NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sinagoga Maghen Abraham

La Sinagoga Maghen Abraham (en àrab:كنيس ماغين أبراهام) és una de les principals sinagogues del Líban. La sinagoga més antiga és la Sinagoga de Sidó, que va ser construïda l'any 833, però es creu que aquesta descansa en una sinagoga més antiga que data de la destrucció del Segon Temple de Jerusalem l'any 66 DC. Situada a l'antic barri jueu de Wadi Abu Jamil a Beirut, va ser abandonada després que els bombardejos israelians van destruir la sinagoga durant la guerra civil libanesa. La restauració de la sinagoga va començar entre maig de 2009 i agost de 2010. Referències
Magen-Abraham-Synagoge

Die Magen Abraham-Synagoge (arabisch كنيس ماغين أبراهام, DMG Kanīs Māġīn Abrāhām; hebräisch בית הכנסת מגן אברהם Beth HaKenesset Magen Abraham), 1925–1926 erbaut, ist die älteste noch existierende Synagoge in der libanesischen Hauptstadt Beirut. Das Gotteshaus liegt im vormaligen jüdischen Viertel Wadi al-Yahoud, welches heute Wadi Abu Dschamil (Wadi Abu Jamil) heißt. Geschichte 1926 ließ die wohlhabende Familie Sassoon in Bombay (Mumbai) die sephardische Synagoge errichten, um dem Familienpatriarchen Abraham Eliahu Sasson aus Kolkata zu gedenken, der im März 1898 in Beirut gestorben war. Die Einweihung stand unter der Schirmherrschaft seines Sohnes Moise Abraham Sasson. Die jüdische Bevölkerung verließ den Libanon größtenteils in zwei Wellen; nach Ende des Zweiten Weltkriegs und nach dem israelisch-arabischen Krieg von 1967, dennoch bestand die jüdische Gemeinde danach weiter. Der Distrikt wurde während des libanesischen Bürgerkrieges aufgegeben, als die PLO unter Jassir Arafat das Viertel attackierte. 1976 wurden die Torarollen der Synagoge vom Oberhaupt der libanesischen Juden, Josef Farhi, nach Genf in Sicherheit gebracht und dem Bankier Edmond Safra anvertraut, der sie in seinen Bankkoffern verstaute; die meisten befinden sich seitdem in israelischen Synagogen. Nachdem die PLO die Kontrolle über den Stadtteil erlangt hatte, blieben noch zehn jüdische Familien im Stadtteil übrig, die hier beteten. Die PLO setzte Wachen zu ihrem Schutz ein. Im Libanonkrieg 1982 wurde die Magen-Abraham-Synagoge durch israelische Panzergranaten beschädigt, sodass Trümmer und Schutt über dem Boden verstreut waren. Die Juden flüchteten nach Ost-Beirut und nach Junie. Dabei wurde das Dach von zwei Granateneinschlägen zerstört und es gingen eine Marmortablette mit den Zehn Geboten und ein Marmor-Davidstern in die Brüche. Jacob Eskenazi, ein Mitglied der Gemeinde, sagte dem Journalisten Robert Fisk, ein israelisches Militärschiff habe die Synagoge und umliegende Gebäude beschossen. Zeitweise wohnten muslimische und christliche Binnenvertriebene auf dem Gelände der Synagoge. Im Mai 2009 wurde mit der Renovierung begonnen und die Arbeiten 2010 beendet. Künstler brachten dabei zahlreiche Verschönerungen im Gebetsraum an. Dies wurde als Zeichen der Toleranz und der Versöhnung verstanden. Einzelnachweise
Sinagoga Maghen Abraham

La Sinagoga Maghen Abraham (en árabe:كنيس ماغين أبراهام) es una de las principales sinagogas en el Líbano. La sinagoga más antigua es la Sinagoga de Sidón, que fue construido en el año 833, pero se cree que esta descansa en una sinagoga más antigua que data de la destrucción del Segundo Templo en el año 66 DC.​ Situada en el antiguo barrio judío de Wadi Abu Jamil en Beirut, fue abandonada después de que los bombardeos israelíes destruyeron la sinagoga durante la guerra civil libanesa. La restauración de la sinagoga comenzó entre mayo de 2009 y agosto de 2010.​ Véase también Sinagoga Torá Religión abrahámica Referencias
Synagogue Maghen Abraham de Beyrouth

