NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Gare de Schaanwald

La gare de Schaanwald (en allemand Bahnhof Schaanwald) est une gare ferroviaire Liechtensteinoise de la ligne de Feldkirch à Buchs, située au village de Schaanwald, sur le territoire de la commune de Mauren dans la Principauté du Liechtenstein. Mise en service en 1872 par la Compagnie de chemin de fer du Vorarlberg, elle dispose d'un bâtiment construit en 1927 et classé monument en 1999. C'est une ancienne halte voyageurs Österreichische Bundesbahnen (ÖBB) qui n'est plus desservie depuis 1988. Situation ferroviaire Établie à 452 mètres d'altitude, la halte de Schaanwald est située au point kilométrique (PK) 9,386 de la ligne de Feldkirch à Buchs, entre les gares de Feldkirch-Tisis (en Autriche) et de Nendeln. La voie unique desservait un quai latéral. Histoire La halte de Schaanwald est mise en service le 24 octobre 1872 par la Compagnie de chemin de fer du Vorarlberg, lorsqu'elle ouvre à l'exploitation la ligne de Feldkirch à Buchs. Il s'agit alors d'un simple arrêt sans édifice. Après l'électrification de la ligne en décembre 1926, un plan pour la construction d'un bâtiment est publié en 1927. Le bâtiment, toujours existant, est construit et ouvert au service en 1928. Cette construction est modifiée par rapport au plan initial. En 1988, la halte et son bâtiment ne sont plus utilisés par le service ferroviaire à la suite d'une rationalisation du service par l'Österreichische Bundesbahnen (ÖBB). Service des voyageurs La halte de Schaanwald n'est plus desservie. Patrimoine ferroviaire L'édifice construit en 1927, est un bâtiment en bois typique des constructions réalisées par les chemins de fer autrichiens dans la région d'Innsbruck. Il est unique en son genre au Liechtenstein. En octobre 1997, il est racheté par la municipalité de Mauren qui y réalise des travaux de restauration et de conservation. Il est classé monument historique le 19 janvier 1999. Notes et références Voir aussi Articles connexes Transport ferroviaire au Liechtenstein Ligne de Feldkirch à Buchs Liens externes (de) Site ÖBB : Bahnhof Schaanwald (de) Haltestelle Schaanwald an der ÖBB Strecke durch Liechtenstein am 5.Juni 2006 Portail du chemin de fer Portail du Liechtenstein
Bahnhof Schaanwald

Bahnhof Schaanwald vasútállomás Liechtensteinben, Schaanwaldban Mauren községben, a Feldkirch–Buchs-vasútvonalon. Az állomást érintő vonatokat az osztrák ÖBB üzemeltette. Az állomás jelenleg használaton kívül van, és nem áll meg itt vonat. Története Az állomás 1902-ben nyitotta meg kapuit. Egészen 1988-ig volt személyzete. Idővel az állomáson megálló vonatok száma jelentősen csökkent. 2010-től 2012-ig naponta mindössze egy vonat állt meg itt. 2013 óta az állomást már nem szolgálják ki vonatok. Vám Schaanwald, ha használják, vámügyi célokra, határállomás az Ausztriából érkező utasok számára. Liechtenstein vámunióban áll Svájccal. A vámellenőrzést az állomáson vagy a vonatokon svájci tisztviselők végezhetik. A szisztematikus útlevél-ellenőrzést megszüntették, amikor Liechtenstein 2011-ben csatlakozott a schengeni térséghez. Vasútvonalak Az állomást az alábbi vasútvonalak érintik: Feldkirch–Buchs-vasútvonal Kapcsolódó állomások A vasútállomáshoz az alábbi állomások vannak a legközelebb: Bahnhof Tisis Bahnhof Nendeln Lásd még Liechtenstein vasúti közlekedése Jegyzetek További információk
Stazione di Schaanwald

