NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Ambasciata d'Italia a Tripoli

L'ambasciata d'Italia a Tripoli è la missione diplomatica della Repubblica Italiana in Libia. La sede dell'Ambasciata e della Cancelleria Consolare è a Tripoli, al numero 1 di Shara Uahran, nei pressi del porto. Altre sedi diplomatiche d'Italia in Libia L'Italia possiede anche un consolato onorario a Tobruch, con circoscrizione consolare comprendente le città di Bengasi, Beida e la stessa Tobruch. Note Voci correlate Relazioni bilaterali tra Italia e Libia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su ambasciata d'Italia in Libia Collegamenti esterni (IT, AR) Sito ufficiale, su ambtripoli.esteri.it.
Hunting Baths

The Hunting Baths are an ancient Roman bath complex (thermae) in the ancient city of Leptis Magna, in modern-day Libya. They were built during the reign of the emperor Septimius Severus and are the second major bathing complex in Leptis Magna after the Hadrianic Baths. They have remained in a remarkable state of preservation to the present day, having been buried under sand dunes for much of their history. Description The layout of the Hunting Baths follows the general plan established by the Baths of Titus, with the main bathing rooms set out on a single axis that bathers would proceed through linearly. Bathers would first enter into a changing room (apodyterium) through which they could proceed into the first bathing room, the cold room (frigidarium). This room has a barrel vault and contains an apse on either end, and is connected to a cross-vaulted plunge bath on its northeast side. To the southwest of the frigidarium are the warm room (tepidarium) and the anteroom to the hot rooms (caldaria), both of which are covered with octagonal domes. Bathers would have finally proceeded to the twin hot rooms which were both barrel vaulted. The positioning of these rooms, facing south, would have helped to take advantage of the sun's heat in warming the rooms. Farther to the southwest were the water cisterns and furnaces supplying water and heat to the baths. From the outside, this internal structure is clearly visible with the building's vaults and domes being unobscured by walls. The baths were richly ornamented, with decorative elements including colored stone covering walls and ceilings and frescoes. One of these frescoes is located in the southern apse of the cold room and depicts a leopard hunt, and is the source of the baths' nickname. See also List of Roman public baths Roman Architecture References
Charudsch

Der Charudsch oder Charudsch al-Aswad (arabisch خروج الأسود Charūdsch al-Aswad, DMG Ḫarūǧ al-Aswad ‚der schwarze Ausfluss‘; gemäß englischer Transkription Haruj) ist ein bis 1200 m hohes libysches Gebirge und Basaltplateau und liegt am Rande der Sahara. Der Gipfel des mehrere Vulkankegel umfassenden Gebirges liegt 280 km östlich von Sabha und circa 400 km südlich von der an der großen Syrte gelegenen Stadt Sirt. Die nächste Oase ist Zella, etwa 120 km nördlich des Gipfels. Das mitten in einer Geröll- und Felswüste gelegene vulkanische Massiv ist stark verwittert. Es wird vermutet, dass sich sein letzter Ausbruch im Holozän ereignete. Weblinks Charudsch im Global Volcanism Program der Smithsonian Institution (englisch)
Haruj

Haruj (en árabe: هروج), también conocido como Al-Haruj, es un extenso campo volcánico situado en el centro de Libia. Con una superficie aproximada de 45 000 km², es la principal formación volcánica del país y una de las más grandes del norte de África.​ El campo volcánico contiene unos 150 centros eruptivos identificados, entre los que se incluyen numerosos conos de escoria de composición basáltica y aproximadamente 30 pequeños volcanes en escudo. La región también conserva extensos flujos de lava solidificada y cráteres bien preservados, que indican actividad volcánica relativamente reciente en escala geológica, aunque la fecha de la última erupción es desconocida. Geológicamente, Haruj se formó durante el Cenozoico, como resultado de procesos volcánicos asociados a fracturas tectónicas internas del continente africano. Su aislamiento geográfico y su difícil acceso han limitado el estudio detallado del área. Véase también Geografía de Libia Volcanismo en África Lista de volcanes Referencias
Haruj

Haroudj ou Haruj (arabe : هروج) est un champ volcanique qui s'étend sur 45 000 km2 dans le centre de la Libye. Il contient environ 150 volcans, dont de nombreux cônes de scories basaltiques et environ 30 petits volcans boucliers, avec des cratères et coulées de lave. Une étendue noire monte sur le sable entourant à environ 800 mètres et est couronnée par une série de volcans, le Qarat-al-Sab'ah, avec des altitudes atteignant 1 200 mètres. Liens externes Ressources relatives à la géographie : Global Volcanism Program Volcano Global Risk Identification and Analysis Project Portail du volcanisme Portail de la Libye
Haruj

