NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Castello di Biblo

Il castello di Biblo, (arabo: قلعة جبيل), in Libano, fu costruito dai crociati nel XII secolo, utilizzando pietra calcarea locale ed i resti di edifici romani. La struttura quando fu terminata, era circondata da un fossato. Saladino conquistò la città ed il castello nel 1188 e smantellò le mura nel 1190. In seguito i crociati riconquistarono Biblo e ricostruirono le difese del castello nel 1197. In epoca crociata era conosciuto come il Castello di Gibelet ('dʒɪbəlɪt, ˈdʒɪblɪt), scritto anche Frattaglie, che apparteneva alla famiglia dei Cheaib della Repubblica Genovese, Signori della città. È adiacente al sito archeologico fenicio che contiene le rovine del Tempio di Baalat Gebal e del Tempio degli Obelischi. In origine, il castello era costituito da un mastio rettangolare di 17,6 × 21,3 metri. Il mastio aveva due piani. Il primo piano, che fungeva anche da spazio abitativo, era raggiungibile solo tramite una scala. I pavimenti erano a volta, il che dava al mastio ulteriore stabilità. Inoltre, c'era la massiccia muratura. Un muro rettangolare circondava la torre. Ad ogni angolo furono costruite anche torri difensive rettangolari o furono migliorate quelle già erette. Storia All'indomani della prima crociata, la città di Gibelet fu conquistata il 28 aprile 1103 da Raimondo di Tolosa con l'aiuto di una flotta genovese guidata da Guglielmo I Embriaco. I crociati costruirono quindi il castello nel XII secolo in pietra calcarea locale e resti di strutture romane. La struttura finita era circondata da un fossato. Il castello e i terreni circostanti furono prima ceduti proporzionalmente, poi completamente nel 1109 ai genovesi, che nominarono il figlio di Guglielmo, Ugo I Embriaco, amministratore e primo signore di Gibelet. Lui e i suoi discendenti trasformarono nel tempo il loro ruolo in un feudo ereditario. La famiglia genovese degli Embriaco possedette il feudo fino al 1302, con l'eccezione di alcuni anni in cui il Saladino occupò la città. Durante le Crociate, fu anche sede della diocesi latina di Gibelet, fondata nel 1138. Il castello fu costruito dai crociati nel XII secolo in pietra calcarea locale e resti di strutture romane. La struttura finita era circondata da un fossato. Appartenne alla famiglia genovese degli Embriaco, i cui membri furono i signori di Gibelet dal 1100 alla fine del XIII secolo. Saladino conquistò la città e il castello nel 1188 e smantellò parzialmente le mura nel 1190. Più tardi, i crociati riconquistarono Biblo e ricostruirono le fortificazioni del castello nel 1197. Nel 1369, il castello dovette respingere un attacco da parte delle navi cipriote provenienti da Famagosta. Nelle vicinanze sorgono alcuni templi egizi, la necropoli reale fenicia e l'anfiteatro romano. Note Bibliografia Jean-Pierre Thiollet, Je m'appelle Byblos, H & D, 2005. ISBN 2 914 266 04 9 Voci correlate Signoria di Gibelletto Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su castello di Biblo Collegamenti esterni (EN) Byblos at MiddleEast.com, su middleeast.com. (EN) Crusader Sites in the Middle East, su users.stlcc.edu. URL consultato il 4 gennaio 2009 (archiviato dall'url originale il 25 dicembre 2016).
Zamek Byblos

Zamek Byblos – odbudowany zamek krzyżowców z XII wieku w Byblos w Libanie. W okresie krucjat znany jako zamek Gibelet lub Giblet. Przylega do stanowiska archeologicznego, które obejmuje fenickie ruiny świątyni Baalat Gubal i Świątyni Obelisków. Zamek zajmuje obszar 2 178 m² (49,5 na 44 metrów) ograniczony fosą. Znajduje się w nim muzeum z ekspozycją poświęconą historii miasta ilustrowaną obiektami pochodzącymi z wykopalisk archeologicznych. Historia Zamek został zbudowany w XII wieku przez krzyżowców z wykorzystaniem olbrzymich bloków pozyskanych z ruin starożytnych budowli rzymskich. W 1187 roku wraz z miastem został zdobyty przez Saladyna, na którego rozkaz rozebrano częściowo mury zamkowe. Pod koniec XII wieku krzyżowcy odzyskali miasto i odbudowali umocnienia. Ostatecznie zostało ono zajęte w 1266 roku przez sułtana mameluków Bajbarsa. Przypisy
Крепость Библа