La stazione di Schaanwald è una stazione ferroviaria a servizio della località di Schaanwald, nel comune liechtensteinese di Mauren, sulla linea Feldkirch-Buchs. La stazione non è più in uso dal 2013. L'impianto costituiva l'ultima fermata in Liechtenstein ad un chilometro dal confine con l'Austria, e pertanto fungeva da stazione di confine, predisposta per espletare i controlli doganali. Tale ruolo è stato ora assunto dalla stazione di Nendeln, sebbene i controlli sistematici dei passaporti siano stati aboliti nel 2011, con l'ingresso del principato nell'Area Schengen. Storia La stazione fu attivata nel 1902, venendo dotata di un fabbricato viaggiatori nel 1928. Nel 1988 divenne impresenziata. Nel 1997 l'edificio della stazione è stato restaurato. Strutture e impianti La stazione dispone di un binario dotato di marciapiede per il servizio viaggiatori. È presente un piccolo fabbricato viaggiatori in legno ad un piano, classificato come bene culturale protetto dall'Ufficio per la cultura del piccolo principato alpino e restaurato nel 2023. Movimento Nei primi anni 2000, il traffico ferroviario a Schaanwald ebbe un notevole calo di passeggeri, al punto che nel 2010 vi fermava solo un treno al giorno da Buchs a Feldkirch. Dal 2013, non vi ferma più nessun treno, con la stazione chiusa al traffico passeggeri, il binario di incrocio demolito e l'ingresso alla ferrovia sbarrato da una recinzione. Servizi La stazione era dotata di un parcheggio di interscambio. Interscambi Fermata autobus (Schaanwald, Waldstrasse) Note Voci correlate Schaanwald Mauren Ferrovie in Liechtenstein Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su stazione di Schaanwald
Kunstmuseum Liechtenstein

Het Kunstmuseum Liechtenstein is een museum voor moderne en hedendaagse kunst in Vaduz, de hoofdstad van Liechtenstein. Het gebouw werd in november 2000 geopend. De collectie van het museum van internationale moderne en hedendaagse kunst is ook de nationale kunstcollectie van het Vorstendom Liechtenstein. Geschiedenis In 1967 ontving de staat een gift van tien schilderijen die resulteerde in de oprichting van de Staatliche Kunstsammlung Liechtenstein het volgende jaar. De eerste conservator van de collectie was Dr. Georg Malin, een Liechtensteins kunstenaar, historicus en kunsthistoricus. Al snel breidde de collectie van internationale moderne en hedendaagse kunst zich uit. De bouw van het Kunstmuseum Liechtenstein kwam tot stand met de steun van een groep van particuliere donateurs, samen met de regering van Liechtenstein en de stad Vaduz, die de bouw van het museum plande en uitvoerde. In augustus 2000 werd het gebouw officieel geschonken aan het Vorstendom Liechtenstein als een millenniumgeschenk. De overheid stichtte een openbare organisatie die het museum moest bedienen. Het Kunstmuseum Liechtenstein werd officieel geopend op 12 november 2000. Sinds 1996 is Friedemann Malsch directeur van het Kunstmuseum Liechtenstein. Architectuur Het Kunstmuseum Liechtenstein werd gebouwd door de Zwitserse architecten Meinrad Morger en Heinrich Degelo, samen met Christian Kerez. Samen hebben ze een museum gebouwd van grote structurele complexiteit en discrete eenvoud. De gesloten vorm is een "black box" van gekleurd beton en zwarte basaltsteen. Riviersteentjes ingebed aan de buitenkant van het gebouw zorgen voor een subtiele kleur, de vorming van een link naar het landschap van het Rijndal. Het met de hand gesneden oppervlak van de gevel nodigt tot ontroering en weerspiegelt de omgeving. Lange rijen ramen openen de zwarte kubus zowel binnen als buiten. In de zwarte doos is een perfecte White Cube. Het gebouw is duidelijk gestructureerd met een maximum aan ruimte gewijd aan kunst. De zichtbare buitenkant van het gebouw komt overeen met de bijna precieze tentoonstellingsruimtes voor het publiek. Er zijn zes zalen ingericht rond twee diametraal tegenover elkaar staande trappen. De plattegrond doet denken aan zeilen van windmolens, wat het het mogelijk maakt om diagonaal uitzicht door het hele gebouw te hebben. Op 14 november 2008 meldde Reuters op de toeristenwebsite dat het museum op een lijst met de tien lelijkste gebouwen en monumenten in de wereld verschenen was, volgens de resultaten van een onderzoek van hun redacteuren en lezers. Externe link Kunstmuseum Liechtenstein
Музей искусств Лихтенштейна

