Баалат-Гебал

Баалат-Гебал (фінік. 𐤁𐤏𐤋𐤕 𐤂𐤁𐤋, BʿLT GBL; також романізовано як Ba'alat Gebal або Baalat Gubal; буквально «Володарка Бібла»), також відома як Bēltu ša Gubla (аккадською: dNIN ša uru Gub-la) та Baaltis — богиня-покровителька міста Бібла. Хоча в минулому її ім'я часто вважалося лише епітетом, зараз дослідники припускають, що це власне ім'я, покликане підкреслити її тісний зв'язок з відповідним містом. Стародавні єгиптяни ототожнювали її з Хатхор, а пізніше, можливо, з Ісідою, а стародавні греки — з Афродітою. Філон Біблський натомість називає її «Діоною», хоча причини цього вибору залишаються невідомими. Вона була головною богинею в місцевому пантеоні Бібла, і храм, присвячений їй, який існував з ІІІ тисячоліття до нашої ери до римського періоду, знаходився в центрі цього міста. Її шанували царі Бібла, про що можна знайти багато згадок у листах, надісланих Рібадді ІІ в рамках Амарнського архіву. Існують також свідчення того, що їй поклонялися єгиптяни як у Біблі, так і в Єгипті. Вона згадується в низці літературних текстів, включаючи так званий Лист Горі, твори Філона Біблського та «Сирійську богиню» Лукіана. Ім'я та ідентичність Фінікійський теонім Баалат-Гебал (b'lt gbl) можна перекласти як «Володарка Бібла». Прямий аккадський переклад,d NIN ša uru Gub-la, що читається як Bēltu ša Gubla, зустрічається в амарнаських листах. Також засвідчено скорочені варіанти dNIN-nu (bēletnu, «наша володарка») та dNIN. Назва мала підкреслити її зв'язок з містом. Було висунуто припущення, що також існувало чоловіче божество з подібним ім'ям, «Володар Бібла», яке можна ототожнити з фігурою AN.DA.MU з амарнаських листів, але це припущення не є загальноприйнятим. Надав На'аман натомість пропонує тлумачити AN.DA.MU як «почесний титул» самої Баалат-Гебал, «живої богині». У минулому дослідники часто намагалися довести, що «Баалат-Гебал» слід розуміти як епітет, а не як власне ім'я. Її по-різному ідентифікували як місцеву форму імені Ашера, стверджували, що вона була відповідною богинею-покровителькою портового міста, оскільки до неї зверталися як до «володарки моря» в Угариті, Анат (як припустив Едвард Ліпінський) і особливо часто Астарта. Френк Мур Кросс стверджував, що Баалат-Гебал могло бути ідентичним імені Кудшу, яке він ідентифікує як альтернативне ім'я Ашери (Елат), яке, на його думку, використовувалося в Угариті та Єгипті. Однак Крістіан Зіві-Коче описує Кудшу як єгипетський винахід, що не має попередників на Стародавньому Близькому Сході. Ісак Корнелій також вважає її окремим божеством та відкидає зв'язок між Баалат-Гебал та Ашерою, зазначаючи, що зв'язок з Астартою є більш правдоподібним. Докази передбачуваної ідентифікації Баалат-Гебал з Астартою обмежуються трьома пізніми, непідтвердженими написами; в одному, двомовному, Астарта згадується грецькою мовою, а Баалат-Гебал — фінікійською, що, здається, вказує на те, що перша слугувала interpretatio graeca другої, тоді як у двох інших Астарта називається богинею Бібла, хоча й з титулом rbt gbl, а не b'lt gbl. Прямі докази протилежного походять з «Фінікійської історії» Філона Біблського, де Астарта та Баалтіс (Баалат-Гебал) — дві окремі богині, зображені як сестри, і лише остання пов'язана з Біблом. Як нещодавно стверджувала Анна Еліза Зернеке (2013), не виключено, що мешканці Бібла вважали «Баалат-Гебал» власним ім'ям, без іншого «справжнього імені», що позначає місцеву богиню. Вона зазначає, що у фінікійських написах її ім'я залишається нерозділеним, тоді як роздільник є між двома елементами титулу mlk.gbl («цар Бібла»), що, на її думку, вказує на те, що перший розумівся як власне ім'я, а не як титул, подібний до другого. Підхід Зернеке також був прийнятий Майклом Дж. Шталем у його дослідженні богині (2021). Зазначалося, що більшість явних доказів ідентифікації Баалат-Гебал та інших божеств обмежуються єгипетськими та грецькими джерелами, що робить можливим припущення, що такі тексти є прикладом interpretatio