L'Haruj (in arabo : هروج) è un campo vulcanico che si estende per oltre 45 000 km² nella Libia centrale. Contiene circa 150 vulcani, tra cui numerosi coni di scorie basaltiche e circa 30 piccoli vulcani a scudo, con crateri e colate laviche. Una distesa nera si erge sulla sabbia circostante per circa 800 metri ed è coronata da una serie di vulcani, il Qarat-al-Sab'ah, con altitudini che raggiungono i 1 200 metri. Voci correlate Vulcani della Libia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Haruj
Chiesa di Santa Maria degli Angeli (Tripoli)

La chiesa di Santa Maria degli Angeli è una chiesa anglicana, in parte cattolica, sita nella medina di Tripoli e considerata la più antica chiesa cattolica della Libia. La chiesa fu costruita presumibilmente nel XVII secolo dai frati francescani con materiali e maestranze maltesi e fu consacrata presumibilmente nel 1645 come cattedrale della neonata prefettura apostolica di Tripoli. Nel 1857 gli fu donato da re Ferdinando II delle Due Sicilie un quadro del pittore Giuseppe Mancinelli mentre nel 1870 e nel 1891 la chiesa fu ingrandita e decorata. Rimase cattedrale fino al 1928, anno in cui fu consacrata la cattedrale del Sacro Cuore di Gesù. Tra il 1969 e il 1970 la chiesa fu sequestrata come gran parte dei luoghi di culto cristiani dalle autorità della Repubblica Araba, fatta eccezione a Tripoli per la chiesa di San Francesco, e fu successivamente concessa alla comunità anglicana, pur mantenendo la possibilità per i cattolici di celebrarvi la festa della Madonna a cui la chiesa è dedicata. A partire dal 2022 è stata riconvertita in spazio espositivo di opere d'arte, pur mantenendo le funzioni religiose. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa di Santa Maria degli Angeli
Mandara-Seen

Die Mandara-Seen sind Seen im Munizip Wadi al-Haya der Fessan-Region im Südwesten Libyens. Geographie Die Seen befinden sich in der Wüstenregion des Erg Ubari nördlich der asphaltierten Straße von Ubari über Djerma nach Al-Abyad, circa 50 km nordöstlich von Ubari und circa 100 km südwestlich von Sabha. Es handelt sich um eine Kette von sechs Seen: Von Südwest nach Nordost Mandara – Um el Ma – Mahruqah – Baqat a – Maflu – Gabrun-See . Etwa 10 km weiter nördlich findet man eine weitere Kette von fünf kleineren Seen: Umm el-Rees – Freduha – Truna – Umm Hassa – Tademka . Diese werden zusammen mit den Mandara-Seen als Ubari-Seen bezeichnet. Der namengebende Mandara war mit 30 ha Größe der zweitgrößte der Mandara-Seen. Mitte der 1990er-Jahre begann er allerdings auszutrocknen und präsentiert sich jetzt als ein Schlammloch, das mit einer weißen Salzkruste überzogen ist. Um el Ma (oder Umm al Ma'a, „Mutter des Wassers“) ist ein intensiv mit Schilf und Palmen gesäumter langgestreckter Teich. Mahruqah und Baqat sind ausgetrocknete Teiche, nicht mehr als mit getrocknetem Schlamm gefüllte Senken mit umgebenden Palmen. Maflu, der in geologischen Publikationen auch Taxarunas genannt wird, ist ein langgestreckter Teich mit Schilf und Palmen. Es folgt der 9 ha große Gabrun (oder „Gaberoun“), der im Süden von einer 80 m hohen Sanddüne begrenzt wird. Die fünf nördlichen Seen reihen sich wie eine Kette, nur der östlichste, der Tademka liegt in etwa dreifacher Distanz zum Um-Hassa. Der Truna ist der größte der fünf Teiche. Die beiden westlichsten Teiche, Umm el-Rees und Freduha, liegen gelegentlich trocken. Vermutlich war im Winter 1852/53 der Afrikaforscher Eduard Vogel der erste Europäer, der die Mandara-Seen zu Gesicht bekam. Einzelnachweise Literatur Jacques Gandini (Hrsg.): Libye du sud-ouest / le fezzan / petit guide pratique. 3. Auflage. Librairie Gandini, Calvisson 1999, ISBN 2-913412-00-9, S. 82–92. Joachim Willeitner: Libyen – Tripolitanien, Syrtebogen, Fezzan und die Kyrenaika. Dumont, Ostfildern 2001, ISBN 3-7701-4876-2, S. 196–201. Werner Nöther, Michael Rolke (Hrsg.): Auf der Suche nach den Seen und Brunnen im Idhan Ubari in Libyen. BoD ‒ Books on Demand, Norderstedt 2020, ISBN 978-3-7519-5524-9. Weblinks The Lakes of The Ubari (Awbari) Sand Sea of Fezzan, Temehu Tourism Services
Mafosee

