NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Letlands Nationalteater

Letlands Nationalteater (lettisk: Latvijas Nacionālais teātris) er et teater i Riga i Letland, som rummer den lettiske nationale teaterscene. Bygningen opførtes fra 1899 til 1902 og indviedes den 14. september 1902 som Rigas 2. Teater, senere bedre kendt som Rigas Russiske Teater. Letlands Nationalteater grundlagdes den 30. november 1919 lidt over et år efter den lettiske uafhængighed som nation blev erklæret på nationalteatrets scene den 18. november 1918. Indvielsens program blev forfattet af Jānis Akurāters, en lettisk forfatter, som på det tidspunkt var chef for kunstafdelingen i det lettiske uddannelsesministerium. Eksterne henvisninger Officiel hjemmeside (lettisk)
Lettisches Nationaltheater

Das Lettische Nationaltheater (Latvijas Nacionālais teātris) ist ein Theater in der lettischen Hauptstadt Riga. Es wurde ursprünglich 1902 als 2. Rigaer Stadttheater gegründet und am 30. November 1919, ein Jahr nach der Unabhängigkeit Lettlands, zum Nationaltheater umgewandelt. Im Gebäude des Nationaltheaters wurde am 18. November 1918 die Unabhängigkeit Lettlands erklärt. Bis 1917 wurde es auch Russisches Theater genannt, im Unterschied zum anderen Stadttheater in der heutigen Oper, dem sogenannten Deutschen Theater. Auf den zwei Bühnen (Großer Saal mit 850 Plätzen) werden vorwiegend Stücke lettischer und nordeuropäischer Autoren aufgeführt. Einzelnachweise Weblinks Website des Theaters
Teatro Nacional de Letonia

El Teatro Nacional de Letonia, también llamado Teatro Nacional Letón (en letón: Latvijas Nacionālais teātris),​ es uno de los principales teatros de Letonia. El edificio está ubicado en la capital, Riga, construido con un estilo ecléctico y considerado como un monumento artístico y arquitectónico.​ El edificio, original de 1902, aunque comenzó su construcción en 1899, vio la proclamación de la independencia de la República de Letonia en 1918. El 23 de febrero de 2002 el teatro celebró su 100.º aniversario. El actual director del mismo, Ojārs Rubenis, lleva en el cargo desde 2006. Referencias
Théâtre National de Lettonie

Le Théâtre National de Lettonie (en letton : Latvijas Nacionālais teātris) est un théâtre à Riga en Lettonie. Présentation Fondé le 14 septembre 1902. Il se situe au 2, Kronvalda bulvāris au bord du canal de verdure. Le théâtre comporte trois salles de spectacle Lielā zālē, Aktieru zāle et Jaunā zāle qui offrent respectivement 799, 80 et 90 places de spectateurs. Histoire Le deuxième théâtre de la ville de Riga est construit entre 1899 et 1902, selon les plans de l'architecte letton Augusts Reinbergs. Il est fermé pendant la première Guerre mondiale. En 1917, on y donne le premier spectacle en letton. L'indépendance de la Lettonie sera déclarée dans ce théâtre le 18 novembre 1918. Il est renommé théâtre national le 30 novembre 1919, un an après la declaration d'indépendance de la Lettonie. Le bâtiment est classé monument culturel protégé en 1998. Notes et références Voir aussi Lien externe Site officiel Latvian National Theatre Portail du théâtre Portail de la Lettonie
Latvijsko narodno kazalište

Latvijsko narodno kazalište (latvijski: Latvijas Nacionālais teātris) je narodno kazalište Latvije u Rigi. Zgrada kazališta se gradila od 1899. do 1902. godine prema nacrtima latvijskog arhitekta Augustsa Reinbergsa. Izgrađena je u stilu histriocizma, te je po starosti drugo najstarije kazalište u Latviji. Starije je jedino Kazalište "Ādolfs Alunāns" u Jelgavi, koje je osnovano 1896. godine. Tijekom Prvog svjetsko kazališta zgrada kazališta je bila zatvorena, a djelovanje kazališta zabranjeno. No, upravo je u zgradi kazališta 18. studenog 1918. proglašena latvijska neovisnost. Institucija kazališta ponovno je obnovljena godinu dana nakon proglašenja neovisnosti, 30. studenog 1919. godine. Program svečanog otvorenja vodio je Jānis Akurāters, latvijski književnik, glumac i političar, a na otvorenju su nazočili ministar obrazovanja i ministar kulture. U vrijeme komunističkog režima u Latviji, kazalište je bilo strogo kontrolirano s ograničenim repertuarom. Trenutni ravnatelj kazališta je Ojārs Rubenis, a umjetnički voditelj ansambla Edmunds Freibergs. Izvori Vanjske povznice (let.) Službene stranice kazališta Arhivirana inačica izvorne stranice od 2. svibnja 2015. (Wayback Machine)
Teatro Nazionale Lettone