graeca та аналогічних явищ. Френсіс Піннок припустила, що нечіткість її імені могла призвести до того, що іноземні правителі з Єгипту, а можливо, також з Ебли та інших місць, змогли ідентифікувати її як аспект власних божеств. Завдяки контактам між Біблом та Єгиптом, Баалат-Гебал почали ототожнювати з Хатхор. Єгиптяни називали останню богиню «Володаркою Бібла» (nbt kpn), що відображає ім'я Баалат-Гебал. Її також могли називати «Володаркою Дендери, яка мешкає в Біблі». Найдавніше свідчення зв'язку між двома богинями зустрічається в Текстах саркофагів. У відповідному уривку до Хатхор звертаються як до «Володарки Бібла», водночас її закликають як захисницю пасажирів сонячного барка. Цей зв'язок знаходить паралелі у випадках, коли ту саму єгипетську богиню пов'язують з різними іншими віддаленими районами, включаючи Синай, Пунт, Ваді-ель-Гуді та Гебель-ель-Аср. Можливо, це явище мало ідеологічний вимір, оскільки інтерпретація іноземної богині як Хатхор дозволила представити платежі, здійснені місцевим храмам у таких районах, як Бібл і Пунт, можливо, зроблені для придбання місцевих товарів, як прояв благочестя до єгипетського божества. У тексті часів правління Тутмоса III офіційний Мінмос перераховує храм «Хатхор, Володарки Бібла» серед тих, що належать єгипетським божествам, і можливо, що цей зв'язок був підкріплений участю єгиптян у місцевих будівельних проєктах. Після Нового царства жодних згадок про зв'язок між Баалат-Гебал і Хатхор не існує, як через менш часті контакти з Біблом, так і через те, що остання у єгипетській релігії була частково замінена Ісідою. Ці дві єгипетські богині також частково ототожнювалися одна з одною, і є докази того, що Баалат-Гебал також могла бути ототожнена з Ісідою, зокрема напис на статуї Осоркона II, знайденій у Біблі, де згадується Ісіда, а також посилання на зв'язок між Ісідою та містом Бібл у творі Плутарха «Про Ісіду та Осіріду». Марван Кілані зазначає, що мешканці Бібла, можливо, намагалися пристосуватися до змін, що відбувалися в релігії Єгипту, ототожнюючи свою богиню з Ісідою. Зображення Баалат-Гебал періоду Ахеменідів демонструють схожість із зображеннями «Хатхор-Ісіди» з Єгипту, що може свідчити про те, що вона була конкретно ототожнена з синкретичною формою цих двох богинь. Її зображували з єгипетським скіпетром у руці та рогатою короною, прикрашеною сонячним диском. Грецькі автори, очевидно, вважали Баалат-Гебал аналогічною Афродіті. Філон Біблський натомість ототожнює її з Діоною. За словами Алана І. Баумгартена, через брак доказів неможливо визначити, які фактори керували цим вибором. Френк Мур Кросс припустив, що ідентифікація Баалат-Гебал як Діони відображає паралель між іменами Зевс та Діона, а також Ел та Елат. Це було розкритиковано Баумгартеном, який зазначає, що ім'я Елат ніколи не використовувалося для позначення Баалат-Гебал, і що навіть якби теорію Кросса було скориговано для застосування до імен Баалат та Баал, це все одно було б неможливо довести. Поклоніння Баалат-Гебал була головним божеством у місцевому пантеоні Бібла, розташованого на узбережжі Середземного моря в сучасному Лівані. Її описують як «найбільш повторювану персонажку в історії міста». Вона була пов'язана з торгівлею. Храм, присвячений їй, розташовувався в центрі поселення. Він використовувався без перерви з ІІІ тисячоліття до нашої ери аж до римського періоду. Це було найбільше святилище в Біблі. Оскільки малоймовірно, що Баалат-Гебал мала більше одного храму в місті, «Храм-обеліск», також виявлений під час розкопок, міг бути присвячений чоловічій фігурі, пов'язаній з нею. У храмі Баалат-Гебал було виявлено кілька фігурок з листового металу як частину храмового пожертвування. Більшість із них є зображеннями чоловіків, або в конічних капелюхах, або без них, тоді як одне з них може бути зображенням Анубіса, який тримає вас (скіпетр). Загальноприйнято вважати, що вони були виготовлені місцево, хоча також було запропоновано, що