NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Museo Sursock

El Museo Nicolas Sursock , llamado así por su fundador, es un Museo de Arte Moderno en Beirut, Líbano. Se encuentra en la calle Sursock en el corazón del prestigioso distrito histórico de Ashrafieh, donde muchas casas fueron construidas desde el siglo XVIII para las familias más importantes en el Líbano, entre ellas la de Sursock y Bustros. Historia El edificio del museo Sursock es un modelo puro arquitectura libanesa, con influencias de los estilos veneciano y otomano. Construido en 1912 por Nicolas Sursock Ibrahim, un rico coleccionista de arte y mecenas de la dinastía de Sursock y Serra di Cassano, que fue legado en 1950 a la ciudad de Beirut, que hizo un museo,​ de acuerdo con los deseos expuestos en el testamento de su creador, que murió en 1952.​​ El Museo Sursock fue inaugurado en 1961 con motivo de una gran exposición de artistas contemporáneos del Líbano.​ Más de un centenar de exposiciones y retrospectivas se han celebrado desde entonces, con importantes obras de artistas internacionales y libaneses.​ Además de una importante colección de arte moderno, el museo Sursock tiene una importante colección permanente de estampas japonesas y arte islámico.​ Expansión La nueva extensión del museo consta de un nuevo edificio de cuatro plantas, debajo del actual jardín, presupuestada la obra en 12 millones de dólares (EE. UU.).​ El arquitecto francés, Jean-Michel Wilmotte, y el arquitecto libanés, Jacques Abou Khaled, están liderando el proyecto de expansión.​ se estima que el proyecto esté concluido en 2012. Las colecciones del Museo La colección del museo consta de 5.000 piezas, como pinturas, escultura, cerámica, cristalería, e iconografía, que datan de los siglos XVIII, XIX y XX.​ a continuación , una lista de los artistas libaneses e internacionales, cuyo trabajo está en la colección permanente del Museo: En el jardín del Museo se presentan algunas esculturas al aire libre, entre otras del escultor Youssef Howayek el primer Monumento a los Mártires . Está integrado por las figuras de dos mujeres, una musulmana y otra cristiana. El primer monumento de los Mártires estuvo ubicado en la Plaza de los Mártires en Beirut (en tributo a los libaneses nacionalistas ejecutados por los Otomanos) y fue sustituido por el actual que tiene tres figuras. Notas y referencias Enlaces externos One Fine Art information Archivado el 28 de mayo de 2007 en Wayback Machine. (en inglés) Lebanon.com information
Музей Сурсок

Музей Сурсок, также официально называемый Музеем Никола Сурсока, — музей современного искусства в Бейруте (Ливан). Расположен в Ашрафии, недалеко от порта, на исторической улице Ру Сурсок, восточнее лестницы Св. Николая. На улице также расположено множество особняков, построенных в XVIII веке наиболее видными в Бейруте семьями Сурсоков и Бустросов. История В 1912 году богатый и известный ливанский аристократ Николя Сурсок, член одной из наиболее преуспевающих аристократических семей Бейрута, построил частную виллу, в которой сейчас находится музей. Сурсок завещал свой особняк гражданам Ливана в качестве художественного музея. Он скончался в 1952 году. Согласно его воле вилла была преобразована в музей. Первая выставку состоялась в 1957 году ещё до открытия музея. Названная «Первый воображаемый музей в мире», она прошла в здании ЮНЕСКО в Бейруте и представлял 664 цветных репродукции шедевров из Азии, Европы и Америки. Музей открыл свои двери в 1961 году с выставки работ современных ливанских художников, создав прецедент в культурной жизни Бейрута. После этого более сотни выставок прошло в стенах музея, выставлялись работы как ливанских, так и иностранных художников. В дополнение к современному искусству коллекция музея пополнилась также японскими гравюрами и исламским искусством. Здание музея Здание музея Сурсока — прекрасный пример ливанской архитектуры с сильным влиянием итальянской, в частности венецианской, и оттоманской архитектур. В 2000 году президент комитета музея Гасан Туэни инициировал разработку проекта реконструкции здания музея для увеличения площадей. Разработку проекта по поручению комитета подготовили французский архитектор Жан-Мишель Вильмотт и ливанский архитектор Жак Абу Халед. Подготовленный ими проект позволял увеличить площадь музея с 2 000 квадратных метров до 7 000, включая в себя создание новых выставочных залов, библиотеки, книжного магазина и музыкальной комнаты. Под существующим садом планировалось создание 4 новых подземных этажей, стоимость работ оценивалась в 12 миллионов долларов США. В 2008 году музей был закрыт на реконструкцию. Реконструкцию планировалось осуществить за 5 лет к 2012 году. Однако открытие состоялось 8 октября 2015 года. 4 августа 2020 года здание музея серьёзно пострадало из-за взрыва в порту Бейрута. Также был нанесён значительный ущерб коллекции. [1] Музейная коллекция Музейная коллекция состоит из около 5 000 предметов искусства, таких как картины, скульптура, керамика, изделия из стекла и иконография, датируемых XVIII—XX веками. Примечания Ссылки Официальный сайт Музея Сурсок на Lebanon.com на Onefineart.com
Музеј Сурсок