Крепость Библа — крепость в Ливане, построенная в XII веке и сохранившаяся до нашего времени. История Крепость была построена крестоносцами сразу после Первого крестового похода на территории графства Триполи. Крепость несколько раз переходила из рук в руки, пока в конце концов не оказалась в руках египетских мамлюков. Расположение и окрестности Крепость находится недалеко от Средиземного моря. Вблизи крепости — античные руины. Музей На территории крепости действуют музей и смотровые площадки. См. также Библ Литература Thiollet Jean-Pierre. Je m’appelle Byblos. — P., 2005. Ссылки Павел Густерин. Крепость Джубейля
Библос (замак)

Библос је крсташки замак у Библосу, Либан, у то време познат и као Замак Гибелет. Историја Први археолошки налази са подручја Библоса потичу из 5. миленијума пре нове ере. У 3. миленијуму пре наше ере Библос се развио у важну луку и око добио градске зидине. Средином бронзаног доба постао је најважнија лука Леванта, посебно за трговину кедровином са Египтом. О томе сведоче овде пронађене староегипатске вазе од алабастера и посуде са хијероглифским именима фараона. Египћани су наручивали изградњу транспортних бродова у Библосу. Из оваквог пословног односа проистекла је политичка независност краљева Библоса који су били вазали египатских фараона. Имена краљева су записивана египатским хијероглифима и носили су египатске титуле. Библос је био и главни центар за трговину папирусом, од кога су израђиване ролне папируса, најважнији медијум за ширење писане културе у старогрчком свету. Стари Грци су по Библосу папирус звали Бублос. Папирус је изгледа допринео и појави библоског писма. Оно се лако записивало на папирусу, за разлику од угаритског. У другој половини 2. миленијума пре наше ере Угарит је од Библоса преузео улогу најважније луке источног Медитерана. Библос је и даље остао значајан, нарочито у трговини са Египтом. Краткотрајно је повратио доминацију око 1200. године п. н. е. када је Угарит уништен. Од 900. године п. н. е. Библос је потпао под утицај Асираца. Зна се да су у 8. веку пре нове ере краљеви Библоса плаћали данак владару Асирије. Касније је град доспео под власт Вавилонаца и Персијанаца. Библос је имао своје краљеве, али је као вазал морао да плаћа велики данак. Од 4. века пре нове ере Библос је ковао сопствени новац по коме су нам позната имена појединих краљева. После смрти Александра Великог град су преузели Селеукиди и он више није имао сопствене краљеве. Тиме је изгубио и политичку аутономију. У римско доба град је доживео период благостања, о чему сведоче бројни мозаици, амфитеатар, колонада и нимфеум. Град је поново ковао свој новац. У ери крсташких ратова Библос је имао име Гиб(е)лет и у њему је постојала крсташка тврђава. Она је припадала Грофовији Триполи. Град је 1187. заузео Саладин, крсташи су га повратили 1197, да би га коначно 1298. заузели мамелуци. Од 1516. Библос је под контролом Османског царства. Библос је стављен на УНЕСКО листу Светске баштине 1984. године. Види још Крсташки ратови Крсташки витешки редови Вавилон Референце Литература Byblos (Библос). 2005. ISBN 978-2-914266-04-8. , Jean-Pierre Thiollet, H & D. Спољашње везе О замку Библос
Faqra

Faqra är en fornlämning i Libanon. Den ligger i guvernementet Libanonberget, i den centrala delen av landet, 30 kilometer öster om huvudstaden Beirut. Faqra ligger 1 517 meter över havet. Terrängen runt Faqra är huvudsakligen kuperad, men norrut är den bergig. Terrängen runt Faqra sluttar västerut. Runt Faqra är det mycket tätbefolkat, med 1 411 invånare per kvadratkilometer.. Närmaste större samhälle är Jounieh, 17,9 kilometer väster om Faqra. Omgivningarna runt Faqra är i huvudsak ett öppet busklandskap. Kommentarer Källor
Al-ʿUmarī-Moschee (Beirut)