Il Teatro Nazionale Lettone (in lettone Latvijas Nacionālais teātris) è un teatro lettone sito nella città di Riga. Esso venne costruito fra il 1899 ed il 1902 su progetto dell'architetto lettone Augusts Reinbergs, divenendo il secondo teatro della città. Rimase chiuso durante la prima guerra mondiale. Nel 1917 vi fu rappresentato il primo spettacolo in lingua lettone. Il 18 novembre del 1918 fu in questo Teatro che venne dichiarata l'indipendenza della Lettonia. Il Teatro Nazionale Lettone venne fondato il 30 novembre 1919, appena un anno dopo la dichiarazione di indipendenza del Paese. Il suo primo direttore fu lo scrittore lettone Jānis Akuraters, successivamente capo del dipartimento delle Arti del Ministero della Cultura della Lettonia. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Teatro Nazionale Lettone Collegamenti esterni Sito ufficiale, su teatris.lv.
Łotewski Teatr Narodowy

Łotewski Teatr Narodowy (łot. Latvijas Nacionālais teātris) – teatr z siedzibą w Rydze na Łotwie, założony 30 listopada 1919. Jednym z inicjatorów jego powstania był Jānis Akurāters – łotewski pisarz, a później również przewodniczący Wydziału sztuki w Ministerstwie Edukacji. Linki zewnętrzne Oficjalna strona internetowa
Rigas korale synagoge

Rigas korale synagoge (lettisk: Rīgas Horālā sinagoga, hebraisk: בית הכנסת כורל של ריגה) var frem til den 4. juli 1941 den største synagoge i Riga, etableret i 1871 og beliggende på hjørnet af Gogoļa og Dzirnava iela. Synagogens projektering blev påbegyndt 1868 og bygningen stod færdig 1871. Arkitekturen bestod af flere forskellige stile, dog var den dominerende stil nyrenæssance. For at overholde traditioner blev et rituelt badehus opført ved siden af synagogen, en såkaldt mikva. Synagogen var berømt i hele byen for sine kantorer og kor. Der var også repræsentanter til stede for den kristne tro til de jødiske højtider for at lytte til kantorerne og korene. Synagogen udbrændte i 1941 efter den tyske besættelsemagt havde sat ild til synagogen og havde forhindret slukningsarbejde. Efter krigen blev resterne af den udbrændte synagoge revet ned, og der opførtes et mindesmærke på grunden. I 2007 blev der ved siden af ruinerne afsløret et mindesmærke for Jānis Lipke og andre som havde reddet jøder fra Holocaust. På mindesmærket er navnene på alle dem, der var årsag til at mere end 400 jøder under 2. verdenskrig blev reddet fra den sikre død. Eksterne henvisninger Artikel om Rigas korale synagoge (engelsk)
Große Choral-Synagoge (Riga)

Die Große Choral-Synagoge wurde 1870/71 nach einem Entwurf des Architekten Paul Hardenack (1819–1879) in der damaligen Bahnhofstraße (heute Emīlijas Benjamiņas iela) Ecke Bärenstraße (heute Dzirnavu iela) in Riga errichtet. Nach dem Überfall auf die Sowjetunion am 22. Juni 1941 kam bis zum 8. Juli 1941 das gesamte Gebiet des zu diesem Zeitpunkt sowjetisch okkupierten Lettlands in den Machtbereich des nationalsozialistischen Deutschen Reichs. Am 4. Juli 1941, nur drei Tage nach der Einnahme Rigas durch die Wehrmacht, wurde die Choral-Synagoge – so wie andere jüdische Bethäuser auch – auf Veranlassung der Einsatzgruppen in Brand gesteckt. Innerhalb des ersten halben Jahres der NS-Herrschaft wurde nahezu die gesamte einheimische jüdische Bevölkerung Lettlands – rund 73.000 Menschen – ermordet. Seit der Wiederherstellung der Unabhängigkeit der Republik Lettland ist der 4. Juli ein nationaler Gedenktag. Im Jahr 2001 wurde in den Ruinen der Synagoge eine Holocaust-Gedenkstätte errichtet. Siehe auch Geschichte der Juden in Lettland Weblinks Zerstörung der Synagoge bei www.memorialmuseums.org (englisch)
Great Choral Synagogue (Riga)

