NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kamouh el Hermel

Kamouh el Hermel, Piramida lui Hermel (cunoscută și ca Piramida lui Dumnezeu, Casa lui El, Pâlnia lui Hermel sau Acul lui Hermel) este o piramidă antică situată la 6 kilometri (3,7 mi) sud de Hermel în Guvernoratul Baalbek-Hermel, Liban. Referințe Legături externe Hermel Pyramid on Wikimapia.org Kamouh Hermel video on YouTube al-hermel.org (in Arabic) Arhivat în 13 noiembrie 2010, la Wayback Machine. Hermel Pyramid on discoverlebanon.com Qâmoûaa el Hermel on travelingluck.com Qâmoûaa el Hermel on geographic.org Images of Qâmou el Hermel on Lebanoneguide.com[nefuncțională]
Kasarnaba

Kasarnaba (Arabic: قصرنبا, romanized: Qaṣarnabā) is a town in Baalbek District, Baalbek-Hermel Governorate, Lebanon famous for its hilly terrain and traditional agricultural practices. Geography The town is located at the shoulder of The Western Lebanese Mountain Range just to the East of Mount Sanine specifically and it overlooks the central parts of Beqaa Valley. History A Roman Temple is found in this town, called "Castra El Banaat". In 1838, Eli Smith noted Kasarnaba's population to be predominantly Metawileh. People in Kasarnaba are traditionally farmers famous for growing vineyards and wild rose flowers for rosewater extraction, in addition to many other traditional Horticultural crops some of which are listed below. In 1994 Mustafa Dirani was abducted by Israeli forces from his home in Kasarnaba. He was held (without charge) by Israel until 2004. Traditional Crops - Grapes - Cherries - Apricots - Common Fig - Roses (for Rosewater) - Tobacco Landscape Kasarnaba has many hills creating deep valleys in between including: - Wadi El Hawr - Wadi El Debs - Wadi El Boss - Wadi Neita - Wadi ain el Louis - wadi ain al chaghour - wadi al zaraet - wadi al toghra - wadi malek References Bibliography External links Qsarnaba, Localiban
Ministry of National Defense (Lebanon)

The Ministry of National Defense (Arabic: وزارة الدفاع الوطني Wizārat al-Difāʾ al-Waṭanī) is Lebanon's service section for the Lebanese Armed Forces. The Ministry is located in Yarzeh, Baabda District, Mount Lebanon. The building which is considered the biggest Ministry building in Lebanon was designed by the French architect André Wogenscky in 1968. The ministry building also houses the Lebanese Military Museum. Ministers The ministers of National Defence have been: Notes References External links http://www.lebarmy.gov.lb List of Ministers (in Arabic)
Ministère de la Défense nationale (Liban)

Le ministère de la Défense nationale (arabe : وزارة الدفاع الوطني) est un ministère libanais. Le ministère a son siège à Yarzé, dans le District de Baabda. Notes et références Liens externes Site officiel Portail du Liban Portail de l’histoire militaire Portail de la politique
Tour des Lions

La tour des Lions (en arabe : برج السبع) est une petite forteresse située à l'extrême est du port de Tripoli au nord du Liban . La tour a été nommée d'après les décorations en relief représentant des lions qui tapissaient la façade. La structure remonte à la fin du xve siècle et est attribuée au sultan Qaitbay . La tour est considérée comme un exemple exceptionnel de l'architecture militaire mamelouke. Son portique est orné de rayures de pierres de taille noires et blanches et d'anciennes colonnes romaines qui ont été posées horizontalement pour renforcer le mur de la tour. Le rez-de-chaussée est formé d'une seule grande pièce décorée de sculptures et de peintures d'armoiries, dont on peut encore voir des traces. Références Liens externes Patrimoine méditerranéen de Qantara - tour des Lions Bibliographie Géraldine Chatelard, Liban, Éditions Marcus, 2002, p. 81 Portail du Liban Portail de l’architecture et de l’urbanisme
Pierre de la femme enceinte