Музеј Сурсок (арап. قصر سرسق), званично Музеј Николаса Ибрахима Сурсока, је музеј модерне и савремене уметности у Бејруту, Либан. Историја Године 1912. либански аристократа Николас Ибрахим Сурсок изградио је приватну вилу која данас представља зграду музеја. У свом тестаменту одредио је да се вила након његове смрти претвори у музеј. Када је преминуо 1952. године, завештао је вилу граду Бејруту. Између 1953. и 1957. године председник Камил Шамун претворио је вилу у palais des hôtes, председничку гостинску резиденцију намењену за пријем страних државника, међу којима су били шах Ирана и краљ Ирака Фејсал. Музеј је отворен 1961. године под управом Амина Бејума, изложбом савремених либанских уметника, чиме је постављен значајан преседан за културне догађаје у Бејруту. Архитектура Зграда музеја представља пример либанске архитектуре са утицајима италијанског (посебно венецијанског) и османског стила. То је једна од ретких сачуваних вила из тог периода у Бејруту и налази се у улици Сурсок, у кварту Рмеил. Збирка Постоји више од 100 изложби одржаних у музеју, са делима либанских и међународних уметника. Стална збирка обухвата модерну уметност, јапанске графике и исламску уметност. Музеј поседује преко 800 уметничких дела, укључујући слике, скулптуре и графике из 19. и 20. века. Пад и обнова Дана 4. августа 2020. године, музеј је претрпео значајна оштећења, а део колекције је уништен услед катастрофалне експлозије амонијум-нитрата у бејрутској луци. Музеј је обновљен уз подршку бројних донатора, међу којима је и влада Италије која је у мају 2021. године донирала милион евра. Поново је отворен 26. маја 2023. године. Током израелске инвазије на Либан 2024. године, Унеско је доделио појачану заштиту за 34 културна добра у Либану, укључујући и овај музеј. Проширење Музеј је проширен изградњом четири подземна спрата испод постојеће баште, уз трошак од око 12 милиона америчких долара. Пројекат су дизајнирали француски архитекта Жан-Мишел Вилмот и либански архитекта Жак Абу Калед. Површина музеја повећана је са 1.500 m² на 8.500 m². Нови простор обухвата изложбене сале, истраживачку библиотеку, аудиторијум, радионицу за рестаурацију, складишта, као и продавницу и ресторан. Музеј је поново отворен 8. октобра 2015. године. Збирка уметника У сталној збирци налазе се дела следећих уметника: Шафик Абуд Рафик Шараф Салуа Рауда Шукаир Кис ван Донген Пол Гиријагосан Мамдух Кашлан Хусеин Мади Омар Онси Мухамад Равас Ареф Рајес Надја Саикали Жан-Марк Нахас Џулијана Серафим Изложбе Музеј је био домаћин бројних изложби, међу којима су: Hommage à Jean Khalife (1993) Omar Onsi Rétrospective (1997) Georges Schehadé : poète des deux rives, 1905-1989 Max Ernst (2000) Sergei Parajanov, collages and drawings (2000) Moustafa Farroukh Rétrospective (2003) Regards sur Beyrouth, 160 ans d'images (2015) Let’s Talk About the Weather: Art and Ecology in a Time of Crisis (2016) Ali Cherri. A Taxonomy of Fallacies: The Life of Dead Objects (2016) Past Disquiet (2018) Picasso et la famille (2019) и многе друге. Референце Спољашње везе Веб-сајт музеја Сурсок Информације са Lebanon.com Информације са Onefineart.com
Horsh Beirut

