NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Catedral de San Florián (Vaduz)

La Catedral de Vaduz, o Catedral de Florín (St. Florinskirche in Vaduz or Kathedrale St. Florin), es una iglesia de estilo neogótico ubicada en la ciudad de Vaduz, capital del Principado de Liechtenstein, y sede de la arquidiócesis de Vaduz. Originalmente era una iglesia parroquial, y alcanzó el grado de catedral en 1997, con el papa Juan Pablo II. Historia Fue levantada entre 1869 y 1874 por el arquitecto Friedrich von Schmidt sobre cimientos de una iglesia medieval. Su santo patrón es Florián de Remüs (Florinus o Florín), un santo del siglo IX proveniente de Valle de Vinschgau. La archidiócesis de Vaduz fue proclamada por el papa Juan Pablo II en la constitución apostólica Ad Satius Consulendum del 2 de diciembre de 2002. Antes de eso, en Vaduz residía un deán dependiente de la diócesis suiza de Coira. La ceremonia solemne que convirtió en catedral la antigua iglesia parroquial tuvo lugar el 12 de diciembre de 1997. Bodas La catedral ha sido escenario de muchas bodas reales. Estas bodas incluyen: Francisco José II de Liechtenstein y Georgina de Wilczek el 7 de septiembre de 1943. Juan Adán, príncipe heredero de Liechtenstein y María Kinsky de Wchinitz y Tettau el 30 de julio de 1967. Nora, princesa de Liechtenstein y Vicente Sartorius y Cabeza de Vaca, IV marqués de Mariño el 11 de junio de 1988. Luis, príncipe heredero de Liechtenstein y Sofía de Baviera el 3 de julio de 1993. Tatiana, princesa de Liechtenstein y Felipe de Lattorff el 5 de junio de 1999. Constantino de Liechtenstein y María Gabriela Francisca Kálnoky de Kőröspatak el 14 de julio de 1999. Maximiliano de Liechtenstein y Ángela Brown Burke el 21 de enero de 2000. Entierros Isabel, princesa soberana consorte de Liechtenstein Carlos Luis, príncipe de Liechtenstein Príncipe soberano Francisco José II de Liechtenstein Georgina, princesa soberana consorte de Liechtenstein Príncipe Francisco José Venceslao de Liechtenstein María, princesa soberana consorte de Liechtenstein Príncipe Luis de Liechtenstein Archiduquesa Isabel Amalia de Austria Archiduquesa María Anunciada de Austria Isabel de Urach Príncipe Juan de Liechtenstein Príncipe Fernando de Liechtenstein Príncipe Enrique de Liechtenstein Príncipe Constantino Francisco de Liechtenstein Príncipe Vicente Carlos de Liechtenstein Galería de imágenes Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una galería multimedia sobre Catedral de San Florián. (en alemán) Página oficial de la Catedral (en alemán) Pfarrei St. Florin auf der Internetpräsenz des Erzbistums Vaduz (en alemán) Kirche St. Florin auf der Internetpräsenz der Gemeinde Vaduz
Cathédrale Saint-Florin de Vaduz

La cathédrale Saint-Florin de Vaduz (en allemand : Kathedrale St. Florin) est une cathédrale catholique siège de l'archidiocèse de Vaduz au Liechtenstein et l'unique cathédrale du pays. À l'origine une église paroissiale, elle a été élevée à la dignité de cathédrale en 1997 à la suite de la création de l'archidiocèse de Vaduz. La cathédrale abrite sur son flanc sud la nécropole de la famille princière du Liechtenstein, achevée en 1960. Le prince François-Joseph II de Liechtenstein et sa femme Georgina von Wilczek, morts en 1989, y sont enterrés, ainsi que leur belle-fille Marie Kinsky von Wchinitz und Tettau, la femme du prince actuel, morte en 2021. Articles connexes Liste des nécropoles royales Références Liens externes (de) Site officiel Ressource relative à la religion : GCatholic.org Ressource relative à l'architecture : Structurae Portail de l’architecture chrétienne Portail du Liechtenstein Portail de la protection du patrimoine Portail du catholicisme
Cattedrale di San Florino