La Grande synagogue de Beyrouth, plus communément appelée la synagogue Maghen Abraham (en arabe : كنيس ماغين أبراهام ; en hébreu : בית הכנסת מגן אברהם, « synagogue du bouclier d'Abraham »), est la dernière synagogue de Beyrouth (Liban), dans le quartier de Wadi Abou Jamil, et est connue pour avoir été la plus belle du Moyen-Orient. Abandonnée et endommagée durant la Guerre du Liban, sa rénovation s'est achevée en août 2010, une partie du financement aurait été assurée par la société Solidere chargée de la reconstruction du Centre-Ville de Beyrouth. Histoire Vers 1920, un juif aisé, M. Sasson, avait décidé de faire ériger, pour la communauté juive de Beyrouth, une synagogue digne de ce nom, la plus grande de la ville. Il semble que l'argent qu'il avait fourni n'était pas suffisant puisque l'édifice ne s'éleva pas plus que de quelques mètres et fut abandonné. Vers 1925, un des représentants de M. Sasson revint à la charge et fournit l'argent nécessaire pour terminer la construction d'une des plus belles synagogues du Moyen-Orient, la Maghen Abraham. Après son abandon depuis la Guerre du Liban (1975-1990), un chantier de restauration est lancé en 2010 et semble proche de l'achèvement en 2019. La synagogue a reouvert, mais a été légèrement endommagé dans les explosions au port de Beyrouth de 2020. Expansion de la communauté En plus de la synagogue Maghen Abraham, la Communauté avait bâti, en 1950, une synagogue moderne dans le village de Bhamdoun où les Juifs libanais passaient leurs étés. En cela, elle suivait les traces de Ezra Anzarouth, d'Alexandrie, qui en avait fait construire une autre, en 1895, dans un village voisin, Aley, nommée Synagogue Ohel Jacob. La plus ancienne synagogue du Mont Liban est la synagogue de Deir el Qamar aux pieds des cèdres de la montagne, dans le Chouf, en parfait état, même si sa restauration dans les années 1990 en a fait disparaître tout signe religieux. Elle date du XVIIe siècle et se trouve dans l'ensemble du sérail de Fakhreddine, dominant le souk de la soie. Chefs spirituels Entre 1908 et 1978, plusieurs Grands-Rabbins se sont succédé à la tête de la communauté juive de Beyrouth: Rabbi Danon 1908-1909 Jacob Maslaton 1910-1921 Salomon Tagger 1921-1923 Shabtai Bahbout 1924-1950 Benzion Lichtman 1932-1959 Jacob Attiyeh 1949-1966 Chaoud Chreim 1960-1978 Références Voir aussi Histoire des Juifs libanais Cimetière juif de Beyrouth Wadi Abu Jamil, quartier Juif de Beyrouth Synagogue de Deir el Qamar (Mont-Liban) Synagogue de Bhamdoun (Mont-Liban) Synagogue de Sidon (Sud-Liban) Liens externes (fr + en) Congrégation Juive Libanaise de Montréal (Canada) (en) Conseil Communal Israélite Libanais Portail du judaïsme Portail du Liban Portail du XXe siècle
Maghen Abrahamsynagoge (Beiroet)

De Maghen Abrahamsynagoge (Arabisch: كنيس ماغين أبراهام - Kanīs Mā'ghīn Abrā'hām; Hebreeuws: בית הכנסת מגן אברהם - Beit HaKnesset Magen Avraham) is een van de belangrijkste synagogen in Libanon. Het ligt in de Joodse wijk Wadi Abu Jamil in het centrum van Beiroet. Geschiedenis De synagoge werd gebouwd in 1925 en is vernoemd naar de financier en weldoener Moise Abraham Sassoon, net als David Sassoon lid van de welgestelde Joodse familie Sassoon uit Calcutta. Het werd ontworpen door de architect Bindo Manham en de bouw stond onder toezicht van Ezra Benjamin en Joseph Balayla. Het hoofd van de Joodse gemeenschap, Josef Farhi, hielp bij het inzamelen van extra fondsen om het interieur te voltooien. De synagoge werd ook gebruikt voor Thora en wetenschappelijke lezingen, bruiloften en andere feestelijke evenementen. In 1976, een jaar nadat de Libanese Burgeroorlog begon, werden de Thorarollen in Genève in veiligheid gebracht. Vanuit daar werden ze overgebracht naar verschillende Sefardische synagogen in Israël. Renovatie In augustus 1982, tijdens de burgeroorlog, werd de synagoge beschadigd door de IDF. In het voorjaar van 2008 spraken Joodse expats de wens uit om de synagoge te renoveren. Het projectplan werd goedgekeurd door de Libanese regering, Hezbollah en andere gemeenschapsleiders. De renovatie van de verwoeste synagoge liep door de wereldwijde financiële crisis vertraging op, maar kon in 2009 alsnog beginnen. In augustus 2010 werd de laatste hand gelegd aan het interieur van het gebouw. Het Israëlische dagblad Haaretz schreef dat de synagoge "in glorie is hersteld" en "prachtig is gerenoveerd". De synagoge ging weer open, maar raakte licht beschadigd tijdens de explosie in Beiroet in 2020.
Synagoga Magen Abraham w Bejrucie