La Pierre de la femme enceinte, ou Pierre du sud (en arabe : Hajar el Hibla), est située à Baalbek (anciennement Héliopolis), au Liban. Tout comme deux blocs anciens se trouvant à proximité, elle figure parmi les plus longs monolithes jamais taillés par l'homme. Origine du nom Le nom « Pierre de la femme enceinte » provient, selon la légende, d'une femme enceinte qui aurait amené la population naïve de Baalbek à croire qu'elle savait déplacer la pierre géante si on acceptait de la nourrir jusqu'à la naissance de son enfant. Histoire Le monolithe aurait pu faire partie d'un trilithe. Description Les dimensions du bloc de calcaire sont : longueur : de 20,31 à 20,76 m ; largeur à la base : 4 m ; largeur au sommet : de 4,14 à 5,29 m ; hauteur : de 4,21 à 4,32 m ; densité : de 2,6 à 2,8. Elle pèse environ 1 000 tonnes. Notes et références Voir aussi Bibliographie Jean-Pierre Adam, « À propos du trilithon de Baalbek : le transport et la mise en œuvre des mégalithes », sur persee.fr, 1977, p. 31-63. (de) Erwin M. Ruprechtsberger, « Vom Steinbruch zum Jupitertempel von Heliopolis/Baalbek (Libanon) », Linzer Archäologische Forschungen, vol. 30,‎ 1999, p. 7-56. Portail de l’archéologie Portail de l'Antiquité Portail du Liban
Камінь вагітної жінки

Камінь вагітної жінки (араб. Hadjar el Hibla‎) — відомий ще як «камінь Півдня» є монолітом доби Римської імперії. Розташований в Баальбеці в Лівані і вважається одним з найбільших монолітів у світі. Маса каменю становить понад 1000 т. За розмірами він сягає 20 з невеликим метрів завдовжки, понад 4 метрів завширшки і близько 4 метрів заввишки, не є паралелепіпедом. Неподалік від нього були виявлені два інших, старших за віком моноліти в 1990-х і 2014—х рр. Три вапнякові блоки, що були призначені як компоненти для прославленого своїм гігантизмом римського храмового комплексу Баальбек, так і ніколи не були переміщені з копальні. Назва Спочатку камінь називали Хаджар ель-Кібл (араб. حجر القبلة), що в перекладі означає «камінь півдня», надалі араби перейменували його в Хаджар ель-Хублі (араб. حجر الحبلى) — «камінь, відторгнутий від материнського масиву». На багатьох мовах світу ця назва звучить як «камінь вагітної жінки». З приводу походження назви "камінь вагітної жінки " існує кілька версій. За однією з них камінь був названий через вагітну жінку, яка переконувала жителів Баальбека, що знає секрет древніх по переміщенню цього каменю і що розповість їм його, якщо вони будуть годувати її, поки та не народить дитину. За іншою версією назву дала легенда про вагітного джина, якому було доручено виготовити і перемістити цей кам'яний блок. Також дехто вірить, що якщо жінка доторкнеться до нього, то вона стане більш плодовитою. Опис Камінь вагітної жінки знаходиться в Баальбеці в Лівані на відстані приблизно в 900 м від храму сонця (храму Юпітера). Його нахил до горизонту становить кут близько 30 °. Кам'яний блок складається з вапняку, не є паралелепіпедом, довжина блоку 20,31-20,76 м, ширина — 4 м внизу і 4,14-5,29 м вгорі, висота — 4,21-4,32 м. При щільності 2,6-2,8 г/см³ маса становить трохи більше від 1000 т. Даний моноліт за габаритами і масою перевершує трилітони, що знаходяться в основі храму сонця, маса кожного з яких є 800 т. Камінь оброблений з 3-х сторін, і злегка втоплений в землю. У верхній третині моноліт має тріщину, яка, хоч і не проходить через камінь але не є небезпечною. Призначення На думку деяких вчених, камінь вагітної жінки призначався для храму сонця. Він разом з трилітонами мав розташовуватися в основі храму. На думку дослідників, такий кам'яний блок міг послужити заготівлею для обеліска. Призначення цього каменю, як і спосіб його виготовлення і переміщення, є предметами суперечок протягом багатьох років. За підрахунками, щоб зрушити даний моноліт, потрібно одночасне зусилля 40000 чоловік. У місці, в якому він розташовується, розмістити таку кількість людей проблематично, так само як і керувати ними. Про те, як стародавні видовбали і обробили такий шматок породи, теж висунуто кілька версій, але всі вони спірні. Примітки
Mar Sarkis, Ehden