Horsh Beirut (arabisch حرش بيروت, DMG Ḥurš Bairūt; auch Horsh el Snaubar حرش الصنوبر Ḥurš aṣ-ṣanawbar, wörtlich übersetzt „kleiner Pinien-Urwald“), französisch Bois de Pins, ist eine öffentliche Parkanlage im Beiruter Bezirk Mazraa. Mit einer Größe von 300.000 m² ist er die größte öffentliche Grünanlage der Stadt. Geschichte Der Park wurde auf dem Gebiet eines ehemaligen Pinienwaldes errichtet, der ursprünglich (1696) 1.250.000 m² umfasste. 1967 waren von dem Wald noch 800.000 m² erhalten. Im Libanonkrieg 1982 bombardierte Israel das Gelände, das zeitweise als Flüchtlingslager für Palästinenser genutzt wurde. Ab 1990, nach dem Ende des Libanesischen Bürgerkriegs, wurde die Parkanlage wieder hergestellt, blieb aber für die Öffentlichkeit gesperrt. Erst seit 2015 ist sie wieder zugänglich. Das erste Jahr über nur samstags mit Genehmigung, mittlerweile durchgehend und für jeden offen. Einzelnachweise
Horsh Beirut

Horsh Beirut (Arabic: حرش بيروت) is an urban park in the heart of the capital of Lebanon, Beirut. The urban park is also known as Horsh El Snaubar (Arabic: حرش الصنوبر or French: Bois de Pins). The park covers about 0.3 square kilometres (0.12 sq mi) of green space within municipal Beirut. History In the 13th century, William of Tyre (or Latin: Willelmus Tyrensis), the medieval prelate, chronicler and the archbishop of Tyre, named the forest of Beirut, as "La Pinée" or "Sapinoie". The park, Horsh, has suffered throughout history from frequent abuse of its timber especially by the armies of the Crusaders, Mamluks, Ottomans, and the Allies of World War II to build ships and weapons. Large parts of the pine forest were segmented-out to become an Ottoman Casino in 1917 (which became the Pine Residence later during the French Mandate of Lebanon), a horse racecourse in 1921, Al-Shohadaa Cemetery in 1958, and Rawdat al-Shaheedein Cemetery in the 1970s. Moreover, the development of new roads during the 1950s state planning produced some leftovers of the remaining woodland that became subject to conflict and appropriation. Horsh was bombed to burn by Israeli jet fighters during the 1982 Israeli invasion of Lebanon. Much of it was also turned into a Palestinian refugee camp. From a pine forest over 1,250,000 m2 in 1696 it decreased to a park over 800,000 m2 in 1967 (≈ 5% of Municipal Beirut), Today, Horsh Beirut is a 0.3-square-kilometre (0.12 sq mi) triangular park at the southern border of the city limited by Omar Beyhum Street, 22 November Avenue, Abdelnasser Avenue and National Museum of Beirut (Musée national de Beyrouth). The park, or Horsh Beirut, has been reconstructed after the end of the Lebanese Civil War and it has been closed for the general public for about 25 years. Lebanese citizens had to apply for a permission and only have chances to get one if they are older than 35 years. At the same time there have been reports of Western foreigners getting permission while applications by Lebanese were rejected. Beirut residents have repeatedly protested against the denial of access to the park including the unequal access policies for Western and non-Western park visitors. However, it ended up being reopened to the public by the governor of Beirut, Ziad Chebib, on September 3, 2015. Image gallery References Al-Wali, T. (1993). Beirut fi'Tarikh wal'Hadara wal'Omran (Beirut: History, Culture, and Urbanism). Beirut: Dar al-Elem lil'Malayeen. External links Aerial photograph
Horch Beyrouth

Horch Beyrouth är en skog i Libanon. Den ligger i guvernementet Beyrouth, i den centrala delen av landet. Runt Horch Beyrouth är det i huvudsak tätbebyggt. Runt Horch Beyrouth är det mycket tätbefolkat, med 2 028 invånare per kvadratkilometer. Källor
Museu Nacional de Beirut

