєна (D = 1650 мм, F = 19: 680 мм, встановлений в 1991 році) — виготовлений в астрономічній обсерваторії Санкт-Пертербурзького університету під керівництвом М. К. Бабаджанянца, дзеркало в Литкаріно створено в 1976 році. Аналогічний пристрій мав був бути встановлений у Бюраканській астрофізичній обсерваторії (Вірменія), але його не встановили внаслідок розпаду СРСР. Напрями досліджень Фотометрія зоряних об'єктів Зоряна астрономія Галактична астрономія (Чумацький Шлях) Дослідження екзопланет Основні досягнення Вільнюська фотометрична система — семибарвна фотометрична система (розроблена в 60-тих роках XX століття) Відкриття 170 астероїдів відкриття NEO у 2010 році Відкриття кількох комет Цікаві факти На території обсерваторії розташований «Литовський етнокосмологічний музей»; в даній обсерваторії діє 165-сантиметровий телескоп — найбільший телескоп у Північній Європі (включаючи Велику Британію); на честь Молетської астрономічної обсерваторії названо астероїд 124192 Moletai, відкритий її співробітниками Див. також Список астрономічних інструментів Вільнюська астрономічна обсерваторія Примітки Посилання Molėtai Astronomical Observatory [Архівовано 13 серпня 2020 у Wayback Machine.] // way2lithuania.com Astronomical Activities in Lithuania Відкриття литовських астрономів і в Литві (лит.) Molėtai Observatory [Архівовано 12 серпня 2020 у Wayback Machine.] Публікації спостережень у Центрі малих планет: Астрометричні спостереження малих планет [Архівовано 12 березня 2016 у Wayback Machine.] Фото: Category: Molėtai Astronomical Observatory [Архівовано 2 лютого 2017 у Wayback Machine.] на wikimedia Molėtai-astronomical observatory (panoramio)
Cerkiew Opieki Matki Bożej i św. Mikołaja w Kłajpedzie

Cerkiew Opieki Matki Bożej i św. Mikołaja – parafialna cerkiew prawosławna w Kłajpedzie. Należy do dekanatu kłajpedzkiego w eparchii wileńskiej i litewskiej Rosyjskiego Kościoła Prawosławnego. Cerkiew została wzniesiona na potrzeby parafii powstałej w końcu lat 90. XX wieku jako pierwsza zbudowana od podstaw świątynia prawosławna w Kłajpedzie i druga wolno stojąca cerkiew w miejscowości (starsza cerkiew Wszystkich Świętych Rosyjskich w Kłajpedzie znajduje się w zaadaptowanym budynku kościoła luterańskiego). Prace budowlane nad jej wzniesieniem rozpoczęto w 2000, przy pomocy władz miasta oraz prywatnych sponsorów. Projekt obiektu wykonał Dmitrij Borunow, który przygotowywał również plan cerkwi w Połądze. Nabożeństwa w częściowo ukończonym budynku były odprawiane od 2004, w bocznej nawie, przed ołtarzem św. Mikołaja. Obiekt jest utrzymany w tradycyjnym stylu ruskim. 14 października 2021 r. cerkiew została poświęcona przez biskupa trockiego Ambrożego. Przypisy Bibliografia Szlewis G., Православные храмы Литвы, Свято-Духов Монастыр, Vilnius 2006, ISBN 9986-559-62-6
Kenessa Vilnius

Die Kenesa ist die Synagoge der Karäer in Vilnius. Die Kenesa wurde ab 1911 nach Plänen des Architekten Michail Prosorow errichtet, wobei der Erste Weltkrieg die Arbeiten unterbrach. Am 9. September 1923 wurde der Sakralbau eingeweiht. Die Eigentümer wurden 1949 enteignet, das zweckentfremdete Gebäude aber 1989 an die rechtmäßigen Eigentümer zurückgegeben. Im Jahr 1993 fand die erneute Einweihung nach vorausgegangener Restaurierung statt. Literatur Synagogues in Lithuania. A Catalogue. Bd. 2 N-Ž, Vilnius Academy of Arts Press, Vilnius 2012, ISBN 978-609447004-2 [nicht ausgewertet] Siehe auch Liste von Synagogen in Litauen Weblinks Karaimų kenesos Lietuvoje
Vilnius Kenesa

