Vaduz

Vaduz (místní výslovnost [fa`dúc], spisovná výslovnost v češtině [vadus], 2. p. [vaduzu]), je hlavní obec Lichtenštejnska. Žije zde přibližně 5 700 obyvatel. Symbolem obce je hrad (zámek) Vaduz, původně středověký hrad, postavený na skále nad obcí. Vaduz nemá městská práva, znak mu byl udělen teprve roku 1932. Vaduz je také název dnešní obce, dále středověké označení hrabství Vaduz (koupeného Lichtenštejny roku 1712, dnešní „Dolní země“ – Unterland), které se sloučilo s panstvím Schellenberg (získáno roku 1699, dnešní „Horní země“ – Oberland), aby vzniklo knížectví Lichtenštejnské. Patří k němu 5 exkláv (viz mapa). Geografie Vaduz na pravém břehu Rýna v nadmořské výšce 455 m. Obec má rozlohu 17,284 km², zahrnuje samotnou obec Vaduz a její bezprostřední okolí a také šest exkláv. Území s vesnicí Vaduz sousedí na severu se Schaanem, na východě s Triesenbergem, na jihu s Triesenem a na západě se švýcarskými obcemi Sevelen a Buchs, které leží na druhém břehu Rýna. Nejvýše položeným bodem obecního území je vrchol Silberhorn s nadmořskou výškou 2150 m. Čtyři exklávy leží v Rýnském údolí. Jedná se o zemědělsky využívané Vaduzer Riet mezi průmyslovou zónou Schaanu a Eschen/Nendeln, lesy Forst na úpatí masivu Drei Schwestern a také Rüttistein a Dachsegg nad obcí Planken. Lesní parcely jsou ve vlastnictví občanského družstva Vaduzu, jehož členové mají nárok na každoroční příděl palivového dřeva. Na Dachseggu, který leží v nadmořské výšce kolem 900 m, byly nalezeny stopy pravěkého osídlení. Historie Vaduz byl poprvé zmíněn v letech 1175/1200 jako de Faduzes, dvě údajné zmínky z roku 1021 jsou pozdější padělky. Název je – stejně jako mnoho dalších v Rýnském údolí – románského původu a pochází ze starorétorománského auadutg „vodní příkop; kanál pro mlýny a pily; mlýnský náhon“, které samo vychází z latinského aquaeductus. Dne 3. května 1342 bylo tehdejší panství hrabat z Bregenzu rozděleno, takže vzniklo hrabství Vaduz. V roce 1392 získalo toto hrabství za vlády hrabat Jindřicha V. a Hartmanna IV. z rodu Werdenberg-Sargans-Vaduz díky privilegiu krále Václava IV. říšskou bezprostřednost. V následujících desetiletích a staletích se hrabství opakovaně stávalo dějištěm válek a plenění, například během staré curyšské války (1444–1446) nebo švábské války (1499–1500). V roce 1499 byl vaduzský hrad dobyt a vypleněn Švýcary. Vládci z Hohenemsu se postupem času stále více zadlužovali, takže nakonec byli nuceni hrabství Vaduz a sousední panství Schellenberg prodat. V roce 1699 získal kníže Jan Adam z Lichtenštejna panství Schellenberg a v roce 1712 Vaduzské hrabství. Vaduz se tak dostal do rukou rodu Lichtenštejnů. Diplomat císaře Karla VI. ze dne 23. ledna 1719 spojil hrabství Vaduz s panstvím Schellenberg a povýšil je na říšské knížectví s názvem Lichtenštejnsko. Vaduz tím získal stále větší význam. Lichtenštejnská knížecí rodina zde však sídlí teprve od roku 1938 (do té doby žila převážně ve Vídni či na Moravě). V roce 1806 založil Napoleon Bonaparte Rýnský spolek, do něhož bylo přijato i Lichtenštejnsko, čímž se fakticky stalo nezávislým. Na Vídeňském kongresu byla tato nezávislost potvrzena a Lichtenštejnsko bylo začleněno do Německého spolku. Celní smlouva s Rakouskem Lichtenštejnsko, a tedy i Vaduz, však dlouho zůstávalo velmi zaostalé. Teprve celní smlouva s Rakouskem uzavřená v roce 1852 umožnila