La cattedrale di San Florino (in tedesco Kathedrale St. Florin) si trova a Vaduz, capitale del Liechtenstein, ed è la sede dell'arcivescovo. Storia È una chiesa neogotica a tre navate, eretta sul sito di precedenti fondamenta medievali. L'attuale costruzione avvenne tra il 1869 e il 1873 su progetto di Friedrich von Schmidt e la chiesa fu dedicata a San Florino, santo del IX secolo della Val Venosta. La decisione di costruire un nuovo tempio a Vaduz risale al 1868, in quanto la cappella già esistente non poteva più far fronte all'aumento dei fedeli. L'edificio fu costruito grazie al finanziamento dei principi del Liechtenstein, su progetto di Friedrich von Schmidt e sotto la direzione dell'architetto Ignaz von Banko. La prima pietra fu posta il 17 agosto 1869 e la consacrazione effettuata nel mese di ottobre del 1873. Papa Giovanni Paolo II, con la costituzione apostolica "Ad satius consulendum" del 2 dicembre 1997, scorporò il territorio del Principato del Liechtenstein dalla diocesi svizzera di Coira ed eresse l'arcidiocesi di Vaduz. In tale occasione la chiesa parrocchiale di San Florino è stata elevata al rango di cattedrale. Note Bibliografia Cornelia Herrmann: I monumenti storici del Principato del Liechtenstein. L'Oberland. Berna 2007, ISBN 978-3-906131-85-6 . Voci correlate Vaduz Arcidiocesi di Vaduz Cattedrali in Liechtenstein Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su cattedrale di San Florin Collegamenti esterni (DE) Sito ufficiale, su dompfarrei.li. (EN) Cattedrale di San Florino, in GCatholic.org. Cattedrale di San Florino, su archINFORM. (EN) Cattedrale di San Florino, su Structurae. (DE) Arcidiocesi di Vaduz, su erzbistum-vaduz.li. URL consultato il 15 settembre 2013 (archiviato dall'url originale il 1º ottobre 2013).
Kathedraal van Vaduz

De Kathedraal van Vaduz, of de Kathedraal van St. Florin is een neogotische kerk in Vaduz, de hoofdstad van Liechtenstein. Hij werd gebouwd in 1874 door Friedrich von Schmidt op de plaats van vroegere middeleeuwse gebouwen. De patroonheilige is Florinus of Remüs (Florin), een heilige uit de 9de eeuw in de Vinschgau. Het aartsbisdom Vaduz werd opgericht door paus Johannes Paulus II in de apostolische constitutie Ad satius consulendum 2 december 2002. Tot dan was de Liechtensteinse proosdij een deel van het Zwitserse bisdom Chur. De plechtige openbare ceremonie vond plaats op 12 december 1997, in de parochiekerk van Vaduz, die vervolgens werd verheven tot de waardigheid van een kathedraal.
Katedra św. Floryna w Vaduz

Katedra św. Floryna w Vaduz albo Katedra w Vaduz (niem. St. Florinskirche in Vaduz lub Kathedrale St. Florin) – neogotycki kościół w Vaduz, stolicy Liechtensteinu i centrum archidiecezji Vaduz. Pierwotnie kościół parafialny, status katedry posiada od 1997. Została zbudowana w 1873 przez Friedricha von Schmidta na fundamentach wcześniejszej, średniowiecznej budowli. Jej patronem jest św. Floryn z Remüs (dzis. Ramosch, Gryzonia), pochodzący z doliny Vinschgau. Archidiecezja Vaduz została ustanowiona przez papieża Jana Pawła II w konstytucji apostolskiej Ad satius consulendum 2 grudnia 1997. Przedtem była Dekanatem Liechtensteinu, częścią szwajcarskiej diecezji Chur. Podczas uroczystej ceremonii, która miała miejsce w dniu 12 grudnia 1997, w kościele parafialnym w Vaduz, został on podniesiony do godności katedry. Linki zewnętrzne Informacje o katedrze. erzbistum-vaduz.li. [zarchiwizowane z tego adresu (2012-02-16)].
Catedrala Sfântul Florian din Vaduz