In Ehden, Lebanon, Mar Sarkis is a monastery of the Antonins. It is located in the Zgharta District of the North Governorate, in the Qozhaya valley. It overlooks Ehden, Kfarsghab, Bane and Hadath El Jebbeh. Given its exceptional location commanding the valley at 1,500 meters altitude, the monastery is called the Watchful Eye of Qadisha. It is dedicated to Saints Sergius and Bacchus (Sarkis and Bakhos). The name Ras Al Nahr means 'the top of the river', as it is in the vicinity of the Mar Sarkis Source, the main contributor to the river Qlaynsieh which, after joining the Qannoubine river, will form near Tripoli the river Abou Ali. History The first church of Saints Sarkis and Bakhos was built in the mid 8th Century A.D. on the ruins of a Canaanite temple dedicated to a divinity of agriculture. Next to it, another church dedicated to Our Lady was constructed in 1198 A.D. Several buildings were added from 1404 till 1690, when Patriarch Estephan El Douaihy restored part of the buildings. It is interesting to know that: the Monastery was the Episcopal See of Ehden from 1473 till 1739, the French hermit François de Chasteuil lived in this monastery before moving in 1643 to the Monastery Mar Elisha Bsharri, Patriarch Estephan El Douaihy (1670–1704) was ordained priest in this Monastery on March 25, 1656. The Monastery belonged to the Douaihy family whose priests and Bishops resided in it and paid all its taxes and maintenance. On September 1, 1739, the Monastery was given to the Antonin Maronite Order who extended and improved its buildings and properties since then. In 1854, the Antonin Maronite Order founded the Monastery of Mar Sarkis, Zgharta in order to allow the monks of Mar Sarkis to spend wintertimes away from the rigorous climate of the mountain. In 1938, the two monastic communities of Ehden and Zgharta were merged. See also Qadisha Mar Sarkis (disambiguation) References Abi Khalil, Father Sharbel (1995): Tarikh Deir Al Qiddissayn Sarkis wa Bakhos, Ehden, J. Reaidy Press, Jounieh, Lebanon. External links The Antonin Maronite Order, Official Website Archived 2013-01-26 at the Wayback Machine Ehden Family Tree
Monastère Saint-Serge d'Ehden

Le monastère Saint-Serge (Mar Sarkis, ou Mar Sarkis Ras Al Nahr دير القديسين سركيس و باخوس — رأس النهر) ou monastère Saint-Serge-et-Saint-Bacchus, est un monastère maronite situé dans les hauteurs d'Ehden au Liban (gouvernorat du Nord). Il se trouve dans la vallée de Qozhaya à 1 500 mètres d'altitude. Il est placé sous le vocable des saints soldats Serge et Bacchus et dépend de l'ordre antonin maronite. Historique Une première église dédiée à saint Serge et à saint Bacchus est construite au milieu du VIIIe siècle sur les ruines d'un temple cananéen vouée à une déesse de l'agriculture. Une église est construite à proximité en 1198, dédiée à Notre Dame. D'autres bâtiments sont construits de 1404 à 1690, puis le patriarche Stéphane El Douaihy (patriarche de 1670 à 1704) entreprend la restauration du monastère. Le monastère est le siège épiscopal d'Ehden de 1473 à 1739. L'ermite français, François de Chasteuil, y a demeuré avant de s'installer en 1643 au monastère Mar Elisha de Bécharé. Le monastère était placé sous la protection de la famille Douaihy dont les prêtres et les évêques habitaient ici et payaient toutes les taxes et les redevances. L'ordre antonin maronite en acquiert la propriété en 1739, ainsi que les terres agricoles en dépendant. Il l'agrandit et le restaure. En 1854, l'ordre fonde le monastère Saint-Serge de Zgharta pour permettre aux moines d'Ehden de passer les mois d'hiver dans un environnement moins rude au climat plus clément. Les deux communautés fusionnent en 1938. Notes et références Bibliographie Abi Khalil, père Charbel (1995): L'Histoire du Monastère des Saints Sarkis & Bakhos Ehden, Ehden, J. Reaidy Press, Jounieh, Liban Liens externes (en) Page du monastère sur le site des antonins Portail du monachisme Portail du Liban Portail de l’architecture chrétienne Portail des chrétiens d’Orient Portail du haut Moyen Âge
Мар Саркис-у-Бахос (Ихден)