Музей искусств Лихтенштейна (нем. Kunstmuseum Liechtenstein) — государственный музей современного искусства в Вадуце. История В 1967 году Лихтенштейн получил в дар десять картин, ставших основой Государственного собрания искусства. Первым куратором собрания был назначен доктор Георг Малин, лихтенштейнский историк. Он расширил коллекцию произведениями современного искусства из других стран. Постройка здания музея была выполнена при поддержке группы частных инвесторов, правительства Лихтенштейна и администрации Вадуца. В августе 2000 года здание было официально преподнесено в дар государству. Строительство здания по проекту швейцарских архитекторов Майнрада Моргера (Meinrad Morger), Генриха Дегело (Heinrich Degelo) и Кристиана Кереца (Christian Kerez) было завершено в ноябре 2000 года. Музей был формально открыт 12 ноября. Тогда был создан общественный фонд для управления работой музея. С 1996 по 2021 год его директором был Фридеманн Мальш (Friedemann Malsch). С 1 июля 2021 года эту должность заняла Летиция Рагаглия. Коллекция Коллекция музея включает произведения современного искусства из разных стран и охватывает период с XIX века до наших дней. Важнейшую часть экспозиции составляют скульптуры и инсталляции, а также работы в стиле Арте повера. В 2006 году музей приобрёл коллекцию кёльнского галериста Рольфа Рике (Rolf Ricke), включающую работы Дональда Джадда, Ричарда Серра, Ричарда Артшвагера, Билла Боллингера, Фабиана Маркаччо, Стивена Паррино, Дэвида Рида, Кейта Сонньера и Джессики Стокхолдер. Выставки Фрейндлих, Отто, Готфрид Honegger, Икэмура, Лэйко, Рита Макбрайд, Пауль Клее, Йохен Герц, Андре Томкинс, Купка, Франтишек, Энди Уорхол, Фабиан Marcaccio, Алигьеро Боэтти, Фред Сандбек, Георг Малин, Шон Скалли, Маттс Leiderstam, Фердинанд Нигг, Моника Сосновска, Йозеф Бойс, Томас Шютте, Казимир Малевич, Мартин Фроммельт, Матти Браун или Кристиан Болтански. Примечания
Музей мистецтв Ліхтенштейну

Музей мистецтв Ліхтенштейну (нім. Kunstmuseum Liechtenstein) — державний музей сучасного мистецтва у Вадуці. Історія 1967 року Ліхтенштейн отримав у дар десять картин, які стали основою Державного зібрання мистецтва. Першим куратором колекції був призначений ліхтенштейнський історик доктор Георг Малін. Він розширив колекцію творами сучасного мистецтва з інших країн. Будівля музею була споруджена за підтримки групи приватних інвесторів, уряду Ліхтенштейну та адміністрації Вадуца. У серпні 2000 року будівля була офіційно передана в дар державі. Будівництво велося за проектом швейцарських архітекторів Майнрада Моргера (нім. Meinrad Morger), Генріха Дегело (нім. Heinrich Degelo) та Кристіана Кереца (нім. Christian Kerez) й було завершено у листопаді 2000 року. Музей був формально відкритий 12 листопада 2000 року. Тоді була створена громадська фундація для керування роботою музею. Директором музею є Фрідеманн Мальш (нім. Friedemann Malsch). Колекція Колекція музею включає твори сучасного мистецтва з різних країн та охоплює період з XIX століття до наших днів. Найважливішу частину експозиції становлять скульптури та інсталяції, а також роботи в стилі Арте повера. 2006 року музей придбав колекцію кельнського галериста Рольфа Ріке (нім. Rolf Ricke), до якої входять роботи Дональда Джадда, Річарда Серра, Річарда Артшвагера, Білла Боллінгера, Фабіана Маркаччо, Стівена Парріно, Девіда Ріда, Кейта Сонньера та Джесіки Стокголдер. Виставки У музеї було проведено виставки таких художників, як Отто Фрейндліх, Готфрід Хенеггер, Лейко Ікемура, Ріта Макбрайд, Пауль Клее, Йохен Герц, Андре Томкінс, Франтішек Купка, Енді Воргол, Фабіан Маркаччіо, Алігьєро Боетті, Фред Сандбек, Георг Малін, Шон Скаллі, Маттс Лайдерштам, Фердинанд Нігга, Моніка Сосновська, Йозеф Бойс, Томас Шютте, Казимир Малевич, Мартін Фроммельт, Матті Браун, Кристіан Болтанські, Готгард Граубнер, Білл Болінгер, Гюнтер Фрутрунк та ін. Посилання Офіційна сторінка [Архівовано 18 грудня 2020 у Wayback Machine.]