Catedrala „Sfântul Florian” (în germană Kathedrale St. Florin) este o biserică cu o arhitectură neogotică din Vaduz (capitala principatului Liechtenstein), care a fost clădită în anul 1873 după planurile arhitectului Friedrich von Schmidt (1825-1891). Patronul protector al catedralei este Sfântul Florian (Florinus von Remüs) din Matsch (Mals), care a trăit în secolul al VII-lea. La origine o biserică parohială, ea a fost ridicată la statutul de catedrală în 1997, în urma creării Arhidiecezei de Vaduz de către papa Ioan Paul al II-lea, prin Constituția Apostorică Ad satius consulendum din 2 decembrie 1997. Orga „Rheinberger” Marea orgă a fost construită în anii 1872-1874, în conformitate cu planurile compozitorului Josef Gabriel Rheinberger (1839-1901), de firma de construcții de orgi Steinmeyer. Instrumentul a fost reconstruit și mărit în 1947, iar în 1979 a fost restaurat din nou de firma ORGELBAU Mathis. Instrumentul are 48 de registre, trei manuale cu pedale. Necropola princiară Catedrala adăpostește pe flancul său sudic necropola familiei princiale de Liechtenstein, terminată în 1960. Prințul Franz Josef al II-lea și soția sa, Georgina von Wilczek, ambii decedați în 1989, sunt înmormântați acolo. O altă prințesă consoartă de Liechtenstein, Elisabeth von Gutmann, este și ea înmormântată în această necropolă. Note Bibliografie Ernst Schlunegger: Motivhandbuch Liechtenstein. Basel 1984, ISBN 3-907034-21-X. (= Schriftenreihe des Schweizerischen Motivsammler-Vereins, Nr. 21) Ludwig Schnüriger und Franz Näscher: Die Pfarrkirche Vaduz. Vaduz 1995. Cornelia Herrmann: Die Kunstdenkmäler des Fürstentums Liechtenstein. Das Oberland. In: Gesellschaft für Schweizerische Kunstgeschichte GSK (Hrsg.): Die Kunstdenkmäler der Schweiz. Bern 2007, ISBN 978-3-906131-85-6. Klaus Biedermann (Red.): Kirche und Orgel zu St. Florin in Vaduz. Herausgegeben von der Gemeinde Vaduz. Vaduz 2013, ISBN 978-3-905833-07-2 Legături externe de Pfarrei St. Florin auf der Internetpräsenz des Erzbistums Vaduz Arhivat în 16 februarie 2012, la Wayback Machine. de Kirche St. Florin auf der Internetpräsenz der Gemeinde Vaduz Arhivat în 3 aprilie 2008, la Wayback Machine. 47.1362069.5227167
Собор Святого Флорина

Собор Святого Флорина (нем. St. Florinskirche in Vaduz, Kathedrale St. Florin) — неоготический кафедральный собор в Вадуце, центр архиепархии Вадуца. Изначально был приходской церковью, получил статус собора в 1997 году. Кафедральный собор был построен в 1873 году Фридрихом фон Шмидтом на месте средневекового основания. Собор назван в честь Флорина Ремюсского, небесного покровителя долин Валь Веноста, жившего в IX веке. Архиепархия Вадуца была провозглашена папой Иоаном Павлом II в апостольской конституции 2 декабря 2002 года. До этого собор был частью Лихтенштейнского деканата, входившего в епархию, которая управлялась из Швейцарии. Примечания Ссылки Pfarrei St. Florin auf der Internetpräsenz des Erzbistums Vaduz (нем.) Kirche St. Florin auf der Internetpräsenz der Gemeinde Vaduz (нем.)
Katedralen i Vaduz