Монастырь Мар Саркиc-у-Бахос или Мар-Саркис Рас аль-Нахр (دير القديسين سركيس و باخوس — رأس النهر, Mar Sarkis, Ras Al Nahr) — маронитский монастырь, находящийся Ливане в районе Згарта провинции Северный Ливан. Монастырь находится на высоте 1500 метров над уровнем моря к востоку от населённого пункта Ихден в долине Кузайя, являющейся северной частью более обширной долины Уади-Кадиша. В долине Кузайя также находится монастырь святого Антония Великого маронитского ордена баладитов. Монастырь освящён в честь мучеников Сергия и Вакха. Наименование Рас аль-Нахр происходит от наименования родника, который начинается возле монастыря и впадает в реку Клайнсия. Монастырь принадлежит маронитскому монашескому ордену антониан-маронитов. История Первая церковь святых Сергия и Вакха была построена в VIII веке на фундаменте языческого капища, посвящённого ханаанскому божеству. В 1198 году возле этого храма была построена церковь Пресвятой Девы Марии. С 1404 по 1690 год на территории монастыря были построены другие здания. С 1473 по 1739 год монастырь был резиденцией епископа Ихдена. 25 марта 1656 года в монастыре был рукоположён в священника будущий антиохийский маронитский патриарх Стефан эль-Дуайхи. 1 сентября 1739 года монастырь был передан новообразованному монашескому маронитскому ордену антониан-маронитов. В 1854 году монахи монастыря основали в городе Згарта одноимённый монастырь. Источник Abi Khalil, Father Sharbel (1995): Tarikh Deir Al Qiddissayn Sarkis wa Bakhos, Ehden, J. Reaidy Press, Jounieh, Lebanon. Ссылки Информация на сайте антониан-маронитов (англ.)
Samostan Mar Sarkis

V Ehdenu v Libanonu je Mar Sarkis samostan reda antoninov. Stoji v okrožju Zgharta v Severnem governoratu, v dolini Qozhaya. Gleda na Ehden, Kfarsghab, Bane in Hadath El Jebbeh. Zaradi svoje izjemne lege, ki obvladuje dolino na nadmorski višini 1500 metrov, se samostan imenuje Budno oko Kadiše. Posvečen je svetima Sergiju in Bakhu (grško Σέργιος & Βάκχος). Ime Ras Al Nahr pomeni vrh reke, saj je v bližini izvira Mar Sarkis, glavnega prispevka k reki Qlaynsieh, ki bo po združitvi z reko Qannoubine blizu Tripolija oblikovala reko Abou Ali. Zgodovina Prva cerkev svetnikov Sarkisa in Bakha je bila zgrajena sredi 8. stoletja našega štetja na ruševinah kanaanskega templja, posvečenega božanstvu poljedelstva. Poleg nje je bila leta 1198 zgrajena še ena cerkev, posvečena naši Gospe. Več stavb je bilo dodanih od leta 1404 do 1690, ko je patriarh Estefhan El Douaihy obnovil del stavb. Zanimivo je vedeti, da: je bil samostan od leta 1473 do 1739 škofovski sedež v Ehdenu, je francoski puščavnik François de Chasteuil živel v tem samostanu, preden se je leta 1643 preselil v samostan Mar Eliša Bšari, je bil patriarh Estefhan El Douaihy (1670-1704) v tem samostanu 25. marca 1656 posvečen v duhovnika. Samostan je pripadal družini Douaihy, katere duhovniki in škofje so prebivali v njem ter plačevali vse davke in vzdrževanje. 1. septembra 1739 je bil samostan predan maronitskemu redu antoninov, ki je od takrat razširil in izboljšal njegove stavbe in posest. Leta 1854 je maronitski red antoninov ustanovil samostan Mar Sarkis, Zgharta, da bi menihom Mar Sarkisa omogočil preživeti zime stran od strogega gorskega podnebja. Leta 1938 sta bili meniški skupnosti Ehden in Zgharta združeni. Sklici in viri Abi Khalil, Father Sharbel (1995): Tarikh Deir Al Qiddissayn Sarkis wa Bakhos, Ehden, J. Reaidy Press, Jounieh, Lebanon. Zunanje povezave The Antonin Maronite Order, Official Website Ehden Family Tree
Marina Towers (Beirut)