The Great Choral Synagogue (Latvian: Rīgas Horālā sinagoga; Hebrew: בית הכנסת כורל של ריגה) was a Jewish congregation and synagogue, that was located on Gogoļa iela (Gogol Street), in the Latgale neighborhood of Riga, Latvia. Designed by Paul von Hardenack in predominately Renaissance Revival style, the synagogue was completed in 1871. It was the largest synagogue in Riga, until it was burned down on 4 July 1941 during the German occupation of Latvia. History The synagogue was designed in 1868 by architect Paul von Hardenack and the building was completed in 1871. The architecture consisted of several different styles, however, Renaissance Revival was the dominant style. The synagogue was famous throughout the city for its cantors and its choir. Destruction The synagogue was burned down on 4 July 1941 after the German Nazi occupation of Riga. There are reports that 20 Jews were locked in the basement. Historian Bernhard Press states that some of the victims were Lithuanian Jews who had taken refuge there. Gertrude Schneider identifies the victims as mostly women and children. Frida Michelson, a Latvian Jew who had been working near Jelgava in a forced labor detail when the synagogue was burned, reported that she was told by a friend (who had heard it from someone else) that the halls and the backyard of the Choral Synagogue were filled with refugees from Lithuania. Perkonkrusts and "other Latvian hangers-on" surrounded the building, trapped the people inside, and set it on fire. Andrew Ezergailis does not find it credible that Jews were locked in the Great Choral Synagogue before it was set on fire. Ezergailis does acknowledge that there could have been 300 Lithuanian refugees in the synagogue before the fire was set. He postulates however that they would have been killed before the synagogue was set on fire. The destruction of the synagogue was filmed by the Germans and later became part of a Wehrmacht newsreel, with the following narration: "The synagogue in Riga, which had been spared by the GPU commissars in their work of destruction, went up in flames a few hours later." Demolition and memorial After the war, the remains of the burnt-out synagogue were demolished by Soviet authorities and the area was turned into a public square, with the first commemorative stone marking a Star of David being placed at the location only in 1988. After the restoration of Latvia's independence, a memorial designed by Latvian architect Sergejs Rižs in the shape of the synagogue walls with built-in archaeological remains of the original building found at the site, was erected on the grounds in 1993. In 2007 a memorial to Jānis Lipke and others who had saved Jews from the Holocaust was unveiled next to the 1993 memorial. The memorial commemorates all those who helped save more than 400 Jews from certain death. Gallery See also History of the Jews in Latvia List of synagogues in Latvia References External links Great Choral Synagogue on LiveRīga.com (Riga tourism portal)
Grande synagogue chorale de Riga

La grande synagogue chorale de Riga (letton : Rīgas Horālā sinagoga, hébreu : בית הכנסת כורל של ריגה) était la plus grande synagogue de Riga, jusqu'à sa destruction le 4 juillet 1941. La synagogue est planifiée en 1868 par l'architecte Paul von Hardenack et le bâtiment fut achevé en 1871. L'architecture est un mélange de plusieurs styles différents avec une dominante pour le style néo-Renaissance. La synagogue était célèbre dans toute la ville pour ses chantres et ses chœurs. Pendant la Seconde Guerre mondiale, le 4 juillet 1941, la synagogue est incendiée par des nationalistes et de nombreux Juifs y sont brûlés vifs. Après la guerre, les débris sont dégagés et un monument est érigé sur le terrain. En 2007, à côté des ruines, un monument en hommage à des Justes parmi les nations, tels que Jānis Lipke, est inauguré. Le mémorial commémore tous ceux qui ont contribué à sauver des Juifs d'une mort certaine. Articles connexes Shoah en Lettonie Synagogue de Riga Références Galerie Voir aussi Liens externes Articles connexes Portail du judaïsme Portail de la Lettonie Portail du XXe siècle
Nagy Korál zsinagóga (Riga)