Katedralen i Vaduz (tyska: Kathedrale St. Florin) är en nygotisk kyrkobyggnad i Vaduz, huvudstaden i Liechtenstein. Från början var den en församlingskyrka men år 1997 inrättades Vaduz ärkestift och kyrkan fick status som katedral. Kyrkan är helgad åt Florinus av Remüs. Kyrkobyggnaden Nuvarande kyrka i nygotisk stil uppfördes efter ritningar av arkitekt Friedrich von Schmidt. År 1873 invigdes kyrkan och år 1874 blev den färdigställd. Åren 1965 till 1968 renoverades kyrkorummet. Nya kyrkfönster tillkom och ett dopkapell uppfördes norr om koret. År 1871 fick Georg Friedrich Steinmeyer i uppdrag att bygga kyrkans orgel. År 2011 genomgick orgeln en total ombyggnad och återställdes i ursprungligt skick. Bildgalleri . Referenser ”Kathedrale St. Florin” (på tyska). Gemeinde Vaduz. https://www.vaduz.li/freizeit-tourismus/kultur/denkmalschutzobjekte/. Läst 25 oktober 2020. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Katedralen i Vaduz.﻿
Кафедральний собор Вадуца

Кафедральний собор Вадуца або Кафедральний собор Св. Флоріна (нім. St. Florinskirche in Vaduz, Kathedrale St. Florin) — неоготичний собор у Вадуці, центр архиєпархії Вадуца. Спочатку був парафіяльною церквою, отримав статус собору у 1997 році. Кафедральний собор був збудований у 1873 році Фрідріхом фон Шмідтом на місці середньовічного фундаменту. Собор названий на честь Флоріна Ремюсского, небесного покровителя долин Валь Веноста, що жив у IX столітті. Архиєпархія Вадуца була проголошена папою римським Іваном Павлом II в апостольській конституції 2 грудня 2002 року. До цього собор був частиною Ліхтенштейнському деканату, що входив до єпархії, яка керувалася із Швейцарії. Історія З давніх часів релігійним центром сучасного Ліхтенштейну була церква Святого Петра, побудована на фундаменті давньоримського каструму в сусідньому муніципалітеті Шан. Близько 1250 року було засновано першу парафію у Вадуці. Після заснування графства Вадуц (1342) у місті було збудовано каплицю Святого Флоріна — особисту графську церкву. За іншою версією, церкву у Вадуці було збудовано в епоху раннього середньовіччя; у подальші роки її неодноразово перебудовували та розширювали. Церква згадується також у письмових джерелах, датованих 1375 роком. Час від часу каплицю використовували як місце для поховання правителів сучасного Ліхтенштейну — членів графських родин Верденберг, Брандис, Зульц та Хоенемс. У 1602 році відбулося нове освячення каплиці. У 1844 році було відкрито для загального користування цвинтар, розташований на південний схід від церкви; до цього часу цвинтар використовувався виключно для членів графської родини та наближених до неї осіб. Поховання членів князівської родини До Другої світової війни місцем для поховання членів князівської родини був чеський Вранов (Моравія) — сучасне передмістя Брно. Після розпаду Австро-Угорської імперії князі Ліхтенштейн мусили залишити власні маєтки у південній Моравії — Ледніце (нім. Eisgrub) та Вальтіце (нім. Feldsberg). Після приєднання у березні 1938 року Австрії до Третього Рейху правлячий князь Франц Йосиф II став першим монархом Ліхтенштейну, який — відмовившись підтримувати націонал-соціалізм — переніс свою резиденцію до князівства, у замок Вадуц. У зв'язку із цим, виникла необхідність будівництва нової родинної усипальниці. У 1960 році вона була побудована на території кафедрального собору Святого Флоріна. Вона розташована на південь від собору та відкрита для публічного відвідування лише раз на рік — у День усіх святих (1 листопада). В усипальниці поховані, крім інших, наступні члени князівської родини: принц Алоїз фон унд цу Ліхтенштейн (17 червня 1869 — 16 березня 1955) принц Карл Алоїз фон унд цу Ліхтенштейн (16 вересня 1878 — 20 червня 1955) князь Франц Йосиф II (16 серпня 1906 — 13 листопада 1989) Вільгельм, граф фон Хоенау (29 травня 1922 — 27 листопада 2006) Посилання Парафія Св. Флоріна на сайті архиєпархії Вадуц(нім.) Церква Святого Флоріна на сайті муніципалітету Вадуц(нім.)
Gampriner Seelein