The Vilnius Kenesa (Lithuanian: Vilniaus kenesa) is a Qaraite Jewish congregation and synagogue, or kenesa, located at 6 Liubarto Street, in Žvėrynas, one of the neighborhoods of Vilnius, in the Vilnius County of Lithuania. History Designed by Mikhail Prozorov in the Historicist and Moorish Revival styles, the synagogue was completed in 1923. Its windows have a Moorish Revival–style decor on the exterior. In 1949 the Kenesa was nationalized and a club, an archive and flats were established in it. On 23 September 1988 the Kenesa was returned to the Karaites community. In 1989–1993 the Kenesa was reconstructed and original interior plan with its decor elements were restored. Gallery See also History of the Jews in Lithuania Lithuanian Jews References External links Media related to Karaite synagogue in Vilnius at Wikimedia Commons
Synagogue karaïte de Vilnius

La synagogue karaïte de Vilnius ou Vilnius Kenesa (en lituanien : Vilniaus kenesa) est une synagogue de rite karaïte située à Vilnius, qui a été consacrée en 1923. Ses fenêtres présentent un décor de style néo-mauresque à l'extérieur. Histoire Achevée en 1923, la synagogue a été nationalisée en 1949 par le régime communiste et un club, des archives et des appartements y ont été créés. Le 23 septembre 1988, la Kenesa a été restituée à la communauté karaïte. En 1989–1993, elle a été reconstruite et le plan intérieur d'origine avec ses éléments de décoration a été restauré. Galerie Références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Vilnius Kenesa » (voir la liste des auteurs). Portail du judaïsme Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la Lituanie
Sinagoga caraita di Vilnius

La sinagoga caraita di Vilnius, costruita tra il 1911 e il 1923 in stile neomoresco, è una delle due sinagoghe caraite della Lituania. Storia La costruzione della sinagoga caraita di Vilnius fu avviata con la posa della prima pietra il 30 ottobre 1911, su progetto dell'architetto Michael Prozorov. In due anni furono completate le mura e il tetto, ma con la scoppio della prima guerra mondiale i lavori furono interrotti. La costruzione riprese nel 1921 e il 9 settembre 1923 la sinagoga fu consacrata. Prozorov ideò un edificio neomoresco, secondo una moda allora diffusa nella costruzione delle sinagoghe del tempo, con una facciata tripartita con ricchi elementi decorativi, sormontata da una cupola. Lo stile e le dimensioni sono molto simili a quelle della sinagoga caraita di Kiev, consacrata nel 1902. Rimasta intatta durante la seconda guerra mondiale, la sinagoga fu chiusa dalle autorità sovietiche nel 1949 e adibita a magazzino. Nel 1989 è stata restituita alla proprietà della comunità caraita. Nel 1993, completati i necessari lavori di restauro, la sinagoga è stata riconsacrata al servizio della piccola comunità di circa 150 persone che oggi vivono a Vilnius. Galleria d'immagini Note Bibliografia Synagogues in Lithuania. A Catalogue. Bd. 2 N-Ž, Vilnius Academy of Arts Press, Vilnius 2012, ISBN 9786094470042 Voci correlate Vilnius Storia degli ebrei in Lituania Lista delle sinagoghe d'Europa Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su sinagoga caraita di Vilnius Collegamenti esterni Caraite synagogues in Lithuania, su daugenis.mch.mii.lt. URL consultato il 17 settembre 2013 (archiviato dall'url originale il 30 gennaio 2009). Vilnius Kenesa, su inyourpocket.com.
Kienesa w Wilnie