Der Mafosee (auch: Mafo Lake; arabisch بحيرة مافو, DMG Buḥairat Māfū) ist eine Oase im Munizip Wadi al-Haya in der Region Fessan in Libyen. Geographie Der Mafosee ist circa 300 m lang und circa 100 m breit. Er hat eine Fläche von circa 2,5 ha. Am Nordufer verläuft eine Sandpiste. Am Südufer befindet sich ein Aussichtspunkt. Weblinks imago-images.de
Bin-Atay-See

Der Bin-Atay-See (arabisch بحيرة بن اعتي Buhairat bin Aʿtai) ist ein kleiner See in einer unbewohnten Oase im Erg Ubari im Munizip Wadi al-Haya in der libyschen Region Fessan. Geographie Der See ist circa 500 m lang und maximal 300 m breit. Er hat eine Fläche von 10 ha und liegt in einer etwa 80 m tiefen Südwest-Nordost gerichteten Senke, die allseits von Sanddünen umgeben ist. Seine Ufer sind von einem schmalen Saum aus Palmen und Gebüsch umgeben. Verkehrswege Am Nordufer befinden sich mehrere Sandpisten. Einzelnachweise
Brak Airport

Brak Airport (IATA: BCQ) is an airport serving Brak, the capital of the Wadi al Shatii District in Libya. The airport is in the desert 11 kilometres (6.8 mi) north of the city. Runway length does not include a 245 metres (804 ft) displaced threshold on each end. The Sebha VOR-DME (Ident: SEB) is located 42.7 nautical miles (79.1 km) south-southeast of the airport. See also Transport in Libya List of airports in Libya References External links OurAirports - Brak Airport FallingRain - Brach Airport Accident history for Brack Airport at Aviation Safety Network Google Earth
Braks flygplats

Brak Airport (engelska: Brach Airport) är en flygplats i Libyen. Den ligger i den centrala delen av landet, 600 km söder om huvudstaden Tripoli. Brak Airport ligger 453 meter över havet. Terrängen runt Brak Airport är platt. Trakten runt Brak Airport är nära nog obefolkad, med mindre än två invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Brak, 11,7 km söder om Brak Airport. Trakten runt Brak Airport är ofruktbar med lite eller ingen växtlighet. Kommentarer Källor
ТЕС Бенгазі-Північ

ТЕС Бенгазі-Північ — теплова електростанція в Лівії, розташована на узбережжі Середземного моря за кілька кілометрів на північ від міста Бенгазі. Станом на середину 2010-х найпотужніша ТЕС у східній частині країни (Киренаїці). В 1979 році на площадці станції ввели в експлуатацію чотири парові турбіни AG-Kais G100K потужністю по 40 МВт. В період з 1995 по 2006 роки спорудили другу чергу із двох енергоблоків, що працюють за технологією комбінованого парогазового циклу. При цьому спочатку в 1995-му запустили на роботу у відкритому циклі три газові турбіни виробництва ABB Asea Brown Boveri типу GT13E1 потужністю по 130 МВт, і лише в середині 2000-х доповнили їх ще однією газовою турбіною Alstom типу GT13E2 дещо більшої потужності 165 МВт та двома паровими турбінами Daewoo потужністю по 150 МВт (кожну з останніх через котли-утилізатори живлять дві газові турбіни). В результаті утворились два блоки дещо різної потужності — 410 та 445 МВт. Первісно станція працювала на нафтопродуктах, проте у 2000-х роках сюди дотягнули газопровід Марса-Брега – Бенгазі, що дозволило перейти на блакитне паливо. А в 2014 році завершили третю чергу, яка складається з парогазового блоку з трьома турбінами по 250 МВт кожна: двома газовими виробництва компанії Siemens типу V94.3A та однією паровою Fuji. Видача продукції останньої черги відбувається через підстанцію, що працює під напругою 400 кВ. Примітки
ТЕС LISCO