El Museu Nacional de Beirut (àrab: متحف بيروت الوطني, Matḥaf Bayrūt al-Waṭanī) és un museu d'arqueologia del Líban. Història del museu, Va ser inaugurat en 1942. Durant la guerra civil libanesa l'edifici del museu va sofrir danys considerables, però s'ha pogut rescatar la major part de les col·leccions. Arquitectura del museu L'edifici de tres pisos està dissenyat pels arquitectes Antoine Nahas i Pierre Leprince Ringuet en estil neoegipci i construït en pedra calcària ocre. L'espai d'exhibició totalitza 6.000 m 2 {\displaystyle \mathrm {m^{2}} } . Les peces més importants de la col·lecció La col·lecció inclou peces trobades al territori libanès des de la Prehistòria fins a l'Imperi Otomà. Prehistòria La col·lecció té artefactes prehistòrics de les primeres societats de caçadors-recol·lectors que van des del Paleolític inferior al Neolític, incloent puntes de llança, sílex, hams i ceràmica. Edat de Bronze A l'Edat de Bronze (3200-1200 AEC) neixen els primers llogarets fortificats del Líban, es desenvolupen les activitats marítimes i la invenció del primer alfabet del món a Biblos. Aquesta col·lecció inclou l'obra mestra del museu, el sarcòfag de Ahiram, que conté el text més antic escrit en l'alfabet fenici. Detalls de la col·lecció: Sarcòfag del rei Ahiram: pedra calcària, necròpolis reial de Biblos, segle x aC. Estàtues votives: bronze daurat, temple dels obeliscos - Biblos, segles 19-18 AEC. Ganivet decorat: or i ivori, temple dels obeliscos - Biblos, segle XIX-18 AEC. Estatueta de Reshep: bronze daurat, temple dels obeliscos - Biblos, segle XIX-18 AEC. Caixa cosmètica en forma d'ànec: ivori, Sidó, segle xiv aC. Edat de Ferro A l'Edat de Ferro (1200 - 333 AEC) la civilització fenícia va culminar en la seva expansió marítima. Després d'una era d'autonomia, les ciutats estat fenicis cauen successivament sota el domini d'Assíria, Babilònia i imperi persa. Les principals característiques de les col·leccions inclouen: La col·lecció Ford de sarcòfags antropoides: marbre, segle iv aC Estàtues votives del Temple d'Eshmun: marbre, Bustan esh Sheikh, segle iv aC Període hel·lenístic L'Hel·lenització de Fenícia sota Alexandre el Gran, la dinastia ptolemaica i l'Imperi Selèucida inclou un fons semítico local. Detalls de la col·lecció: Santuari de la tribuna d'Eshmun: marbre, Bustan és Sheij (prop de Sidón), ca. 350 AEC. Estàtua d'Afrodita: marbre, Beirut Figures de déus grecs: terracota, Kharayeb Període romà La col·lecció de la secció romana (64 AEC - 395 EC) inclou: Sarcòfag d'Aquil·les: marbre, Tir, segle II EC Sarcòfag de Cupido borratxo: marbre, Tir, segle II EC Mosaic del segrest d'Europa: Biblos, segle iii Estàtua d'Higiea: marbre, Biblos EC Cal·líope i el mosaic dels Set savis de Grècia: Baalbeck, segle iii Bust de Dionís: marbre, Tir, segle iii Període romà d'Orient Els objectes del període romà d'Orient (395 - 636 EC) inclouen: El mosaic "Enveja": Beirut. Col·lecció de monedes i joies. Referències Enllaços externs The National Museum of Beirut Arxivat 2018-01-06 a Wayback Machine.
Museu Nacional de Beirute