Kienesa w Wilnie – kienesa karaimska znajdująca się w Wilnie przy ulicy Liubarto 6 w dzielnicy Zwierzyniec. Kienesa została zbudowana w latach 1913–1922 dla licznej wówczas gminy karaimskiej w Wilnie, według projektu rosyjskiego architekta Michaiła Prozorowa na terenie, na którym wcześniej znajdowała się drewniana kienesa. Według niektórych opinii architektura kienesy wzorowana była na Pawilonie Królewskim w Brighton w Wielkiej Brytanii (architekt John Nash, 1815–1821). Lata I wojny światowej zahamowały budowę. Uroczysta konsekracja kienesy w Wilnie i jej otwarcie odbyło się 9 września 1923 roku. Dokonał tego hazzan Feliks Malecki, który pełnił obowiązki zwierzchnika wspólnoty religijnej Karaimów wileńskich. Po zakończeniu II wojny światowej, w 1949 roku na polecenie ówczesnych władz miejskich kienesa została zamknięta. W 1989 roku została odzyskana przez odradzającą się gminę karaimską. Uroczyste nabożeństwo z udziałem hazzana Michała Firkowicza odbyło się 9 marca 1989 roku. Jednak wiele sprzętów z dawnego wyposażenia zaginęło. Pozłacany ołtarz z cyprysowego drzewa znikł. Zniknęły też perskie dywany, analoje (stoliki dla modlitewników i innych przedmiotów), zasłony ołtarza, świeczniki ołtarzowe i boczne, dwa żyrandole, drewniane ławy. Wiszące dziś świeczniki zostały podarowane przez halickich Karaimów. Zdążono zdjąć je przed zburzeniem ich kienesy. Kienesa została zbudowana na planie prostokąta w stylu mauretańskim z kopułą wieńczącą fasadę. Jest jednym z najciekawszych budynków w Wilnie. Wnętrze jest podzielone na trzy części, główną wielką salę modlitewną dla mężczyzn, galerię dla kobiet oraz przedsionek. Przy południowej ścianie znajduje się echał. Przypisy Bibliografia Emil Kobecki, Kienesa karaimska w Wilnie. Z powodu rocznicy poświęcenia, "Myśl Karaimska" 1924, T. 1, z. 1 Jolanta Kucharska: Ilustrowany przewodnik po zabytkach na Wileńszczyźne i Żmudzi. Warszawa: Burchard Edition, 2004. ISBN 83-87654-15-9.
Deutsche Botschaft Vilnius

Die Deutsche Botschaft Vilnius ist die diplomatische Vertretung der Bundesrepublik Deutschland in der Republik Litauen. Lage und Gebäude Die Kanzlei der Botschaft befindet sich im Stadtteil Naujamiestis (Neustadt) der litauischen Hauptstadt Vilnius. Die Straßenadresse lautet: Z. Sierakausko g. 24, 03105 Vilnius. Das Außenministerium Litauens ist nur einen knappen Kilometer entfernt. Der internationale Flughafen Vilnius liegt rund 5 km südlich und eine Fahrtzeit von rund 15 Minuten reicht in der Regel aus. Von dem gut 300 km entfernten Fähranleger in der Hafenstadt Klaipėda bestehen Verbindungen nach Kiel sowie Trelleborg und Karlshamn in Schweden. Das freistehende, dreigeschossige Gebäude der Botschaft hat in der Straße Vinco Kudirkos g. einen Nebeneingang zum Rechts- und Konsularbereich. Auftrag und Organisation Die Botschaft Vilnius hat den Auftrag, die deutsch-litauischen Beziehungen zu pflegen, die deutschen Interessen gegenüber der Regierung von Litauen zu vertreten und die Bundesregierung über Entwicklungen in Litauen zu unterrichten. In der Botschaft werden die Sachgebiete Politik, Wirtschaft, Kultur und Presse bearbeitet. Es besteht ein Militärattachéstab, dessen Leiter auch in Lettland akkreditiert ist. Das Referat für Rechts- und Konsularaufgaben der Botschaft bietet deutschen Staatsangehörigen alle konsularischen Dienstleistungen und Hilfe in Notfällen an. Es besteht ein telefonischer Rufbereitschaftsdienst täglich bis 22.00 Uhr. Der konsularische Amtsbezirk der Botschaft umfasst ganz Litauen. Die Visastelle erteilt Einreiseerlaubnisse für Staatsangehörige dritter Länder mit Wohnsitz in Litauen. Litauische Staatsangehörige genießen die Freizügigkeit innerhalb der Europäischen Union. Ein Honorarkonsul der Bundesrepublik Deutschland ist in Klaipėda bestellt und ansässig. Geschichte Die Republik Litauen erlangte am 11. März 1991 wieder ihre Unabhängigkeit. Die Bundesrepublik Deutschland eröffnete am 2. September 1991 die Botschaft Wilna, die im Jahr 2024 in „Botschaft Vilnius“ umbenannt wurde. Siehe auch Liste der deutschen Botschafter in Litauen Liste deutscher Auslandsvertretungen Weblinks Website der Botschaft Vilnius Verzeichnis der Vertretungen der Bundesrepublik Deutschland im Ausland Botschaft Vilnius auf Facebook (litauisch) Fußnoten
Moschee Raižiai