вони були імпортовані з Єгипту приблизно між 2050 і 1800 роками до н. е. через стилістичні паралелі з подібними предметами з гробниці Ментухотепа II, розташованої в Дейр ель-Бахрі. Баалат-Гебал шанували царі Бібла, можливо, ще на початку бронзової доби, хоча в джерелах того періоду не згадується жодного окремого правителя. Рібадді ІІ, який правив у період, задокументований в Амарнському архіві, закінчував більшість послань, які він надсилав фараону, побажанням, щоб Баалат-Гебал його захистила. Подібні формули зустрічаються в його листах до інших єгипетських урядовців. Загалом було виявлено двадцять сім випадків її згадування. Ця звичка не знаходить паралелей в решті листування, що належить до цього текстового корпусу. Хоча побажання благополуччя одержувача були поширеними, жоден інший місцевий правитель не закликав своє місцеве божество, щоб благословити фараона. Крім того, в одному випадку Рібадді представив Баалат-Гебал як одне з божеств, яким фараон завдячував своєю посадою, що аналогічно не підтверджено для правителів левантійських держав. Невідомо, чи використовував він подібні формули в листах, адресованих людям з-за меж Єгипту, оскільки таких текстів не збереглося. У більшості випадків він згадує лише Баалат-Гебал, хоча в кількох випадках вона поєднується з єгипетським богом Амоном, який у всіх цих випадках постає перед нею. Невідомо, як були отримані листи, хоча Марван Кілані припускає, що часті згадки про Баалат-Гебал, ймовірно, не були б сприйняті позитивно сучасником Ріб-Адді, Ехнатоном, через його релігійну політику. Прямих посилань на ставлення цього фараона до богині невідомо, але під час його правління Бібл не визнавався в єгипетських джерелах як релігійний центр особливого значення і не грав жодної ролі в тому, що Кілані вважає «атоністською ідеологією». В одному листі Рібадді згадує якусь Уммахну, «служницю» Баалат-Гебал, яку вважають її жрицею. Очевидно, вона намагалася відігравати певну роль у зовнішніх відносинах міста, що не знаходить аналогів у випадках будь-якого іншого релігійного діяча, згаданого в листах Амарни. Цар погодився з цією ситуацією, намагаючись виступати посередником між нібито жрицею та фараоном, з яким вона хотіла зв'язатися. Марван Кілані зазначає, що, на відміну від джерел з Єгипту та Месопотамії, згадки про жіноче духовенство рідко зустрічаються в текстах із західносемітських мовних регіонів бронзової доби, і припускає, що той факт, що божеством-покровителем Бібла була богиня, а не бог, може бути причиною відносної популярності Уммахну. Кілька царів Бібла І тисячоліття до нашої ери, включаючи Абівала, Елібаала та Шипітбаала, вважали себе захищеними Баалат-Гебал. Елібаал присвятив їй стелу, про що свідчить збережений напис на цьому предметі, в якому він звертається до неї як до «своєї коханки». Шипітбаал у власному написі просив її про довге правління. Інший цар Бібла Єхавмілк, який правив у V столітті до нашої ери, також сподівався, що Баалат-Гебал подарує йому довге життя та правління. Єгипетський прийом Існують докази того, що єгиптяни були залучені до культу Баалат-Гебал у Біблі. Єгипет і Бібл мали довгу історію взаємодії, що сягає ІІІ тисячоліття до нашої ери. Це визнавали місцеві правителі, такі як Рібадді, який у листі, надісланому фараону, написав: «Бібл не схожий на інші міста. Бібл був вірним містом мого пана царя з незапам'ятних часів». Вважається, що храм Баалат-Гебал відіграв певну роль у політичній взаємодії між ними. Під час розкопок храму Баалат-Гебал було виявлено рельєф часів Стародавнього Царства з єгипетським написом, що стосується монарха, ім'я якого не збереглося як «кохана Хатор, Володарка Бібла». Присвята тому ж божеству також була знайдена в так званому Храмі Обелісків, де її, ймовірно, повторно використовували в середній бронзовій добі. Напис на кам'яній таблиці з першого з двох храмів згадує про пожертву на її ім'я, зроблену за часів правління Пепі I Шостої династії. Пізніші тексти, датовані