O Museu Nacional de Beirute (em árabe: متحف بيروت الوطنيّ, Matḥaf Bayrūt al-waṭanī) é o principal museu de arqueologia no Líbano. O acervo começou a ser coletado após a Primeira Guerra Mundial, e o museu foi inaugurado oficialmente em 1942. O acervo é composto por coleções que totalizam cerca de 100.000 objetos, a maioria dos quais são antiguidades e achados medievais. Cerca de 1.300 artefatos estão expostos, variando desde os tempos pré-históricos até o período medieval mameluco. Arquitetura O museu foi projetado pelos arquitetos Antoine Nahas e Pierre Leprince Ringuet, a sua arquitetura tem inspiração francesa e influência egípcia. O prédio foi construído com três pavimentos, e o seu exterior é acabado com calcário na cor ocre. O bloco central é coberto por um telhado de vidro, acima do mezanino, proporcionando iluminação natural ao ambiente. O espaço de exposição totaliza 6.000 metros quadrados, os anexos ao museu e escritórios administrativos adjacentes a construção principal ocupam cerca de 1.000 metros quadrados. Guerra civil Durante a Guerra Civil Libanesa de 1975 o museu ficou entre as duas frentes beligerantes e sofreu danos significativos. O prédio foi bombardeado, saqueado, inundado e transformado em um quartel para os combatentes. Após o cessar fogo em 1991, passou por uma grande reforma e foi parcialmente inaugurado em 25 de novembro de 1997 pelo então presidente Elias Hrawi. O governo libanês promoveu uma campanha maciça para recuperar as antiguidades que foram roubadas ou negociadas durante a guerra civil. Muitos artefatos foram recuperados de lojas de antiguidades e casas particulares uma vez que a lei libanesa determina que qualquer item com mais de 300 anos pertence ao estado. Em 8 de outubro de 1999, o museu reabriu suas portas ao público durante o governo do presidente Emile Lahoud e voltou a sua antiga posição de detaque, especialmente como um dos principais museus com objetos fenícios antigos. Coleções O Museu Nacional de Beirute exibe cerca de 1300 artefatos de sua coleção de aproximadamente 100.000 objetos. As exposições obedecem a uma ordem cronológica começando na pré-história e chegando até o período otomana. O roteiro tem início no andar térreo, onde 83 objetos grandes são exibidos, incluindo sarcófagos, estátuas, mosaicos e relevos. O piso superior exibe 1243 artefatos de tamanho pequeno e médio, organizados por ordem cronológica e por tema em vitrines iluminadas e lentes que enfatizam o aspecto estético dos artefatos. As coleções estão divididas por período, incluindo artefatos e peças da Pré-história, Idade do Bronze, Idade do Ferro, Período helenístico, Período romano, Período bizantino e Período mameluco e Conquistas árabes. Localização O museu está localizado no distrito de Mazra'a, no cruzamento entre as avenidas Abdallah al-Yafi e a estrada de Damasco. Fica muito próximo ao hipódromo de Beirute. Galeria Referências Ligações externas «The National Museum of Beirut.» (em inglês) 360 «Panorama of the National Museum of Beirut.» (em inglês) «The Lebanese British Friends of the National Museum.» (em inglês) «The National Museum], Discover Lebanon.» (em inglês)
Nationalmuseet i Beirut

Nationalmuseet i Beirut (arabiska: متحف بيروت الوطنيّ, Matḥaf Bayrūt al-waṭanī, franska: Musée national de Beyrouth är ett museum för arkeologi i Beirut i Libanon. Museibyggnaden stod färdig 1937 och museet öppnades officiellt 1942. Samlingen av föremål i museet började byggas upp efter första världskriget och museets samling består idag av cirka 100 000 föremål. Cirka 1 300 föremål finns utställda för allmänhet, omfattande föremål från förhistorisk tid till mameluckernas och Osmanska rikets tid. Museet är särskilt känt för sin samling av feniciska föremål. Under inbördeskriget i Libanon, som utbröt 1975, skadades museibyggnaden och delar av dess samling, men huvuddelen av samlingen kunde räddas och efter renoveringar av museibyggnaden kunde museet återöppnas 1999. Museibyggnaden ritades av arkitekterna Antoine Nahas och Pierre Leprince-Ringuet. Invigningen hölls av presidenten Alfred Naqqache. Arkeologen Maurice Chehab (1904–1994) var kurator för museet 1942 till 1982. Exempel från museets samling Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, tidigare version. Noter
Національний музей Бейрута

Національний музей Бейрута (араб. متحف بيروت الوطنيّ) — головний історичний та археологічний музей Лівану. Колекція музею почала формуватися до Другої світової війни, проте офіційно музей відкрився 1942 року. За інвентарем, музей має більше 100 000 експонатів, більшість яких було виявлено під час розкопок Дирекції античності. В експозиції можна побачити близько 1300 об'єктів, представлених в хронологічному порядку, починаючи з доісторичних часів й до мамлюкського періоду. Під час громадянської війни в Лівані (тривала з 1975 року) музей опинився на лінії фронту, яка розділяла ворогуючі сторони. Будівля в египетському стилі та колекції музею зазнали значних збитків. Після декларації про припинення вогню в 1991 року підвали затоплені водою, колони пробиті шрапнеллю, стіни вкриті графіті, які залишили військовики, що використовували музей як військовий бункер. Проте частину об'єктів вдалося порятувати завдяки вчасній евакуації. Після реставраційних робіт, що тривали кілька років, в 1999 рону знову відкрилися два поверхи музею, де було виставлено понад 1300 артефактів з колекції, яка колись включала близько 100 тис. предметів. Втім відновлювальні роботи тривали. Фрески, що були пошкоджені через вологість, недбале ставлення і громадянську війну, були відреставровані в 2010—2011 роках завдяки допомозі Міністерства закордонних справ Італії та Італійського бюро співробітництва в Бейруті. Ці установи також фінансували відновлення всього підземного крила на суму, що перевищує 1 млн євро. Під керівництвом реставратора і архітектора Джорджо Капріотті і музеографа Антоніо Джаммарусті, що спроектував великі простори, де виставлені роботи, вдалося відновити Національний музей Бейрута. 2016 року після тривалих реставраційних робіт Національний музей Бейрута знову став визначним центром історії й археології Лівану. Особливо цінною вважається колекція артефактів фінікійського часу. Найцікавішими експонатами є 31 антропоїдний саркофаг з області Саїда (датуються V ст. до н. е.), саркофагом фінікійського царя Ахірама, гробниця II ст. н.е, 3 мумії XIII ст., Галерея Посилання Офіційний сайт 360 Panorama of the National Museum of Beirut Beirut National Museum video from Annahar The Lebanese British Friends of the National Museum lebanonheritage Lebanon's Archaeological Heritage Interview with Suzy Hakimian by Hana Alireza Kobeissi Antoine Nahas Biography
Ain al-Hilweh