hospodářský rozvoj a konstituční ústava z roku 1862 přinesla politické změny, takže kníže již nemohl vládnout neomezeně. Během první světové války došlo k chudobě obyvatelstva a po skončení války byla celní smlouva s poraženým Rakousko-Uherskem zrušena. Celní smlouva se Švýcarskem a hospodářský růst Po zrušení celní smlouvy s Rakouskem v roce 1919 se Lichtenštejnsko stále více přibližovalo Švýcarsku a v roce 1923 byla podepsána dosud platná celní smlouva se Švýcarskem. Poté, co bylo Rakousko v březnu 1938 připojeno k Německé říši, rozhodl se nově vládnoucí kníže František Josef II. jako první lichtenštejnský kníže (kvůli odmítání nacismu) přenést své sídlo do Lichtenštejnska, na hrad Vaduz. Lichtenštejnsko zůstalo během druhé světové války neutrální a nebylo nikdy přímo zataženo do válečných operací. Naopak dokázalo využít své výhodné podmínky (žádné odvody do armády, centrální poloha, celní unie se Švýcarskem, daňové výhody, politická stabilita), takže ve Vaduzu i v dalších částech knížectví vzniklo mnoho nových průmyslových podniků a rozvoj země rychle postupoval. Obyvatelstvo K 31. prosinci 2025 měl Vaduz 6 109 obyvatel a byl po Schaanu druhou největší obcí v Lichtenštejnsku. Podíl cizinců činil ve Vaduzu zhruba 42 procent, což bylo více než ve všech ostatních lichtenštejnských obcích. Podle sčítání lidu z roku 2015 je 66,5 procenta celkové populace římskokatolického vyznání, přičemž podíl katolíků je výrazně vyšší mezi obyvateli s lichtenštejnským občanstvím (80,8 procenta) než mezi obyvateli s cizí státní příslušností (47,1 procenta katolíků). Protestanti tvoří 10,1 procenta obyvatel Vaduzu a 2,6 procenta patří k jiné křesťanské církvi (převážně pravoslavné). Muslimové představují 7,7 procenta populace a další náboženství dohromady 0,75 procenta. Bez vyznání je 9,2 procenta obyvatel – nejvyšší podíl v celém Lichtenštejnsku. Popis Městečko se vzhledově příliš neliší od jiných historických měst, která se nachází v údolích rakouských a švýcarských Alp. Tytéž úzké uličky a malebná náměstíčka, domy z bílého kamene. Veškerý život města je soustředěn na pěší zóně hlavní ulice, která půlkruhem obemyká skálu s hradem. Nachází se zde katedrála, radnice, úřady, banka, muzea i obchody. Sídlem všech státních institucí (od vlády přes zemský sněm až po dopravní inspektorát) je tříposchoďová budova v centru města, nad níž vlaje vlajka Lichtenštejnska. Město je též sídlem vaduzské arcidiecéze lichtenštejnské římskokatolické církve, kterou od roku 2023 spravuje jako apoštolský administrátor Benno Elbs, biskup sousední rakouské diecéze Feldkirch, a katedrálním chrámem svatého Florina. Hospodářství Vaduz je také průmyslovým centrem knížectví, převažuje průmysl textilní a strojírenský. Vzhledem k výhodným daňovým podmínkám v Lichtenštejnsku je také (alespoň formálním) sídlem mnoha zahraničních firem. Patří mezi ně mimo jiné Hilti AG nebo Hoval AG. Vaduz je mezinárodně známý také jako finanční centrum. V roce 2026 obsadilo město (a Lichtenštejnsko jako celek) v žebříčku nejvýznamnějších finančních center světa 90. místo. K konci roku 2024 bylo v obci Vaduz 11 382 pracovních míst. V obci se nachází také elektrárna Samina. Pamětihodnosti Hrad Vaduz je sídlem vládnoucího lichtenštejnského knížete a knížecí rodiny. Je viditelný z téměř každého místa ve Vaduzu, protože stojí na strmém kopci uprostřed