ТЕС LISCO — теплова електростанція в північно-західній частині Лівії, розташована у середземноморському порту Місурата. Введена в експлуатацію в 1990 році, станція споруджувалась у складі металургійного комплексу Libyan Iron and Steel Co (LISCO), який мав, зокрема, шість електродугових сталеплавильних печей, розрахованих на випуск 1,25 млн тонн продукції на рік. Для забезпечення їх роботи (а також для інших численних агрегатів) підприємству була потрібна велика кількість електроенергії, тому комплекс обладнали шістьма паровими турбінами загальною потужністю 507 МВт. За рік до запуску ТЕС ввели в експлуатацію газопровід Марса-Брега — Місурата, який забезпечував подачу блакитного палива з нафтогазовидобувного району на південь від затоки Сідра. Втім, ТЕС також могла використовувати нафтопродукти. Примітки
ТЕС Західні гори

ТЕС Західні гори — теплова електростанція на заході в Лівії, розташована на південно-західній околиці містечка Аль-Хавамід, під обривом плато Західних гір, яке нависає над прибережною рівниною. У середині 2000-х років на майданчику станції ввели в експлуатацію чотири встановлені на роботу у відкритому циклі газові турбіни виробництва індійської компанії BHEL типу V94.2 потужністю по 150 МВт. Незадовго до того поряд з майбутньою ТЕС пройшла траса газопроводу Аль-Вафа — Мелліта, який забезпечує станцію паливом з одного з найбільших родовищ країни Аль-Вафа, що розробляється за кількасот кілометрів на південь у басейні Гадамес. Примітки
ТЕС Завія

ТЕС Завія — теплова електростанція в Лівії, розташована на узбережжі Середземного моря біля міста Ез-Завія, відомого подіями періоду повалення Муамара Каддафі та розташованими поряд руїнами стародавнього міста Сабрата. У 2000-х роках на площадці ввели три однотипні блоки, споруджені за технологією комбінованого парогазового циклу. Кожен з них обладнаний двома газовими турбінами Alstom типу GT13E2 потужністю по 165 МВт та однією паровою Hyundai потужністю 150 МВт. В 2014 році, на тлі істотного енергодефіциту в країні, на площадці ТЕС встановили дві мобільні газові турбіни General Electric типу TM2500+ потужністю по 26 МВт. З моменту введення в експлуатацію ТЕС використовувала в своїй роботі нафтопродукти, проте в кінці 2000-х сюди організували подачу блакитного палива по трубопроводу Мелліта – Триполі. При цьому, враховуючи нестабільну безпекову ситуацію у Лівії в 2010-х роках, могли виникати перебої з подачею природного газу, як це було, наприклад, у січні 2017-го, коли газопровід перекрили мешканці міста Налут. Примітки
Flughafen Hun

Der Flughafen Hun (arabisch مطار هون, IATA-Code: HUQ, ICAO-Code: HLON) ist ein Flughafen von Hun im Munizip al-Dschufra, Libyen. Lage Das Flughafengelände liegt am südöstlichen Stadtrand von Hun. Flugplatzmerkmale Der Flughafen verfügt über verschiedene Navigationshilfen. Das ungerichtete Funkfeuer (NDB) sendet auf der Frequenz: 397 kHz mit der Kennung: HON. Die Ortsmissweisung beträgt 1° Ost/West. (Stand: 2006) Zwischenfälle Laut ASN ist ein Zwischenfall bekannt. Am 16. Oktober 1979 wurde eine Fokker F-27 der Libyan Arab Airlines entführt. Die Entführung dauerte zwei Tage. Dabei kamen keine Insassen ums Leben. Weblinks Flughafendaten im Aviation Safety Network (englisch) Daten des Flughafens in The Airport Guide (englisch) Einzelnachweise
Hun Airport

Hun Airport (IATA: HUQ, ICAO: HLON) is an airport serving Hun, capital of the Jufra District in Libya. The runway is just southeast of the city. The Hon non-directional beacon (Ident: HON) is located 1.6 nautical miles (3.0 km) northwest of the airport. See also Transport in Libya List of airports in Libya Libya portal Aviation portal References External links OurAirports - Hon Airport Great Circle Mapper - Houn FallingRain - Hon Airport Accident history for Hon Airport at Aviation Safety Network
Aeroportul Hun