Marina Towers project is a residential complex in Beirut Central District, Lebanon. It is located near the Beirut Marina and consists of a high-rise apartment building, Marina Tower, and two mid-rise apartment buildings, Marina Court and Marina Garden. The Marina Towers project is built on over 7,000 square metres of land with the main tower reaching a height of 150 metres, making it the second tallest building in Lebanon. The Marina Towers project is on the Mediterranean Sea. The project consists of three distinct elements, covering over 2000 square metres of land. The Tower The orientation of the Marina Tower is set on the radial axis of the harbor. A crescent shape has been used in the design of the structure. The Garden Directly adjacent to the Marina Tower is the Marina Garden, an area offering the choice of smaller, units. The Court As a complement to the Tower and Garden, the Court offers space with smaller surface areas. See also Ministry of Tourism Tourism in Lebanon Beirut Central District External links Marina Towers on Emporis Marina Tower on Phorio
Marina Tower

La Marina Tower est un gratte-ciel résidentiel de 150 mètres de hauteur construit à Beyrouth en 2007. Fin 2009 c'était le plus haut gratte-ciel de Beyrouth. La surface de plancher de l'immeuble est de 57 000 m2. Ses architectes sont l'agence d'architecture américaine Kohn Pedersen Fox et la société libanaise Dar Al-Handasah. Liens externes Site officiel Ressource relative à l'architecture : The Skyscraper Center Portail du bâtiment et des travaux publics Portail des gratte-ciel Portail du Liban
Hilton Beirut Metropolitan Palace

El Hilton Beirut Metropolitan Palace​ es un hotel de cinco estrellas en Beirut, la capital del Líbano. Situado en el distrito de Sin El Fil de Beirut, el hotel dispone de 163 habitaciones, 11 suites ejecutivas, 5 suites diplomáticas, una suite presidencial, una suite real, una suite imperial y una suite en el ático. El hotel cuenta con una amplia gama de restaurantes, la cocina sobre todo italiana en el restaurante Venezia y de la cocina oriental en el lugar de verano. El Al Shindagah sirve una variedad de cocina internacional. Véase también Hotel Cadena hotelera Hostelería Referencias
Ministry of Social Affairs (Lebanon)

The Ministry of Social Affairs (Arabic: وزارة الشؤون الإجتماعية) of Lebanon is part of the cabinet. History and functions The ministry was created in 1993 by Law Number 212 and modified by Law Number 327 and Decree Number 5734. The major function of the ministry is to provide social protection and assistance. The current minister of Social Affairs has been Hanine Sayyed since 8 February 2025. Structure The Ministry of Social Affairs includes the following departments: Administrative Department (al-Diwan) Department of Planning and Research Department of Accounting Department of Development Services Department of Disabled persons Department of Social welfare Department of Private associations & Institutions Department of Family Social Services Department of Handcrafts Department of Social Development Former Ministers Rachid Derbass : 2014-2016 Wael Abou Faour: 2011-2014 Salim Sayegh: 2009-2011 Mario Aoun: 2008-2009 Nayla Moawad: 2005-2008 References External links Ministry of Social Affairs
Moussa Castle

Moussa Castle (Arabic: قلعة موسى) is a castle between Deir el Qamar and Beit ed-Dine in Lebanon. The 3,500 sq m (37,673 sq ft) castle was built by Moussa Abdel Karim Al Maamari, and was opened to the public in 1969. History Moussa's castle was built on a hill between Deir El Kamar and Beiteddine - Lebanon, with the beliefs and ideas of its builder engraved on its stones. The castle was built by Moussa Abdel Karim Al Maamari who was born on July 27, 1931, in the village of Harat Al Saraya - Lebanon and died January 31, 2018, in the village Deir El Qamar. His idea of building a castle began when he was only 14 years old, inspired by the Middle Ages. Ridiculed by his teacher "Anwar" and mocked by his classmates, he left school and travelled to Saida on foot where he worked with his uncle on restoring Saida's fortress. He was later assigned by the Emir Maurice Chehab to renovate the castles and to excavate for archaeological discoveries to be exhibited in the National Museum of Beirut in 1947. He continued working in the same field gaining enough experience from his work in restoring castles. He was then transferred to Beiteddine palace, where he restored the museum of Emir Bashir Chehabi II; he supervised the work as well as the placing of the Emir's weapons collection, clothes and jewelry, and the sword offered to him by Napoleon in the museum that was inaugurated under the rule of late president Beshara Khalil Al Khoury in September 1951. It was then that he began work on his own construction and bought a suitable piece of land. The foundation stone was laid in 1962, and completed with the help of his wife. See also Moussa Al-Maamari References External links Moussa Castle official website
Château de Moussa