Das Gampriner Seelein (auch Gampriner See, im Dialekt Gampriner Seele) ist der einzig natürlich entstandene See in Liechtenstein und wurde durch eine Überschwemmung des Rheins 1927 mit gewaltiger Erosion geschaffen. Er befindet sich auf 435 m ü. M. beim Ort Gamprin. Naturschutzgebiet Das Gampriner Seelein ist von einem Auenwald aus Schilf, Hecken und Bäumen umgeben. Das Kleinod wurde von der Regierung 1961 unter Naturschutz gestellt. Nach Entsorgung des Unrates stabilisierte sich die Gewässergüteklasse auf Stufe II. Mittels Rohrleitung vom Oberaukanal (Liechtensteiner Binnenkanal) wird seit 1979 Frischwasser in den See geleitet und im Folgejahr wurden ca. 1000 Edelkrebse ausgesetzt. Für ausreichende Sauerstoffzufuhr ist gesorgt. Flora und Fauna Pflanzenarten im See Es gibt einige Wasserpflanzen-Arten im See (zufällige Auswahl): Gewöhnlicher Tannenwedel (Hippuris vulgaris) Dreifurchige Wasserlinse (Lemna trisulca) Tierarten am/im See Rotauge, Rotfeder, Edelkrebs Laube, Brachse, Hecht Zwergtaucher, Teichhuhn, Stockente, Blässhuhn, Schwan Weblinks Gertrud Haidvogl: Gampriner Seelein (Gampriner Seele). In: Historisches Lexikon des Fürstentums Liechtenstein Einzelnachweise
Gampriner Seele

Gampriner Seele or Gampriner Seelein is the only lake in Liechtenstein. It was created by a flood of the Rhine River with enormous erosion in 1927. The lake lies at 435 metres above sea level in the village of Bendern–Gamprin. Gampriner Seele is surrounded by a dense deciduous forest which consists of plants such as reeds, hedges and trees. The treasure was put under nature conservation by the government in 1961. After elimination of the trash the water quality stabilized at B grade. A pipeline to the Liechtenstein inland canal provides the lake with fresh water and sufficient oxygen since 1979. The year after crayfish were settled in the lake. Swans started breeding near the lake from the 1970s on. They were first seen in the principality in 1972 in the Sägaweiher in Nendeln. In the following years they started to populate the Gampriner Seele, too. Rare species in and around the lake Plants Mare's tail (Hippuris vulgaris) Three-furrow duckweed (Lemna trisulca) Animals Roach, rudd, crayfish Bleak, bream, pike Little grebe, moorhen, mallard, coot, mute swan References
Gampriner Seele

El Gampriner Seele es el único lago de importancia en Liechtenstein. Se creó por una inundación del río Rin con enorme erosión en 1927. El lago queda a 435 m s. n. m. en el pueblo de Bendern–Gamprin. El Gampriner Seele está rodeado por un denso bosque caducifolio que está formado por plantas como carrizos, Hippuris vulgaris, hierbas acuáticas como Lemnoideae (Lemna trisulca), setos y árboles. Se puso bajo protección gubernamental en el año 1961. Después de eliminar la basura, la calidad del agua quedó estabilizada al grado B. Una tubería que conecta un canal de tierra cercano proporciona al lago agua dulce y suficiente oxígeno. Hay especies animales raras en el lago y sus alrededores, como el rutilo, Scardinius, alburno, brema, Esox; crustáceos como el cangrejo de río y aves como el zampullines, pollas de agua, ánades reales, fochas y cisnes. Enlaces externos Gampriner Seele (en alemán)
Gampriner Seele