Aeroportul Hun (IATA: HUQ, ICAO: HLON) este un aeroport din Libia ce deservește zona هون⁠(d)[[هون (town in Fezzan, Libya)|​]]. Situat la o altitudine de 280 m, aeroportul dispune de o singură pistă. Infrastructură Piste Terminale Note Vezi și
Flugplatz Zuwara

Der Flugplatz Zuwara (IATA-Code: WAX, ICAO-Code: HLZW) ist der Flugplatz von Zuwara in Libyen. Lage Der Flughafen liegt westlich der Stadt Zuwara. Das Flughafengelände liegt an der Küstenstraße (Via Balbia) nach Ras Ajdir in Tunesien. Die tunesisch-libysche Grenze ist etwa 45 km vom Flughafen entfernt. Flugplatzmerkmale Der Tower (TWR) sendet und empfängt auf der Frequenz: 118,6 MHz. Die Ortsmissweisung beträgt 1° Ost/West. (Stand: 2006) Zwischenfälle Laut ASN sind keine Unfälle in der Nähe des Flughafens bekannt. Weblinks Flughafendaten im Aviation Safety Network (englisch) Daten des Flughafens in The Airport Guide (englisch) Einzelnachweise
Zuwarah Airport

Zuwarah Airport (IATA: WAX, ICAO: HLZW) is an airport serving the Mediterranean coastal city of Zuwarah in Libya. The airport is 4 kilometres (2.5 mi) west of the city. The Zawia VOR-DME (Ident: ZAW) is located 33.5 nautical miles (62.0 km) east-southeast of the airport. The Zwara non-directional beacon (Ident: ZAR) is located on the field. See also Transport in Libya List of airports in Libya References External links OurAirports - Zwara Airport Archived 2018-09-10 at the Wayback Machine Accident history for Zwara Airport at Aviation Safety Network
Aeroporto di Zuara

L'Aeroporto di Zuara è un aeroporto civile libico situato a Zuara in Libia. (IATA: WAX, ICAO: HLZW). Storia Nel settembre 1916 la Squadriglia di Tripoli del Corpo Aeronautico dotata di Farman 14 crea un campo volo distaccato a Zuara e nel dicembre 1918 la 104ª Squadriglia è inquadrata come squadriglia Mista Farman di Bengasi con una Sezione a Zuara rimanendo anche nel dopoguerra per il presidio e la riconquista della colonia. Dal 20 novembre 1942 arrivano la 122ª Squadriglia e la 136ª Squadriglia della Regia Aeronautica che restano fino alla metà di gennaio 1943. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Aeroporto di Zuara
Aeroportul Zuwarah

Aeroportul Zuwarah (IATA: WAX, ICAO: HLZW) este un aeroport din Libia ce deservește zona Zuwarah. A fost numit după zona deservită. Situat la o altitudine de 3 m, aeroportul dispune de 1 pistă. Infrastructură Piste Aeroportul dispune de o singură pistă. Pista 06/24 are suprafața de asfalt și dimensiunile 1.800 m × 45 m. Terminale Note Vezi și
Zuwara flygplats

Zwara Airport är en flygplats i Libyen. Den ligger i den nordvästra delen av landet, 110 km väster om huvudstaden Tripoli. Terrängen runt Zwara Airport är mycket platt. Havet är nära Zwara Airport åt nordost. Runt Zwara Airport är det ganska glesbefolkat, med 50 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Zuwārah, 6,6 km öster om Zwara Airport. Kommentarer Källor
Estadi Internacional de Trípoli

L'Estadi Internacional de Trípoli (àrab: ملعب طرابلس, Malʿab Ṭarābulus) és un estadi esportiu de la ciutat de Trípoli, a Líbia. Té una capacitat per a 65.000 espectadors. L'estadi fou inaugurat l'any 1970. Inicialment s'anomenà Estadi 11 de Juny. Va ser seu de la Copa d'Àfrica de Nacions 1982. És la seu dels clubs Al-Ahli, Al-Ittihad i Al-Madina. Referències
Stadion des 11. Juni