Le château de Moussa est un château du XXe siècle situé entre les villes de Deir-el-Qamar et de Beiteddine au Liban. Il s'agit d'un château d'apparence pseudo-médiéval avec des tours, des remparts, des douves et un pont-levis. Il a été construit par un seul homme à l'instar du palais idéal du facteur Cheval : Moussa Abdel Karim Al-Maamari, un Libanais né en 1931. La construction dura 60 ans. Le château accueille aujourd'hui les touristes. Histoire Il a été construit par un homme seul, Moussa Abdel Karim Al-Maamari (né le 27 juillet 1931). Ce fut l'œuvre qui occupa 60 ans de sa vie Selon sa biographie, c'est quand il était étudiant que Moussa rêva de construire un château et avait l'habitude de le dessiner pendant les cours. Il tomba amoureux d'une jeune fille qui ne voulait épouser qu'un homme dont le père possédait un château. Mais Moussa était d'extraction modeste (son père était militaire pour l'armée française) et décida de construire le château lui-même. Entre 1951 et 1962, il prépara son projet en achetant le terrain et en remplissant les formalités administratives de rigueur. Il commença la construction en 1962 et alla chercher et posa chaque pierre de ses mains. Le château se compose d'environ 6 500 pierres. Dans le château, des sculptures d'argile représentent différentes scènes de vie dans un village libanais typique du XIXe siècle : boulanger, fumeur de narguilé, maître d'école. Ces sculptures furent également réalisées par Moussa. Moussa a raconté son histoire dans un livre : Le Rêve de ma vie. Il a reçu plusieurs récompenses pour son œuvre, il a été fait chevalier de l'Ordre national du Cèdre et fait membre de l'Ordre patriarcal de la Sainte-Croix de Jérusalem. Il meurt le 31 janvier 2018. Tourisme Le château accueille les touristes tous les jours et dispose d'un petit café et d'une boutique de souvenirs. Il apparaît dans plusieurs guides touristiques comme un lieu insolite à visiter. Notes et références Lien externe Site officiel Portail du Liban Portail des châteaux
Evangelische Nationalkirche von Beirut

Die Evangelische Nationalkirche von Beirut oder Nationale Evangelische Kirche von Beirut (arabisch الكنيسة الإنجيلية الوطنية في بيروت, englisch National Evangelical Church of Beirut, kurz NECB, französisch Église Nationale Évangélique de Beyrouth, kurz ENE) ist eine historische protestantische Kirche aus der Mitte des 19. Jahrhunderts in der libanesischen Hauptstadt Beirut. Das aus Sandstein und Kalkstein errichtete Bauwerk ist das erste einheimische Kirchengebäude arabischer Protestanten im Nahen Osten. Die Frontfassade zeigt Richtung Norden. Die Kirche zählt zur 1848 im damaligen Osmanischen Reich von Kongregationalisten und Presbyterianern gegründeten Evangelischen Nationalunion des Libanon, die unter anderem auch in Dhour El Choueir vertreten ist. Die Nationalkirche, deren Verwaltungssitz sie ist, wurde 1869 sowohl für die arabisch-, als auch für die englischsprachigen Kongregationen errichtet und 1870 eingeweiht. Während des Libanesischen Bürgerkrieges von 1975 bis 1990 wurde das Gebäude bis auf den Kirchturm zerstört. Seit ihrer Wiedererrichtung 1993 bis 1998 wird die Kirche vom Pastor Habib Badr geleitet. Heute betreibt die Evangelische Nationalkirche zwei Schulen in Beirut und eine Johann-Ludwig-Schneller-Schule im Bezirk West-Bekaa. Sie beteiligt sich an der Ökumene und an der theologischen Ausbildung der Nahost-Schule der Technologie. Auch bei der Betreuung sudanesischer Flüchtlinge ist sie aktiv. Die Nationalkirche arbeitet eng mit der 1972 in Stuttgart gegründeten Evangelischen Mission in Solidarität (EMS) zusammen. Bei der Explosionskatastrophe in Beirut im Jahr 2020 gingen alle Glasmalereien bzw. Fenster der Kirche zu Bruch. Weblinks The National Evangelical Church of Beirut. History of the National Evangelical Church. In: www.nechurchbeirut.com. Abgerufen am 10. Juni 2016 (Offizielle Heimatseite der Nationalkirche). Einzelnachweise