Rathaus (Vaduz)

Das Rathaus zu Vaduz, dem Hauptort Liechtensteins, wurde in den Jahren 1932 und 1933 nach den Plänen von Franz Roeckle errichtet. Das einem mittelalterlichen Städtebau nachempfundene Gebäude ist seither Tagungsort des Gemeinderates. Baugeschichte Im Jahr 1931 fasste die Gemeinde Vaduz den Beschluss, ein neues Gemeindehaus zu errichten. In der Folge wurde ein Wettbewerb ausgeschrieben, an dem verschiedene Architekten mit eigenen Projektvorschlägen teilnahmen. Im Februar 1932 erhielt schliesslich der liechtensteinische Architekt Franz Roeckle – nach mehreren Überarbeitungen – den Planungsauftrag und im September des gleichen Jahres stimmte auch der Vaduzer Gemeinderat den Plänen zu. Am 19. November 1933 wurde das Rathaus eröffnet. Die Baukosten betrugen dabei fast das Dreifache der Gesamteinnahmen der Gemeinde im Jahr, sodass der Gemeinderat entschied, Teile des Gebäudes zu vermieten. Im Jahr 1984 wurde schliesslich der letzte Mietvertrag – mit der Liechtensteinischen Landesbank, die Teile des Rathauses als Wechselstube genutzt hatte – gekündigt, sodass das Rathaus seither nur noch Gemeindezwecken dient. Beschreibung Das Rathaus besitzt einen rechteckigen Grundriss mit angeschlossenem Turmbau. Das Gebäude erinnert dabei durch zahlreiche Architekturelemente an die Blütezeit mittelalterlicher deutscher Städtebauten. Abgeschlossen wird das Gebäude durch ein Satteldach und zwei tiefer liegende Pultdächer sowie im Osten und Westen durch einstufige Treppengiebel. Gemeindewappen An der Ostfassade ist ein aus Stein gemeisseltes Gemeindewappen angebracht, das im Jahr 1983 angefertigt wurde. Ein im Jahr 1932 erstelltes und vom Fürsten verliehenes Wappen wurde in den 1980er Jahren vom alten Standort an die Nordwestfassade des Rathauses unplatziert. Balkon mit Fresko Die Südostseite des Rathauses wird durch ein im Jahr 1937 erstelltes Fresko verziert, das am Balkonbereich angebracht ist. Es zeigt den Heiligen Urban – Patron der Winzer – der in den Händen die Spitzen eines Weinstockes hält, die an den Seiten der Balkontür zu ihm emporzuwachsen scheinen. Die Darstellung verdeutlicht dabei die nach wie vor grosse Tradition des Weinbaus in Vaduz. Irrtümlicherweise wurde der Heilige Urban als Papst dargestellt. Rathausplatz Südöstlich des Rathauses ist der Rathausplatz gelegen. Im Jahr 2017 wurde der Platz umfassend umgestaltet: So wurde u. a. der seit 2006 vorhandene rote Kunststoffboden durch einen ockergelben Belag ersetzt. Der Rathausplatz wird für diverse Veranstaltungen genutzt, wie z. B. für Märkte oder Sportveranstaltungen. Literatur Cornelia Herrmann: Die Kunstdenkmäler des Fürstentums Liechtenstein. Das Oberland. In: Gesellschaft für Schweizerische Kunstgeschichte GSK: Die Kunstdenkmäler der Schweiz. Bern 2007, ISBN 978-3-906131-85-6. Einzelnachweise