Gampriner Seele je jedino jezero u Lihtenštajnu. Nastalo je usljed poplave rijeke Rajne uz ogromnu eroziju 1927. godine. Jezero se nalazi na 435 metara nadmorske visine u selu Bendern – Gamprin. Gampriner Seele okružen je gustom listopadnom šumom od biljaka kao što su trska, živice i drveće. Vlada Lihtenštajna je 1961. godine ovo jezero stavila pod zaštitu. Nakon uklanjanja otpada, kakvoća vode se stabilizirala na ocjenu B. Od 1979, cjevovod od obližnjeg unutrašnjeg kanala opskrbljuje jezero svježom vodom i dovoljnom količinom kisika. Godinu dana nakon toga, rakovi su introducirani u jezero. Labudovi su se u blizini jezera počeli razmnožavati 1970-ih. Prvi put su viđeni u kneževini 1972. u Sägaweiheru u Nendelnu. Sljedećih godina doselili su se i na Gampriner Seele. Rijetke vrste u i oko jezera Biljke Hippuris vulgaris Lemna trisulca Životinje rod Rutilus, rod Scardinius, rakovi rod Alburnus, deverika, rod Esox ptice: mali gnjurac, rod Gallinula, divlja patka, rod Fulica, crvenokljuni labud Izvori
Gampriner Seele

Gampriner Seele – jezioro we wsi Gamprin (między kanałem Renu i Ruggeller Strasse), w Liechtensteinie o powierzchni 1,53 ha, jedyny naturalny zbiornik wodny w tym kraju. Otoczone jest przez zwartą roślinność: trzciny, krzewy i drzewa. Powstało w 1927 roku po powodzi na Renie. Przypisy
Гампринер-Зеле

Гампринер-Зеле (нем. Gampriner Seele) — озеро в Лихтенштейне. Образовалось в результате эрозии при наводенении во время разлива Рейна в 1927 году. Расположено у деревни Бендерн в муниципалитете Гамприн на высоте 435 метров над уровнем моря. Гампринер-Зеле окружено густой растительностью: произрастают тростник, живые изгороди и деревья. После очистки воды её качество стабилизировалось на уровне класса B. По трубопроводу обеспечивается пресной водой, поставляющей в озеро кислород.
Gampriner Seele

Gampriner Seele är Liechtensteins enda naturliga sjö. Den bildades 1927 då floden Rhen svämmade över och orsakade kraftig erosion av ett område väster om Eschnerberg i närheten av staden Gamprin. Sjön och dess omgivningar utsågs till naturreservat år 1961. Gampriner Seele saknar naturligt tillflöde men får sedan 1979 ett tillskott av vatten och syre genom en rörledning från Liechtensteiner Binnenkanal. Sjöns bestånd av mört, sutare, karp och gädda samt inplanterade flodkräftor gör den till ett populärt mål för sportfiskare. Källor
Гампрінер-Зеле

Гампрінер-Зеле (нім. Gampriner Seele) — єдине природне озеро в Ліхтенштейні. Утворилося після повені Рейну з великою ерозією у 1927 році, знаходиться на висоті 435 метрів над рівнем моря і розташована в селі Бендерн в комуні Гампрін. Гампрінер-Зеле оточене щільними посадками: виростають очерет, живоплоти і дерева. Після очищення води її якість стабілізувалося на рівні класу B. Трубопровід поблизу внутрішнього каналу забезпечує озеро прісною водою і киснем. Рідкісні види рослин на озері Хворостник звичайний (Hippuris vulgaris) Ряска (Lemna trisulca) Рідкісні види тварин на/в озері Плотва, краснопірка, раки Лящ, щука Поганка, лиска, крижень, лебідь Див. також Список водойм Ліхтенштейну Посилання Гампрінер-Зеле(нім.)
Haltestelle Schaanwald