Die al-ʿUmarī-Moschee war ursprünglich eine Johannes dem Täufer geweihte Bischofskirche in Beirut im heutigen Libanon, die von Kreuzfahrern errichtet wurde. Seit der Eroberung der Stadt durch die Mamluken 1291 ist die dreischiffige Basilika eine Moschee. Geschichte und Bauwerk Die St.-Johannes-Kathedrale wurde im frühen 12. Jahrhundert von Kreuzfahrern auf byzantinischen und mutmaßlich hellenistischen Fundamenten errichtet. Das Gebäude ist eine romanische Basilika mit einem hohen Mittelschiff und zwei niedrigeren Seitenschiffen, die jeweils mit einer Apsis abgeschlossen sind. Die Fertigstellung erfolgte vermutlich im Jahre 1184. Die Kathedrale diente als Sitz eines Suffraganbischofs des lateinischen Patriarchats von Jerusalem, wobei auch das lateinische Patriarchat von Antiochien die Jurisdiktion beanspruchte. Nach der Eroberung Beiruts durch die Mamluken im Jahr 1291 wurde die Kirche in eine Moschee umgewandelt, die den Namen „Große Moschee“ (al-Dschāmīʿ al-kabīr) oder al-ʿUmarī-Moschee erhielt. Über mehrere Jahrhunderte diente sie Beirut als Freitagsmoschee. 2008 übernahm die neu errichtete Mohammed-al-Amin-Moschee diese Aufgabe. Die Grundstruktur des Gebäudes blieb bei der Umwandlung in eine Moschee im Wesentlichen erhalten. In der Südmauer wurde leicht schräg eine Gebetsnische (Mihrāb) eingebaut, die die Gebetsrichtung (Qibla) nach Mekka anzeigt. Das viereckige Minarett wurde 1508 während der Mamlukenzeit hinzugefügt. Literatur Denys Pringle: The Churches of the Crusader Kingdom of Jerusalem. Band 1: A–K. (excluding Acre and Jerusalem). Cambridge Univ. Press, Cambridge [u. a.] 1993, ISBN 0-521-07295-6. Weblinks Foto der Gesamtanlage der al-ʿUmarī-Moschee. Foto des Inneren. Einzelnachweise
Al-Omari Grand Mosque

The Al-Omari Grand Mosque (Arabic: المسجد العمري الكبير), known as Jami' Al-Kabir, is a Sunni Islam mosque, located in the central district of Beirut, in Lebanon. The building has been a place of worship including its original use as a Roman temple, and subsequently as a Roman church during the Byzantine era, it was re-built in 635 ACE during the reign of Islam's second caliph, Umar Bin El Khattab and named in his honor, this mosque was eventually conquered and converted into a Crusader church, before Beirut was conquered by Mamluk Egypt and it was re-converted into a mosque. History The Al-Omari Grand Mosque was originally a Roman temple, dedicated to the god Jupiter. The Ancient Roman influence is visible in some of the architectural elements, including the building's columns and foundations. During the Byzantine era, the building was made into a Roman basilica that featured intricate mosaics and architectural elements of the Byzantine style. In the 7th century CE, the basilica was converted into a mosque. During the Crusader occupation of Beirut, in the 12th century, the mosque was converted into the Church of Saint John. Similar Romanesque churches with triple apses were built in Tyre and Tartus, using recuperated material such as Roman columns and capitals. In 1291, the Mamluks captured Beirut from the last crusader states (1099–1291), and under Islamic conquest the church was again converted into a mosque. It was renamed Al-Omari Mosque after the second caliph, and became known as "Jami' Al-Kabir", or the Great Mosque. Its Mamluk-style entrance and domes and minarets were added in 1350, reflecting traces of the former church's Byzantine style. Badly damaged during the Lebanese Civil War, the mosque's refurbishment was completed in 2004, under the direction of Youssef Haidar. Gallery See also Islam in Lebanon List of mosques in Lebanon References External links Media related to Al-Omari Grand Mosque at Wikimedia Commons
Mosquée d'Omar (Beyrouth)