Das Stadion des 11. Juni (arabisch ملعب 11 يونيو) ist ein Fußballstadion mit Leichtathletikanlage in der libyschen Hauptstadt Tripolis. Geschichte Die beiden libyschen Fußballerstligisten Al-Ittihad und Al-Ahly Tripolis tragen ihre Heimspiele in diesem Stadion aus. Es ist das Heimstadion der libyschen Fußballnationalmannschaft. 1982 fand die Stadioneröffnung statt. Das Stadion fasst 67.000 Zuschauer und ist damit das größte in Libyen sowie eines der größten in Afrika. Die Anlage wurde nach dem 11. Juni 1967 benannt, da die Streitkräfte der Vereinigten Staaten an diesem Tag ihre Militärbasen in Libyen aufgegeben und das Land verlassen haben. Die Sportstätte war Austragungsort von neun Spielen der Fußball-Afrikameisterschaft 1982, darunter das Finale. 2002 wurde das Finale des italienischen Supercups zwischen Juventus Turin und dem AC Parma in diesem Stadion ausgetragen, welches Juventus 2:1 gewann. Weblinks
Tripoli Stadium

The Tripoli International Stadium (Arabic: ملعب طرابلس) is a multi-purpose stadium in Tripoli, Libya. It can hold 50,000 spectators. It is the main venue used by the Libyan national football team in its FIFA World Cup and African Nations Cup qualifying matches as well as friendlies and other international games. The stadium hosted many games of the 1982 African Cup of Nations held in Libya along with the 28 March Stadium in Benghazi; it was the venue for the final between Ghana and Libya. It hosted the 2002 Italian Supercup between Juventus and Parma, which Juventus won, 2–1. Its old name, June 11 Stadium, is a reference to the date of the withdrawal of US forces from Libya, June 11, 1970. The stadium recently underwent a renovation that was completed on the 8th of March 2024. The renovated stadium reopened with a match between AC Milan All-Stars and Libya All-Stars, which took place in front of more than 50,000 spectators. Although Libyan top-flight league matches have generally been held in front of very small crowds due to restrictions since 2011, both Al-Ahly Tripoli and Al-Ittihad SCSC attracted full-capacity crowds of 50,000 at the Tripoli Stadium during CAF Champions League fixtures in 2025. See also Al Kremiah Stadium, Tripoli References
Estadio Internacional de Trípoli

El Estadio Internacional de Trípoli (en árabe: ملعب طرابلس الدولي) anteriormnete llamado Estadio 11 de Junio (en árabe: ملعب 11 يونيو), es un estadio multiusos ubicado en la ciudad de Trípoli, Libia. Fue inaugurado en 1970 y posee actualmente una capacidad para 45 000 espectadores,​ siendo el estadio en el que disputan sus partidos el Al-Ahly SC, el Al Ittihad y la selección de fútbol de Libia. El estadio albergó varios partidos de la Copa Africana de Naciones 1982, entre ellos la final entre Ghana y Libia, con victoria de los ghaneses en la tanda de penaltis. Otro partido destacado fue la Supercopa de Italia disputada entre el Parma y la Juventus en 2002.​ Su antiguo nombre (Estadio 11 de Junio) es una referencia a la fecha de la retirada de las fuerzas estadounidenses de Libia, el 11 de junio de 1970. El estadio fue recientemente sometido a trabajos de renovación que duraron unos dos años, reabrió sus puertas el 8 de marzo de 2024, en un partido amistoso entre AC Milan All-Stars y Libya All-Stars.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Estadio Internacional de Trípoli. cafe,daum.net/stade - Lista de estadios de Libia Vista del estadio Archivado el 19 de octubre de 2008 en Wayback Machine.
Stade international de Tripoli

Le stade international de Tripoli (en arabe : ملعب طرابلس الدولي) anciennement stade du 11-Juin est un stade multisports, situé à Tripoli, en Libye. Histoire Inauguré en 1982, l'ancien nom du stade faisait référence à la date du 11 juin 1970 , date du retrait de la base militaire américaine de Libye. Il sert essentiellement pour le football mais aussi pour l'athlétisme. D'une capacité de 67 000 places, il accueille la sélection libyenne, ainsi que les clubs d'Al-Ahly Tripoli, d'Al Medina Tripoli et d'Al Ittihad Tripoli. Ce stade servit à la CAN 1982, accueillant neuf matchs sur les seize, dont la finale où la Libye s'inclina aux tirs au but contre le Ghana. De même, en 2002, il accueillit la Supercoupe d'Italie de football, opposant la Juventus à Parme FC (2-1). Liens externes Vue du stade Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du football Portail de l’athlétisme Portail de la Libye