Die Haltestelle Schaanwald war eine Betriebsstelle der Bahnstrecke Feldkirch–Buchs in Liechtenstein. Sie war neben Schaan-Vaduz, Nendeln und Forst Hilti eine von vier Bahnstationen des Landes und wurde zum Fahrplanwechsel am 11. Dezember 2011 aufgelassen. Das erhaltene Stationsgebäude an der Sägenstrasse 6 in Schaanwald liegt bahnlinks in einem Rechtsbogen und steht seit dem 15. Dezember 1998 unter Denkmalschutz (Identifikator 5512.0112). Es ist ein typischer Vertreter jener Stationsgebäude, die Anfang des 20. Jahrhunderts entlang österreichischer Bahnstrecken entstanden. Geschichte 1902 genehmigte das k.k. Ministerium für Handel und Volkswirtschaft den damaligen k.k. Staatsbahnen die nachträgliche Einrichtung der Haltestelle Schaanwald an der bereits seit 1872 betriebenen Strecke. Sie wurde zunächst ohne Gebäude errichtet und am 15. Oktober 1902 in Betrieb genommen. Daneben befand sich das Wohnhaus des Bahnwärters, das Haus Nummer 8. 1927 wurde ein erster Plan für ein Stationsgebäude präsentiert. Im Jahre 1928 erfolgte schliesslich dessen Bau in verkleinerter Form. Unter dem Baumeister Anton Jäger entstand eine eingeschossige Fachwerkkonstruktion mit Walmdach, die sich über einen langen, rechteckigen Grundriss erstreckt und zum Gleis hin einen Giebel aufweist. Der 13,50 Meter lange und drei Meter breite Holzbau verfügte über einen geschlossenen Warte- und Bahndienstraum, einen eigenen Raum für die Zollabfertigung, ein Vorratslager für Holz und Kohle sowie eine getrennte Damen- und Herrentoilette an der Stirnseite. Seit 1988 ist die Haltestelle nicht mehr mit einem Bahnwärter besetzt. Im Oktober 1997 erwarb die Gemeinde Mauren das Stationsgebäude und restaurierte es. 2008 hielt in Schaanwald täglich nur noch ein Zug je Richtung, im Jahr 2010 nur ein einziger Zug aus Buchs SG in Richtung Feldkirch. Im Rahmen eines Infrastrukturvertrages mit den Österreichischen Bundesbahnen wurde im März 2011 die Modernisierung der Stationen in Liechtenstein beschlossen, darunter auch Schaanwald. Unter anderem sollte der Bahnsteig zwecks stufenlosem Einstieg in die Züge erhöht werden. In einer Volksabstimmung am 30. August 2020 lehnte die Liechtensteiner Bevölkerung allerdings die Aufnahme eines Kredites für das Projekt einer S-Bahn Liechtenstein ab, sodass die Finanzierung und die Umsetzung nun offen sind. Letztlich wurde nach Schliessung der Haltestelle der Bahnsteig abgerissen, ein Metallgitterzaun trennt seither das Stationsgebäude vom Gleis. Weblinks Einzelnachweise
Schaanwald railway station

Schaanwald was a railway station in Liechtenstein along the Feldkirch–Buchs railway line. It is one of four railway stations in Liechtenstein and located in the village of Schaanwald in the Mauren municipality. The station is currently disused and not served by any train service. History The station opened in 1902 and received a station building in 1928. It was staffed until 1988. Over time, the number of trains stopping at the station diminished considerably. From 2010 until 2012, only one train per day stopped here. Since 2013, the station is no longer served. Overview Customs Schaanwald, when used, is for customs purposes, a border station for passengers arriving from Austria. Liechtenstein is in a customs union with Switzerland. Customs checks may be performed in the station or on board trains by Swiss officials. Systematic passport controls were abolished when Liechtenstein joined the Schengen Area in 2011. Gallery See also Schaan-Vaduz railway station Forst Hilti railway station Nendeln railway station Rail transport in Liechtenstein Railway stations in Liechtenstein References External links Media related to Schaanwald railway station at Wikimedia Commons