Ayuntamiento de Vaduz

El ayuntamiento de Vaduz, capital de Liechtenstein, fue construido en 1932 y 1933 según los planos de Franz Roeckle. El edificio, que sigue el modelo de una ciudad medieval, ha sido desde entonces el lugar de reunión del consejo municipal. Historia del edificio En 1931, el municipio de Vaduz decidió construir una nueva casa consistorial. Para ello, se convocó un concurso en el que participaron varios arquitectos con sus propias propuestas de proyectos. En febrero de 1932, el arquitecto de Liechtenstein Franz Roeckle recibió finalmente la orden de planificación -después de varias revisiones- y en septiembre del mismo año el consejo municipal de Vaduz también aprobó los planos.​ El ayuntamiento se inauguró el 19 de noviembre de 1933. El coste de construcción ascendió a casi tres veces los ingresos totales del municipio durante el año, por lo que el consejo municipal decidió alquilar partes del edificio. En 1984, el último contrato de alquiler, con el Liechtensteinische Landesbank, que había utilizado partes del ayuntamiento como oficina de cambio, finalmente se rescindió, por lo que el ayuntamiento solo se ha utilizado para fines comunitarios desde entonces.​ Descripción El ayuntamiento es de planta rectangular con torre adosada. Los numerosos elementos arquitectónicos del edificio recuerdan el apogeo del urbanismo alemán medieval. El edificio se completa con una cubierta a dos aguas y dos cubiertas a dos aguas más bajas, así como con dos aguas escalonadas de un solo escalón al este y al oeste.​ Escudo municipal En la fachada este se encuentra adosado el escudo municipal tallado en piedra y realizado en 1983. Un escudo de armas creado en 1932 y donado por el príncipe fue trasladado desde la antigua ubicación a la fachada noroeste del ayuntamiento en la década de los años 1980.​ El lado sureste del ayuntamiento está decorado con un fresco de 1937 adjunto al área del balcón. Muestra a San Urbano -patrón de los viticultores- sosteniendo en sus manos las puntas de una vid, que parecen crecer hacia él a los lados de la puerta del balcón. La presentación ilustra la aún gran tradición de la viticultura en Vaduz. Erróneamente, San Urbano fue representado como el Papa.​ Plaza del ayuntamiento La plaza del ayuntamiento se encuentra al sureste del ayuntamiento. En 2017, la plaza se renovó totalmente: el suelo de plástico rojo que lleva instalado desde 2006 fue sustituido por un revestimiento ocre.​ La plaza del ayuntamiento se utiliza para diversos eventos, como por ejemplo para mercados o eventos deportivos.​ Referencias Bibliografía Cornelia Herrmann: Los Monumentos Artísticos del Principado de Liechtenstein. El Oberland. En: Sociedad de Historia del Arte Suizo GSK: Los monumentos artísticos de Suiza. Berna 2007, ISBN 978-3-906131-85-6 .