města. Katedrála sv. Florina, budova lichtenštejnského parlamentu a radnice představují různé stavební styly a architektonická období ve městě. Hrad Schalun se pak nachází v katastru obce, severovýchodně od Vaduzu. Kultura a umění The Liechtenstein Princely Collections je galerie obrazů, soch a uměleckořemeslných děl, která náleží knížecí rodině. Je v ní shromážděno kolem 1000 pláten světoznámých malířů (patří k největším soukromým sbírkám na světě) – Rembrandta, van Dycka, Rubense, Brueghela a především Leonarda da Vinci ad. Kromě stálé expozice v Lichtenštejnském paláci ve Vídni a na různých příležitostných výstavách je v privátních prostorách knížecích rezidencí nebo v trezorech banky LGT a svou stálou prezentaci ve Vaduzu nemá. Liechtenstein Kunstmuseum – zde se konají výběrové tematické a výroční výstavy knížecí sbírky, ve stálé expozici je vystaveno převážně moderní umění ze státní sbírky. Liechtenstein Nationalmuseum (Lichtenštejnské národní muzeum ve dvou poschodích staré budovy je instalována expozice archeologie (od pravěku po raný novověk), starého umění (včetně soch, chrámového pokladu a velikonočního závěsu před oltář (tzv. Fastentuch, cca 3 × 3 metry) z roku 1612, etnografická sbírka, a sbírky přírodovědecké. Cenná je kolekce gotického a barokního řezbářství, numismatika a sbírka zbraní. Schatzkammer (klenotnice) je pobočka téhož muzea vzdálená asi 200 metrů, tvoří ji jedna opancéřovaná trezorová místnost, v níž se vystavuje kolem 120 artefaktů, mj. replika zlaté manýristické knížecí koruny (originál vznikl roku 1626), věčný kalendář z dílny pražského konstruktéra časoměrných a geodetických přístrojů Erasma Habermehla, 2 zbraně, 3 řezby ze slonoviny, nádobí, veduty Vaduzu z 19. století, drobný kamének z Měsíce (přivezený americkými astronauty a darovaný státu prezidentem Nixonem), a sbírka asi 100 velikonočních vajec z ruského zlatnického závodu Karla Fabergého. Poštovní úřad a Poštovní muzeum – byly založeny v roce 1930. Ve vitrínách je zdokumentována historie filatelie lichtenštejnské i světové – od první poštovní známky až po poslední vydané emise.. Landesbibliothek: zemská knihovna, zde jsou uloženy mj. knihy vydané v Lichtenštejnsku. Landesarchiv: archivní dokumenty k dějinám knížectví a k dějinám regionu. Doprava Lichtenštejnsko nemá žádné vlastní dálnice, avšak po levé straně Rýna vede švýcarská dálnice A13. Vaduz má díky dálničnímu sjezdu v obci Sevelen (v kantonu St. Gallen) dálniční napojení ve velmi těsné blízkosti. Nejbližší železniční stanicí je Schaan-Vaduz, která nabízí regionální spojení (na trati Feldkirch–Buchs). Stanice Sargans, Buchs SG a Feldkirch mají mezinárodní spoje a jsou přímo dostupné veřejnými autobusy dopravního podniku LIECHTENSTEINmobil (VLM). Také ostatní obce knížectví jsou bez problémů dostupné veřejnou dopravou. Na začátku 20. století vznikl projekt úzkorozchodné železnice Schaan–Landquart, který však nebyl nikdy realizován. Osobnosti Josef Gabriel Rheinberger (1839 – 1901), hudební skladatel a pedagog, má pamětní desku vedle katedrály Stephanie Vogtová (* 1990), tenistka Partnerská města La Paz, Bolívie Zell am Ziller, Rakousko Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Vaduz na německé Wikipedii. Externí odkazy Slovníkové heslo Vaduz ve Wikislovníku Obrázky, zvuky či videa k tématu Vaduz na Wikimedia Commons Oficiální stránky (německy)