Die Moschee Raižiai ist eine Sunniten-Moschee im Dorf Raižiai, Amtsbezirk Punia, in der Rajongemeinde Alytus im Bezirk Alytus, Litauen. 1663 wurde sie zum ersten Mal urkundlich erwähnt. 1889 wurde die heutige Moschee gebaut und 1993 erneuert. In Sowjetlitauen war diese Moschee die einzige geöffnete litauische Moschee. Im Dorf gibt es eine registrierte muslimische Religionsgemeinde. Die Moschee Raižiai ist ein Kulturdenkmal. Einzelnachweise Literatur Raižiai. Tarybų Lietuvos enciklopedija [Enzyklopädie des sowjetischen Litauens], T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. 496 psl. Weblinks Lankytinos vietos. Raižiai Raižiai – vieta, kur musulmonų maldose minimas Vytautas Didysis
Raižiai Mosque

The Raižiai Mosque (Lithuanian: Raižių mečetė) is a Sunni Islam wooden mosque, located in the village of Raižiai, in the Alytus County of Lithuania. The mosque was the only one to operate during the Soviet era. The mosque is active, with local Muslim religious gatherings during major holidays. The mosque serves as a center for activities for the 500 Tatars that live in the village. Since 1999, the mosque has been designated a cultural heritage site (unique code 24828). In the village of Raižiai there are several Tatar cemeteries, where Lipka Tatars and Muslims, of other nationalities, are buried. History The mosque was first mentioned in sources dated from 1663, the current mosque was built in 1889; and renovated in 1993. The mosque houses the oldest remaining minbar from the Polish-Lithuanian Commonwealth, that was built 1686. In 2010, to commemorate the 500th anniversary of the Battle of Grunwald, two sundials were installed near the mosque (constructed by Jonas Navikas), one of which shows the local time; the second sundial shows the time in Grunwald, Poland. See also Islam in Lithuania List of mosques in Lithuania Kruszyniany Mosque, in Poland Navahrudak Mosque, in Belarus References External links Media related to Raižiai Mosque at Wikimedia Commons
Райжяйская мечеть

Райжяйская мечеть (лит. Raižių mečetė) — деревянная мечеть, расположенная в селе Райжяй Алитусского уезда в Литве. Мечеть была единственной, которая действовала в советское время. На данный момент остаётся открытой, и во время больших праздников здесь собираются местные мусульманские религиозные собрания. Служит центром деятельности для 500 татар, проживающих в селе. С 1999 года мечеть признана объектом культурного наследия (уникальный код 24828). В селе Райжяй есть несколько татарских кладбищ, где похоронены польско-литовские татары и мусульмане других национальностей. История Мечеть впервые упоминается в источниках, датированных 1663 годом, нынешняя мечеть построена в 1889 году. Отремонтирована в 1993 году. В мечети находится самый старый сохранившийся минбар Речи Посполитой (построен в 1686 году). В 2010 году в ознаменование 500-летия Грюнвальдской битвы возле мечети (построенной Йонасом Навикасом) были установлены двое солнечных часов, одни из которых показывают местное время, вторые — в Грюнвальде. См. также Ислам в Литве Примечания
Райжяйська мечеть