Synagoga Maghen Abraham w Bejrucie (arab. كنيس ماغن إبراهيم, hebr. בית הכנסת מגן אברהם) – synagoga znajdująca się w Bejrucie, stolicy Libanu w dawnej dzielnicy żydowskiej przy ulicy Wadi Abu Jamil. Synagoga została zbudowana w 1925 roku. Otrzymała nazwę na cześć syna Abrahama Sasona. Środki zgromadzone na budowę nie wystarczyły jednak na zakup wyposażenia, które ufundował przywódca miejscowych Żydów Josef Farhi. W latach 40. XX wieku w synagodze zatrzymywali się żydowscy uchodźcy zmierzający do Palestyny. W 1976 roku po wybuchu wojny domowej w Libanie, przywódca Joseph Farhi przewiózł zwoje Tory do Genewy, gdzie libański bankier Edmond Safra przechował je w sejfie bankowym. Większość z nich przewieziono później do sefardyjskich synagog w Izraelu. Po izraelskiej inwazji na Liban w 1982 roku Żydzi w Bejrucie stali się obiektem ataków ze strony muzułmanów. Spośród 60-osobowej gminy 11 osób zostało porwanych i zamordowanych, a reszta zdecydowała się na wyjazd. W 1991 roku w mieście pozostało zaledwie 2 Żydów, co spowodowało zamknięcie synagogi. Władze libańskie podjęły decyzję o jej renowacji, ale prac remontowych jednak nie podjęto. Sąsiednia szkoła talmudyczna została zburzona. Przy synagodze w latach 1908–1978 urzędowali naczelni rabini Libanu, którzy również pełnili funkcję rabina Bejrutu: 1908–1909 – Rabbi Danon 1910–1921 – Jacob Maslaton 1921–1923 – Salomon Tagger 1924–1950 – Shabtai Bahbout 1932–1959 – Benzion Lichtman 1949–1966 – Jacob Attiyeh 1960–1978 – Chaoud Chreim Zobacz też Synagoga w Dajr al-Kamar
ТЕС Jiyeh

ТЕС Jiyeh – теплова електростанція в Лівані, розташована у приморському регіоні менш ніж за десяток кілометрів на північ від Сайди. У 1970-му на майданчику станції ввели в експлуатацію два конденсаційні блоки з паровими турбінами потужністю по 62 МВт, які в 1980 – 1981 роках доповнили ще трьома з показниками по 69 МВт. Втім, станом на середину 2010-х через технічний стан фактична потужність ТЕС становила лише 259 МВт і з номінальних 331 МВт. Як паливо станція використовує нафту, значний обсяг якої в 2016 році потрапив у довкілля внаслідок пошкоджень резервуарного парку під час нальоту ізраїльської авіації. Враховуючи розташування ТЕС на узбережжі, для неї обрали схему охолодження із використанням морської води. В 2017-му на майданчику станції змонтували 4 генераторні установки на основі дизельних двигунів MAN 18V48/60, сполучені через котел-утилізатор з однією паровою турбіною. Ця схема має загальну потужність у 78 МВт та паливну ефективність на рівні 48%. Примітки
ТЕС Захрані

ТЕС Захрані – теплова електростанція в Лівані, розташована у приморському регіоні менш ніж за десяток кілометрів на південь від Сайди. Споруджена за технологією комбінованого парогазового циклу. У 1998 році на майданчику станції запустили в роботу дві газові турбіни потужністю по 150 МВт. За три роки їх доповнили двома котлами-утилізаторами, котрі живлять парову турбіну потужністю 170 МВт. Як паливо станція може використовувати нафту або природний газ, проте станом на кінець 2010-х не має джерела постачання останнього. Для охолодження використовують морську воду. Примітки
Взривове в Бейрут (2020)