La mosquée d'Omar (en arabe : المسجد العمري / al-masjid al-ʿumarī) est une mosquée dans l'ancien quartier de Beyrouth qui reflète les périodes de l'histoire de la ville. Un temple romain sur le site a cédé la place à une église à l'époque byzantine. Avec la conquête arabe de Beyrouth en 635, la structure a été transformée en une mosquée nommée d'après le calife de l'époque, Omar ibn al-Khattâb. Cette mosquée a été détruite en 1115, par des croisés, qui ont alors construit une cathédrale dédiée à Jean le Baptiste sur le site. Saladin l'a reconvertie en mosquée après avoir pris la ville, seulement pour la faire restaurer en église par des croisés ultérieurs. En 1291, les Mamelouks avaient repris la ville et restauré la structure en tant que mosquée d'Omar. Avec des restaurations modernes, la mosquée présente désormais l'ancienne structure principale avec deux minarets et une cour. Références (en) Historical Dictionary of Lebanon (lire en ligne), « al-Omari Mosque », p. 24 Portail de l'islam Portail du Liban
Omarmoskee (Beiroet)

De Omar-moskee is een moskee in de oude wijk van de Libanese hoofdstad Beiroet die perioden uit de geschiedenis van de stad weerspiegelt. Een Romeinse tempel op de plek maakte plaats voor een kerk in het Byzantijnse tijdperk. Met de Arabische verovering van Beiroet in 635 werd het gebouw omgevormd tot een moskee, vernoemd naar de toenmalige kalief, Omar ibn al-Khattab. Deze moskee werd in 1115 verwoest door kruisvaarders, die vervolgens op de plek een kathedraal bouwden gewijd aan Johannes de Doper. Saladin veranderde het weer in een moskee nadat hij de stad had ingenomen, maar liet het door latere kruisvaarders als kerk restaureren. In 1291 hadden de Mamelukken de stad heroverd en de structuur hersteld als de moskee van Omar. Met moderne restauraties beschikt de moskee nu over de oude hoofdstructuur met twee minaretten en een binnenplaats.
Библос

Библос (на гръцки: βύβλος), наричан също Джубейл (на арабски: جبيل‎), е град в Ливан, административен център на район Библос в мухафаза Горен Ливан. Населението му е около 40 000 души. Разположен е на брега на Средиземно море, на 20 km северно от центъра на столицата Бейрут. Селището съществува от VIII хилядолетие пр.н.е. и е един от главните градове на древна Финикия. Библос доставя египетски папирус в Древна Гърция, откъдето идва и името му на койне - библос (на гръцки: βύβλος). По време на владичеството на египетските фараони, през III и II хилядолетие пр.н.е., Библос е бил търговска и религиозна столица на финикийското крайбрежие. Тук е била създадена първата линейна азбука, предшественик на всички съвременни азбуки (включително гръцката и латинската). Най-стария известен финикийски надпис е открит върху саркофага на библоския владетел Ахирам. Литература Je m'appelle Byblos, Jean-Pierre Thiollet, H& D, 2005. ISBN 2 914 266 04 9 Бележки
Byblos

Byblos (arabisk Djubejl) ligger i Libanon ca. 37 km nord for Beirut. Byen er en af de store fønikiske byer, men den har eksisteret længe inden Fønikerne – måske endda mere end 7000 år (ca. 5000 fvt.). I 1984 blev Byblos optaget på UNESCO's Verdensarvsliste som den ældste beboede by i verden. Eksterne henvisninger Byblos through the ages, Nina Jidéjian, Dar al-Machreq, Beyrouth, 1977 Je m'appelle Byblos, Jean-Pierre Thiollet, H & D, Paris, 2005 ISBN 2-914266-04-9
Büblosz