Ain al-Hilweh (arabisch عين الحلوة, DMG ʿAin al-Ḥulwa ‚süße natürliche Quelle‘), auch Ayn al-Hilweh und Ein al-Hilweh genannt, ist das größte palästinensische Flüchtlingslager im Libanon. Ursprünglich lebten dort mehr als 70 000 palästinensische Flüchtlinge, doch durch den Zustrom von Flüchtlingen aus Syrien seit 2011 ist die Zahl auf fast 120 000 angestiegen. Das Lager befindet sich westlich des Dorfes Miye ou Miye und des Flüchtlingslagers Mieh Mieh, südöstlich der Hafenstadt Sidon und nördlich von Darb Es Sim. Ain al-Hilweh wurde 1948 vom Internationalen Komitee vom Roten Kreuz in der Nähe der Stadt Sidon eingerichtet, um Flüchtlinge aus Amqa, Saffuriya, Sha'ab, Taitaba, Manshieh, al-Simireh, al-Nahr, Safsaf, Hittin, al-Ras al-Ahmar, al-Tira und Tarshiha im Norden Palästinas aufzunehmen. Ain al-Hilweh befindet sich auf Grundstücken, die Landbesitzern aus Miye ou Miye, Darb Es Sim und Sidon gehören. 2023 kam es zu Zusammenstößen. Da die libanesischen Streitkräfte das Lager nicht betreten dürfen, wurde Ain al-Hilweh von den libanesischen Medien als „rechtsfreie Zone“ bezeichnet. Es wird vermutet, dass viele von der libanesischen Regierung gesuchte Personen aufgrund der fehlenden libanesischen Autorität in dem Lager Zuflucht gefunden haben. Einzelnachweise
Muchajjam Ajn al-Hulwa

Muchajjam Ajn al-Hulwa (arab. ‏مخيم عين الحلوة‎) – największy obóz uchodźców palestyńskich w Libanie, położony na południowy wschód od Sydonu. Został założony w 1948 roku przez UNRWA w celu zabezpieczenia uchodźców, którzy przybyli do Libanu po I wojnie izraelsko-arabskiej. W 2023 roku znajdowało się w nim 64 143 osób. Przypisy
Baza lotnicza Rijak

Baza lotnicza Rijak – wojskowa baza lotnicza Libańskich Sił Powietrznych położona w dolinie Bekaa. Powstała w 1914 jako baza lotnicza wojsk niemieckich, od 1 sierpnia 1945 używana przez armię libańską. Miejsce powstania Libańskich Sił Powietrznych. Bibliografia Informacje na stronie Great Circle Mapper Informacje na stronie FallingRain
Base aérea de Rayak

A Base aérea de Rayak (ICAO: OLRA) é a principal base aérea no Líbano, situado nas imediações da cidade de Rayak. Foi nesta base aérea que a Força Aérea do Líbano foi fundada, no dia 1 de Junho de 1949. Localizada aproximadamente no meio do Líbano, simboliza o poder da força aérea e o que ela tem de melhor, é a casa da maior parte das aeronaves do ramo aéreo libanês, e também serve como cemitério de aviões. Este local foi usado ao longo de todo o século XX por vários países, incluindo a Alemanha (que o construiu e fundou), o Império Otomano, o Reino Unido e a França. Referências