Райжяйська мечеть (лит. Raižių mečetė) — татарська мечеть у Литві, розташована в Алітуському повіті, староство Пуня, село Райжяй. Єдина у Литві, що діяла за радянських часів. Богослужіння проводяться рідко, місцеві мусульмани збираються тут під час великих свят. Мечеть з 1999 року є нерухомим об'єктом культурної спадщини (реєстраційний код 24828). У селі Райжяй є кілька татарських цвинтарів, як старих, позначених пам'ятними каменями, так і діючих. Тут поховано не лише більшість татар, а й мусульман інших національностей. Історія Мечеть вперше згадується в джерелах у 1663 році, а нинішня побудована в 1889 році та реконструйована у 1993 році. Тут є найстаріший відомий мінбар, датований 1686 роком, перенесений під час будівництва зі згорілої мечеті в Базораї. Оздоблено каліграфічними літерами та рослинним орнаментом. У 2010 році до 500-річчя Грюнвальдської битви біля мечеті встановлено два сонячні годинники (автор Йонас Навікас), один з яких показує місцевий час, другий — Грюнвальдський (Польща). Архітектура Дерев'яна, прямокутна в плані, з п'ятигранною прибудовою — міхрабом — на тильному фасаді, трисхилим жерстяним дахом. Споруда в народних архітектурних формах. Вежа над дахом являє собою мінарет, з якого мусульманський священнослужитель закликає вірян до молитви. Ґанок проходить на всю ширину будівлі. Вона веде до чоловічого та жіночого залів. Чоловічий зал — праворуч, жіночий — ліворуч. Вони розділені стіною. Внизу вздовж стіни залишено відкритий отвір, прикритий балюстрадою. Над входом до чоловічої та жіночої зали — балкон із балюстрадою. Підлога встелена молитовними килимками. Міхрабська ніша, спрямована в бік Мекки, і ступінчаста платформа з її правого боку — мінбар — встановлені тільки в чоловічому молитовному залі. Посилання Місця для відвідування. Райжяй Райжяй — місце, де Вітовт Великий згадується в мусульманських молитвах [Архівовано 2016-02-20 у Wayback Machine.] Литва — єдина з країн Балтії, де є мечеті Мечеть Райжяя Примітки
Mešita v Keturiasdešimt Totorių

Mešita v Keturiasdešimt Totorių (litevsky Keturiasdešimt Totorių mečetė) je dřevěná tatarská mešita z 19. století postavená etnikem Lipků poblíž Vilniusu, hlavního města Litvy. V areálu mešity se nachází hřbitov. Mešita je od roku 1996 kulturní památkou Litvy. Historie Předpokládá se, že první mešita byla na tomto místě postavena za vlády litevského velkoknížete Vytautase Velikého (1401–1430), když se zde usadili propuštění tatarští zajatci po válce se Zlatou hordou. Název obce Keturiasdešimt Totorių znamená 40 Tatarů. Název podle tradice vznikl tak, že se zde usadilo 10 Tatarů, kteří měli 4 manželky. Současná mešita byla postavena v roce 1815. Popis Mešita má stěny z dřevěných kladí, vyztužené svislými dřevěnými svorkami. V horní části střechy se nachází malá minaretová věžička. Minaret je osmiboký, cibulovitého tvaru a je zakončený půlměsícem. Galerie Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Keturiasdešimt Totorių mečetė na litevské Wikipedii. Související články Lipkové Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Mešita v Keturiasdešimt Totorių na Wikimedia Commons
Meczet w Sorok Tatarach

Meczet w Sorok Tatarach – meczet tatarski w litewskiej wsi Sorok Tatary (Keturiasdešimt Totorių), w okręgu wileńskim. Społeczność tatarska istniała w okolicy od XV wieku, kiedy to osadził ich tam książę Witold. Wiadomo, że meczet we wsi istniał co najmniej od połowy XVI wieku. Obecny meczet zbudowano w 1815. Drewniany budynek na planie prostokąta nakryty jest czterospadowym dachem na środku którego znajduje się wieloboczny bęben zakończony cebulastą kopułką nad którą znajduje się półksiężyc. Wnętrze podzielone jest ścianką na dwie części przeznaczone dla kobiet i mężczyzn. Do każdej z części prowadzi osobny przedsionek. Wokół meczetu znajduje się mizar (cmentarz) z nagrobkami pochodzącymi z XVI wieku. Drugi mizar, nowszy, znajduje się na niedalekim wzgórzu. Cechą charakterystycznądla tego meczetu jest brak mihrabu. Przypisy Bibliografia Grzegorz Rąkowski: Ilustrowany przewodnik po zabytkach kultury na Litwie. Warszawa: Burchard Edition, 1999-10-16, s. 259-260. ISBN 83-87654-07-8.
Мечеть Сорок Татар