правлінням Тутмоса III, натякають на участь єгиптян в утриманні її храму. Сам фараон згадує її на стелі з храму Амона в Джебель-Баркалі в Нубії, яка вшановує будівництво кораблів для військової кампанії на півночі з дерева з «околиць Володарки Бібла». Згадка про неї також може бути присутня в пошкодженому тексті, знайденому у фіванській гробниці одного з його чиновників, Сеннефері, який описує експедицію до Бібла. Андрес Дієго Еспінель зазначає, що єгипетські акти відданості Баалат-Гебал могли бути одним із засобів забезпечення сприятливих політичних та економічних відносин з місцевими правителями, оскільки Бібл був важливим центром торгівлі та джерелом деревини, олії, вина та лазуриту, що імпортувалися до Єгипту. Вважається, що Баалат-Гебал певним чином поклонялися і в Єгипті. Переклад її імені, nbt-kbn, засвідчено як особисте ім'я, причому однією з його носієк була няня однієї з дочок Яхмоса I. Найдавніші приклади були виявлені в текстах Середнього царства. Невідомо, чи походять родини будь-якої з жінок, яких називали nkt-kbn, з Бібла, чи на вибір цього імені вплинуло єгипетське поклоніння Баалат-Гебал. Різні свідоцтва Згадка про Баалат-Гебал була знайдена в сатиричному єгипетському тексті, відомому як «Лист Горі», можливо, спочатку складеному за часів правління Рамсеса II, в якому однойменна постать обговорює свій культовий центр: «Я розповім вам про інше таємниче місто. Бібл — його ім'я; яке воно? А яка вона, їхня богиня?» За словами Марвана Кілані, невідомо, чи є опис Бібла як «таємничого» (або ж: «прихованого») натяком на невідому містичну чи релігійну подію, чи саркастичною фігурою мови, що має на меті підкреслити, що пересічний писар повинен бути знайомий з містом. Баалат-Гебал також двічі згадується у збірці єгипетських заклинань, більшість з яких спрямовані проти змій, часів правління Рамсеса XI (BM EA 9997 + 1030). У шостому зі збережених текстів, де описується, як Ісіда зцілює свого сина Гора, якого зображено дитиною і вкусила змія, її закликають зцілити отруту разом з іншими богинями, такими як Нефтида та Серкет. Виходячи з відновленого пошкодженого уривку, вона, найімовірніше, у цьому контексті ототожнюється з Хатхор. З невідомих причин Баалат-Гебал повністю відсутня в «Історії Венамун», хоча там описується подорож до Бібла. Неявне посилання на неї може бути присутнім лише в описі жертвопринесення місцевим божествам. У «Фінікійській історії Філона Біблського», яку він представляє як грецький переклад творів фінікійського автора Санхуніатона, але яку сучасні дослідники вважають поєднанням фінікійських та греко-римських елементів, Баалат-Гебал згадується як Діона. Уран посилає її та двох її сестер, Астарту та Рею, щоб обдурити та перемогти їхнього брата Кроноса, але останній натомість одружується з ними, і вони згодом народжують йому дітей. Уран, найімовірніше, символізує фінікійське божество, що представляє небо. Рея не ототожнюється прямо з жодним фінікійським божеством і може бути грецькою богинею. У інших частинах фінікійської історії Кронос також згадується як Ель, але немає інших доказів стосунків між Баалат-Гебал та Елом, а поєднання Діони та Кроноса також незвичайне з грецької точки зору, оскільки богиня, яка носить це ім'я, зазвичай асоціювалася з Зевсом. Кількість та імена дітей Діони не збереглися. Пізніше, коли Кронос призначає міста різним божествам, вона отримує Бібл як свою власність. Храм Баалат-Гебал згадується в творі De Dea Syria Лукіана. Її називають «біблською Афродітою» (грец. Ἀφροδίτης Βυβλίης). Лукіан стверджує, що в римські часи в її храмі відбувалися обряди, присвячені Адонісу, що може бути відлунням поклоніння можливому невстановленому чоловічому божеству, пов'язаному з нею, яке, за словами Марвана Кілані, було пов'язане з Храмом Обеліска в попередні періоди. Примітки Бібліографія Посилання Римська статуя Баалат-Гебал — Шовковий шлях, Сіетл, Вашингтонський університет Статуетка богині Бібла у Британському музеї