Büblosz egy régi főniciai kikötőváros Libanonban. Főniciai neve Gebal (korábban Gubla), görög neve Büblosz (βύβλος), jelenlegi hivatalos arab neve Jbeil (جبيل Ǧubayl, magyar kiejtéssel dzsubeil). A Földközi-tenger partján fekszik, 30 km-re északra a fővárostól, Bejrúttól. 1984-ben lett a világörökség része. Biblia A görög biblia szó az ógörög biblion szó többesszáma, vagyis jelentése: könyvek. A biblion szó pedig az egyiptomi papirusz jelentésű biblosz szóból keletkezett, melyet Büblosz városáról neveztek el, ez volt az a föníciai kikötő, ahol a főleg a Nílus mocsaraiban termesztett és írásra használt papirusz nemzetközi kereskedelmi központja volt. Történelem A régészeti leletek arról tanúskodnak, hogy a város mai területén már i. e. 5000 évvel is volt élet, nem hiába nevezik Bübloszt a világ legrégebbi városának. I. e. 3000 évvel már forgalmas kikötő volt és i. e. 2800 körül városfal is magasodott. A kikötő a középső bronzkorban az Egyiptommal és az egész régióval való cédrusfa és papiruszkereskedelemben töltött be fontos szerepet. Noha az i. e. 2. ezred második felében Ugarit lett a közel-kelet legforgalmasabb kikötője, az Egyiptommal történő kereskedelem továbbra is lendületben tartotta a várost és amikor i. e. 1200 körül Ugaritot lerombolták, Büblosz visszanyerte régi rangját. I. e. 900-tól a terület mindinkább az Asszír Birodalom befolyása alá került. Később A babilóniak és a perzsák uralkodtak a város felett. Büblosznak ugyan saját királya volt, de a birodalomnak adót kellett fizetnie. I. e. 400-tól már saját pénzérméje volt. Nagy Sándor halála után a város már nem rendelkezett saját királlyal és elvesztette politikai önállóságát. A római kor felvirágzást hozott a Bübloszra, erről tanúskodik a számos mozaik, a színház és sok más akkori műemlék. A keresztény időkben a város fontos bázisa volt a kereszteseknek, akik egy erődítményt építettek. 1187-ben azonban Szaladin szultán meghódította a várost, melyet később a keresztesek visszaszereztek. 1266-ban I. Bajbarsz csapatai vették be Bübloszt, majd 1516-tól az Oszmán Birodalom irányítása alá került. Büblosz ma Ma Büblosz Libanon egyik legszebb városa. Az óvárost ma is fal veszi körül, itt felfedezhetünk egy templomot, melyet a genovaiak építettek, egy mecsetet és a kikötőt. Egy műemlék szemlélteti a föníciai ABC-t, ami a modern nyugati ABC elődje. A nevezetességek közé tartozik még az Obeliszk templom, melyben rengeteg bronzfigura található, egy római színház és a régi királyok síremlékei. Kapcsolódó szócikkek Büblosz uralkodóinak listája Források Nina Jidéjian: Byblos à travers les âges (Dar al-Machreq, Bejrút, 1969) Jean-Pierre Thiollet: Je m'appelle Byblos (H & D, Párizs, 2005) ISBN 2 914 266 04 9 Online etimológiai szótár (angolul)
Byblos

În greacă Byblos este numele orașului fenician Gebal (greacă Βύβλος; ebraică גְבַל; anterior Gubla; în feniciană: 𐤂𐤁𐤋). În prezent se află în Liban și este numit Jubayl (جبيل), în timpul cruciadelor era cunoscut ca Gibelet. Se crede că a fost fondat în jurul anului 5000 î.Hr. Conform unor fragmente atribuite istoricului legendar pre-războiul troian Sanchuniathon, a fost construit de Cronus ca primul oraș al Feniciei. Azi este considerat ca fiind unul dintre cele mai vechi orașe din lume. Înainte Tyrului, a fost capitala Feniciei, în 1200 î.Hr. Byblos fiind cel mai puternic centru fenician Bibliografie Je m'appelle Byblos, Jean-Pierre Thiollet, H & D, 2005. ISBN 2-914-266-04-9 Note
Библос