Мечеть Сорок Татар – татарская мечеть в Вильнюсском районе, в деревне Сорок Татар, в 2.6 км к юго-западу от центра посёлка Пагиряй. Мечеть с 1996 года является недвижимым объектом культурного наследия. Рядом с мечетью установлен памятный камень в честь 600-летия татарского поселения в Литве. История Считается, что первая мечеть была построена на этом месте во времена Витовта. Это единственная из всех известных татарских мечетей Литвы, в которой нет михраба. Нынешняя мечеть была построена в 1815 году и отремонтирована в 1993 году . Внутри и вокруг мечети есть несколько татарских кладбищ. Считается, что старое кладбище посвящено основанию села, возможно, оно находилось здесь в XIV-XVII веках. На других кладбищах самые старые могилы датируются XVII веком. Архитектура Мечеть имеет стены из деревянных брёвен, укреплённых вертикальными деревянными скобами, покрытыми вертикальными деревянными досками с рейками. Здание прямоугольное в плане, с четырёхскатной жестяной крышей. На вершине крыши находится небольшой минарет. Он восьмиугольной формы, имеет форму луковицы, с застеклёнными окнами и вершиной, увенчанной полумесяцем. На задней стене (она обращена к Мекке) михраба нет. На парадном фасаде имеется одно закрытое крыльцо, поскольку перед реставрацией два отдельных крыльца были снесены и перестроены в одно общее. Галерея Примечания Ссылки Lietuva – vienintelė iš Baltijos šalių, turinti mečečių Mečetė (Keturiasdešimt totorių kaimas) XIX a.
Moschee Nemėžis

Die Moschee Nemėžis ist eine Sunniten-Moschee im Dorf Nemėžis in der Rajongemeinde Vilnius, Litauen. Sie wird von einem in Vilnius lebenden Imam geleitet, während dessen Stellvertreter in Nemėžis örtlich angesiedelt ist. Geschichte 1684 gab es eine hölzerne Moschee mit einem Türmchen, aber sie wurde abgebrannt. 1909 wurde die heutige Moschee errichtet. Projektautor war Ingenieur A. Sonin. In der Sowjetzeit war hier ein Lager eingerichtet. Gebete werden grundsätzlich nur freitags beim Neumond verrichtet, woran lediglich wenige Personen teilnehmen. Höherer Zuspruch ist an Festtagen gewiss. Gelegentlich nehmen Araber teil. Literatur Nemėžis. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, VIII t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1981. T.VIII: Moreasas-Pinturikjas, 138 psl. Weblinks Beschreibung
Meczet w Niemieży

Społeczność tatarska w Niemieży istnieje od roku 1397, kiedy to książę Witold osiedlił w okolicach swego zamku jeńców znad Donu. Pierwszy meczet zbudowano w 1684 roku. Istniejący w XX i XXI wiekach budynek meczetu zbudowano w 1909 r. na miejscu poprzednich. Po II wojnie światowej przestał być używany w celach religijnych. Po pożarze w 1963 r. władze umieściły w nim magazyn zboża, a później muzeum krajoznawcze. Funkcje religijne przywrócono w 1978 r. Meczet remontowano w 1993 roku oraz w roku 2009. Drewniany budynek na planie prostokąta został posadowiony na kamiennej podmurówce. Z przodu niewielki przedsionek, z tyłu zaś mała przybudówka. Dach czterospadowy z ośmiobocznym bębnem zwieńczonym cebulastą kopułką z półksiężycem. Wokół meczetu znajduje się cmentarz na którym jest kilkaset nagrobków w różnym stanie zachowania. Przypisy Bibliografia Grzegorz Rąkowski: Ilustrowany przewodnik po zabytkach kultury na Litwie. Warszawa: Burchard Edition, 1999-10-16, s. 180-181. ISBN 83-87654-07-8.