Взривовете в Бейрут от 4 август 2020 г. възникват в пристанището на ливанската столица. Бедствието включва поредица от два взрива, вторият от които е изключително мощен и причинява смъртта на 207 души, а ранява над 6500. Материалните щети са оценени на 10 – 15 млрд. долара, а около 300 000 души остават без дом. Взривът е причинен от около 2750 тона амониев нитрат (равняващи се на 1155 тона тротилов еквивалент), които са били конфискувани от ливанското правителство от изоставения кораб MV Rhosus и са били съхранявани в пристанището без необходимите мерки за безопасност в продължение на шест години. Ударната вълна е регистрирана като сеизмично събитие с магнитуд 3,3 по Рихтер, което е усетено в Турция, Сирия, Израел и Кипър. Тътенът е чут на разстояние до 160 km. През следващите часове над града се извиват оранжево-червени облаци от азотен диоксид – вторичен продукт след разпадането на амониев нитрат. По данни на ливанските власти, пожар, пламнал от заваръчни работи по врата в склада, е причина за експлозиите. Впоследствие, правителството на Ливан обявява двуседмично извънредно положение, а из града се разразяват протести срещу ливанското правителство за допускането на взривовете. Те са част от настъпилите година по-рано протести в Ливан. На 10 август 2020 г. правителството на Ливан и министър-председателят на страната, Хасан Диаб, подават оставка под покачващия се политически натиск след взривовете. Източници
Eksplosionerne i Beirut i 2020

Om eftermiddagen den 4. august 2020 skete der flere eksplosioner i byen Beirut, hovedstad i Libanon. Eksplosionerne skete i Beirut havn, og mindst 207 personer døde og mindst 6.500 blev såret. Beiruts guvernør Marwan Abboud estimerede at mellem 200.000 og 250.000 personer var blevet hjemløse som følge af eksplosionerne. Hovedeksplosionen forbindes med omkring 2.750 tons ammoniumnitrat, der af regeringen var blevet konfiskeret fra et forladt skib og i seks år var blevet opbevaret på havnen uden særlige sikkerhedsforanstaltninger. Estimater af ækvivalenteffekterne for eksplosionsradiussen er på 100-300 tons TNT. Referencer Eksterne henvisninger
Eksplozije u Beirutu 2020.

Eksplozije u Beirutu 2020. dogodile su se u Beirutu, glavnom gradu Libanona, 4. kolovoza 2020. Eksplozije su se dogodile u Luci Beirut, poginule su 207 osobe, više od 6500 je ozlijeđeno, a oko 300.000 ostalo je bez domova. Procjenjuje se da su eksplozije uzrokovale materijalnu štetu od 10 do 15 milijarde američkih dolara. Pozadina Libanon je uveliko prije eksplozije prolazio kroz velike probleme; država se nalazila u ekonomskoj krizi (najvećoj još od Libanonskog građanskog rata), koja se posebno odrazila na valutu, a stopa siromaštva u državi porasla je na preko 50%. Osim toga, pandemija koronavirusa preplavila je mnoge bolnice u zemlji što je uzrokovalo nestašicu lijekova i medicinske opreme. Luka Beirut glavna je luka u gradu i kroz nju godišnje prođe gotovo 3000 brodova, a u vlasništvu je libanonske vlade. U sastavu luke je bilo 16 pristaništa, 12 skladišta i silos za žito. Jedan dio luke činila je tamošnja pomorska baza. Eksplozije Prva, manja eksplozija poslala je oblak dima iznad požara i stvorila bljeskajuća svjetla koja nalikuju vatrometu. Druga eksplozija bila je mnogo značajnija. Dogodila se oko 18:08 po lokalnom vremenu. Potresla je centar Beiruta i podigla je crveni oblak prašine u zrak. Druga eksplozija također se osjetila na sjeveru Izraela i na Cipru udaljenom 240 km. Uzrok Uzrok eksplozije nije odmah utvrđen. Libanonski državni mediji u početku su izvještavali da se eksplozija dogodila u blizini skladišta vatrometa, dok su drugi izvještavali da je riječ o skladištu nafte ili skladištu kemikalija. U luci su se nalazila skladišta za skladištenje eksploziva i kemikalija, uključujući nitrate, uobičajene komponente gnojiva i eksploziva. Generalni direktor libanonske javne sigurnosti izjavio je da je eksploziju izazvao visokoeksplozivni materijal koji je bio zaplijenjen i skladišten godinama. Izvori Vanjske poveznice Beirut Explosion – in Pictures by The Guardian In Pictures: Huge Explosion Rocks Beirut by CNN Photos: Explosion Leaves Beirut in Shatters by NPR The Lebanon Explosions in Photos by The New York Times Explosion in Beirut: Photos From a City Still Reeling From the Blast Arhivirana inačica izvorne stranice od 5. kolovoza 2020. (Wayback Machine) by Time