Библос (грч. Βύβλος, акад. Gubla, староеги. „Kupna“ (Kpn), арап. جبيل Џубаил) је град у Либану у гувернорату Џабал Либан. Библос је древни фенички лучки град. Налази се 37 km северно од Бејрута, на Средоземном мору. Према процени из 2005. у граду је живело 20 784 становника. Историја Први археолошки налази са подручја Библоса потичу из 5. миленијума пре нове ере. У 3. миленијуму пре наше ере Библос се развио у важну луку и око 2800. године п. н. е. добио градске зидине. Средином бронзаног доба постао је најважнија лука Леванта, посебно за трговину кедровином са Египтом. О томе сведоче овде пронађене староегипатске вазе од алабастера и посуде са хијероглифским именима фараона. Египћани су наручивали изградњу транспортних бродова у Библосу. Из оваквог пословног односа проистекла је политичка независност краљева Библоса који су били вазали египатских фараона. Имена краљева су записивана египатским хијероглифима и носили су египатске титуле. Библос је био и главни центар за трговину папирусом, од кога су израђиване ролне папируса, најважнији медијум за ширење писане културе у старогрчком свету. Стари Грци су по Библосу папирус звали Бублос. Папирус је изгледа допринео и појави библоског писма. Оно се лако записивало на папирусу, за разлику од угаритског. У другој половини 2. миленијума пре наше ере Угарит је од Библоса преузео улогу најважније луке источног Медитерана. Библос је и даље остао значајан, нарочито у трговини са Египтом. Краткотрајно је повратио доминацију око 1200. године п. н. е. када је Угарит уништен. Од 900. године п. н. е. Библос је потпао под утицај Асираца. Зна се да су у 8. веку пре нове ере краљеви Библоса плаћали данак владару Асирије. Касније је град доспео под власт Вавилонаца и Персијанаца. Библос је имао своје краљеве, али је као вазал морао да плаћа велики данак. Од 4. века пре нове ере Библос је ковао сопствени новац по коме су нам позната имена појединих краљева. После смрти Александра Великог град су преузели Селеукиди и он више није имао сопствене краљеве. Тиме је изгубио и политичку аутономију. У римско доба град је доживео период благостања, о чему сведоче бројни мозаици, амфитеатар, колонада и нимфеум. Град је поново ковао свој новац. У ери крсташких ратова Библос је имао име Гиб (е)лет и у њему је постојала крсташка тврђава. Она је припадала Грофовији Триполи. Град је 1187. заузео Саладин, крсташи су га повратили 1197, да би га коначно 1298. заузели мамелуци. Од 1516. Библос је под контролом Османског царства. Археологија Библос су ископали Пјер Монте и Морис Динан у периоду 1920—1924. Значајне градске грађевине су: Храм обелиска (из око 1900–1600. године п. н. е), у коме је нађен велики број бронзаних фигура, неопљачкани гробови краљева (из око 1800. године п. н. е), гроб краља Ахирама са декорисаним саркофагом и римски амфитеатар. Библос је стављен на УНЕСКО листу Светске баштине 1984. Види још Библоско писмо Референце Литература Byblos (Библос). 2005. ISBN 978-2-914266-04-8. , Jean-Pierre Thiollet, H & D. Спољашње везе
Byblos

Den antika staden Byblos (arabiska جبيل Ǧubayl, (grekiska Βύβλος Byblos - Papyros, grekiska "Πάπυρος") är en arkeologisk plats i mellersta Libanon cirka 37 km norr om huvudstaden Beirut i muhafazah (provins) Jabal Libanon i den nuvarande staden Jbeil. Moderna Jbeil är även idag en hamnstad. Platsen upptogs på Unescos världsarvslista 1984. Historia Området tros ha varit bebott sedan 5000-talet f. Kr. och hyste en betydande hamn redan på 3000-talet f. Kr. Under bronsåldern blev Byblos en viktig hamnstad i Levanten innan Fenicien uppstod. Invånarna i staden kallades "byblier" och var kända för sin papyrushandel. Fenicierna inhandlade papyrus i Egypten som var det enda område där denna bearbetades. Därefter exporterades papyrusen till de grekiska stadsstaterna. Denna handel med grekerna blev så omfattande att grekerna gav papyrus namnet biblos, sedermera biblion, som i sin tur kan ha givit upphov till namnet på den heliga skrift: "bibeln". Fenicierna var obenägna att berätta varifrån de fått sina varor och uppgav därför – för att inte förlora sin ställning som mellanhand – att papyrusen härstammade från de egna hemtrakterna. Cirka 900 f. Kr. råkade Byblos under assyriskt välde och kom därefter att styras av babylonier och perser. Efter Alexander den stores död kontrollerades staden av seleukiderna och blev sedermera en viktig hamn och knutpunkt för korstågens kristna fartyg. År 1187 erövrades staden av Saladin och inlemmades 1516 i det osmanska riket. Byblos är därmed en av världens äldsta och sedan urminnes tider bebodda städer. Byggnader Bland de framstående byggnader som ännu finns bevarade kan nämnas Obelisktemplet Teatern Kolonnaden Korsfararborgen Bilder Referenser Byblos through the Ages, Nina Jidejian, Dar al-Machreq, Beyrouth, 1968 Je m'appelle Byblos, Jean-Pierre Thiollet, H & D, Paris, 2005. ISBN 2-914266-04-9 Externa länkar UNESCO världsarv Byblos om Byblos Wikimedia Commons har media som rör Byblos.