Ратуша (Вадуц)

Ратуша Вадуца (нем. Rathaus zu Vaduz) — здание заседаний городского и коммунального совета столицы Лихтенштейна, Вадуца. История В 1931 году коммунальный совет Вадуца принял решение о строительстве нового здания ратуши. В результате проведённого конкурса в феврале 1932 года был принят, после нескольких переработок, проект лихтенштейнского архитектора Франца Рёкле, в сентябре того же года он был утверждён коммунальным советом города. Строительство здания осуществлялось в 1932—1933 годах; 19 ноября 1933 года оно было открыто. Так как затраты втрое превысили общий годовой доход коммуны, городской совет принял решение часть здания сдавать в аренду. В 1984 году был аннулирован последний такой договор аренды — с Лихтенштейнским земельным банком (Liechtensteinische Landesbank), державшим здесь обменный пункт валют — и с тех пор здание ратуши находится полностью в распоряжении городской коммуны Вадуц. Архитектура Здание ратуши прямоугольной формы с пристроенной башней выполнено и стилизировано как архитектурный памятник западноевропейского Средневековья. Ратушу покрывает высокая двускатная крыша. На восточной стороне ратуши находится высеченный из камня герб коммуны Вадуц, установленный здесь в 1983 году. Изготовленный в 1932 году, дарованный коммуне князем Лихтенштейна герб был в 1980-е годы перенесён на стену северо-западного фасада ратуши. Стены зала заседаний украшены Йозефом Зегером стилизированными изображениями князей Лихтенштейна из различных династий — начиная с времён Средневековья. Здесь также находятся портреты правителей княжества (начиная с 1712 года) и бургомистров Вадуца. На юго-восточной части стены здания, вокруг балкона в 1939 году Иоганнесом Тройером была создана фреска, изображающая святого Урбана, покровителя виноградарей и виноделов, с виноградной лозой в руках. Эта картина указывала на огромное значение виноградарства для жителей Вадуца в прошлом. По недоразумению, св. Урбан на фреске изображён папой Римским. С юго-восточной стороны от ратуши находится Ратушная площадь (Rathausplatz), полностью изменившая свой облик после косметических работ в 2006 году. Так, например, теперь она выложена красными плитами из пластика. Литература Cornelia Herrmann: Die Kunstdenkmäler des Fürstentums Liechtenstein. Das Oberland. In: Gesellschaft für Schweizerische Kunstgeschichte GSK: Die Kunstdenkmäler der Schweiz. Bern 2007, ISBN 978-3-906131-85-6.
Ратуша (Вадуц)

Ратуша Вадуцу (нім. Rathaus zu Vaduz) — будівля засідань міської та комунальної ради столиці Ліхтенштейну Вадуці. Історія У 1931 році комунальна рада Вадуцу ухвалила рішення про будівництво нової будівлі ратуші. За результатами проведеного конкурсу в лютому 1932 року був прийнятий, після декількох переробок, проект ліхтенштейнського архітектора Франца Рьокле, у вересні того ж року він був затверджений комунальною радою міста. Будівництво ратуші здійснювалося у 1932–1933 роках; 19 листопада 1933 вона була відкрита. Оскільки витрати втричі перевищили загальний річний дохід комуни, міська рада ухвалила рішення частину будівлі здавати в оренду. У 1984 році був анульований останній такий договір оренди — з Ліхтенштейнським національним банком (нім. Liechtensteinische Landesbank), що тримав тут обмінний пункт валют — з того часу будівля ратуші знаходиться повністю в розпорядженні міської комуни Вадуц. Архітектура Будинок ратуші прямокутної форми з прибудованою вежею виконано і стилізований як архітектурна пам'ятка західноєвропейського Середньовіччя. Ратушу покриває високий двосхилий дах. На східній стороні ратуші знаходиться висічений з каменя герб комуни Вадуц, встановлений тут у 1983 році. Виготовлений у 1932 році, дарований комуні князем Ліхтенштейну герб був у 1980-ті роки перенесений на стіну північно-західного фасаду ратуші. Стіни залу засідань прикрашені Йозефом Зегером стилізованими зображеннями князів Ліхтенштейну з різних династій — починаючи з часів Середньовіччя. Тут також знаходяться портрети правителів князівства (починаючи з 1712 року) і бургомістрів Вадуца. На південно-східній частині стіни будівлі, навколо балкона в 1937 році була створена фреска, що зображає святого Урбана, покровителя виноградарів і виноробів, з виноградною лозою в руках. Ця картина вказувала на величезне значення виноградарства для жителів Вадуца в минулому. Через непорозуміння, Св. Урбан на фресці зображений Папою Римським. З південно-східного боку від ратуші розташована Ратушна площа (нім. Rathausplatz), яка повністю змінила свій вигляд після косметичних робіт у 2006 році. Так, наприклад, тепер вона викладена червоними плитами із пластику. Література Cornelia Herrmann: Die Kunstdenkmäler des Fürstentums Liechtenstein. Das Oberland. In: Gesellschaft für Schweizerische Kunstgeschichte GSK: Die Kunstdenkmäler der Schweiz. Bern 2007(нім.)