A Nagy Korál zsinagóga (lettül: Rīgas Horālā sinagoga, héberül: בית הכנסת כורל של ריגה) Riga legnagyobb zsinagógája volt, amíg 1941. július 4-én le nem égett. A zsinagógát 1868-ban Paul von Hardenack építész tervezte, az építését 1871-ben fejezték be. Az épületen több építészeti stílus megjelent, azonban a neoreneszánsz volt a legmeghatározóbb. A zsinagóga városszerte híres volt kántorairól és kórusáról. A zsinagógát 1941. július 4-én felgyújtották, miután Riga náci megszállás alá került. Egyes jelentések szerint 20 zsidót az alagsorba zárták. Bernhard Press történész szerint az áldozatok egy része litván zsidó volt, akik ott kaptak menedéket. Gertrude Schneider szerint az áldozatok többnyire nők és gyermekek voltak. Frida Michelson, aki a zsinagóga felgyújtásakor kényszermunkásként dolgozott Jelgava közelében, arról számolt be, hogy egy barátja (aki mástól hallotta) elmondta neki, hogy a Nagy Korál zsinagóga termei és hátsó udvara tele volt litvániai menekültekkel. A Pērkonkrusts szélsőjobboldali mozgalom tagjai és mások körülvették az épületet, csapdába ejtették az ott tartózkodó embereket és rájuk gyújtották a zsinagógát. Andrew Ezergailis történész nem tartja hihetőnek, hogy a zsidókat bezárták volna a Nagy Korál zsinagógába, mielőtt felgyújtották volna. Azt azonban elismeri, hogy a zsinagógában 300 litván menekült lehetett a tűz meggyújtása előtt, illetve valószínűsíti, hogy a zsinagóga felgyújtása előtt már megölték őket. A zsinagóga megsemmisítését a németek filmre vették, majd később egy Wehrmacht híradó részévé vált, a következő elbeszéléssel: "A rigai zsinagóga, amelyet a GPU komisszárjai megkíméltek rombolási munkájuk során, néhány órával később lángokba borult." A háború után a kiégett zsinagóga maradványait a szovjet hatóságok eltakarították, és a területet nyilvános térré alakították. Az első Dávid-csillaggal megjelölt emlékkövet csak 1988-ban helyezték el a helyszínen. Miután Lettország elnyerte függetlenségét, 1993-ban Sergejs Rižs lett építész tervei alapján az egykori zsinagóga helyén kialakítottak egy emlékhelyet, amelyhez felhasználták az eredeti épület alapját. 2007-ben emlékművet állítottak Jānis Lipkének és másoknak, akik zsidókat mentettek a holokauszt idején. Az emlékmű mindazoké, akik több mint 400 zsidót segítettek megmenteni a biztos haláltól. Lettország szinte teljes zsidó lakosságát – mintegy 73 000 embert – meggyilkolták a náci uralom első hat hónapjában. Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Great Choral Synagogue (Riga) című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Sinagoga grande corale di Riga

La sinagoga grande corale di Riga, ora scomparsa, era la più grande sinagoga di Riga in Lettonia. Costruita tra il 1868 e il 1871 in stile neorinascimentale, fu distrutta dai nazisti il 4 luglio 1941. Storia Riga è uno dei luoghi storici della presenza ebraica negli stati baltici. Nella seconda metà dell'Ottocento la comunità ebraica conobbe un fortissimo incremento demografico. Circa 20.00 ebrei vivevano ora in città, e ciò richiedeva la costruzione di nuovi, sempre più grandi luoghi di culto. La sinagoga grande corale di Riga era un imponente edificio, costruito tra il 1868 e il 1871 in stile neorinascimentale su progetto dell'architetto P. von Hardenaks. Durante il periodo tra le due guerre mondiali, la sinagoga grande era una delle quattro sinagoghe corali a Riga. Il suo coro era molto popolare non solo tra il pubblico ebraico. Tre giorni dopo il loro arrivo a Riga, i nazisti incendiarono tutte le sinagoghe della città, inclusa la sinagoga grande corale. Il rogo della sinagoga fu ripreso dai cineoperatori tedeschi e divenne parte di un cinegiornale della Wehrmacht. Era il 4 luglio 1941, un giorno che oggi è ufficialmente ricordato dalla città di Riga come uno dei più tragici della sua storia. Testimonianze oculari raccontano che nell'incendio della sinagoga grande perirono anche numerosi ebrei che vi erano stati rinchiusi, anche se il numero delle vittime (forse 300) e le circostanze dell'eccidio restano difficili da determinare nel caos di quei giorni di pogrom che videro l'uccisione di almeno 6.000 ebrei ad opera dei nazisti e delle milizie fasciste lettoni. La sinagoga Peitav di Riga fu l'unica ad essere risparmiata dalle fiamme, a causa del rischio che l'incendio si propagassero agli edifici vicini ed è l'unica ancor oggi esistente a Riga. Degli oltre 40.000 ebrei che prima della seconda guerra mondiale abitavano in città solo 150 sopravvissero all'Olocausto. Il memoriale dell'Olocausto Oggi i pochi resti della sinagoga sono stati trasformati dal 1988 in un memoriale dell'Olocausto. Note Bibliografia Bernhard Press. The Murder of the Jews in Latvia, 1941-1945, Evanston, IL: Northwestern University Press, 2000 ISBN 0-8101-1729-0 Gertrude Schneider. Journey into Terror: Story of the Riga Ghetto, II ed. Westport, CT: Praeger, 2001 ISBN 0-275-97050-7 Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su sinagoga grande corale di Riga Collegamenti esterni Jewish Community of Latvia, su jews.lv. URL consultato il 15 settembre 2013 (archiviato dall'url originale il 29 settembre 2013). Jewih Virtual Library (Riga), su jewishvirtuallibrary.org.
Synagoga Chóralna w Rydze

Synagoga Chóralna w Rydze (łot. Rīgas Horālā sinagoga) – nieistniejąca synagoga znajdująca się w Rydze, stolicy Łotwy, przy ulicy Gogola 25 (łot. Gogoļa ielā). Synagoga została zbudowana w latach 1868–1871 według projektu P. Hardenacka, prace murarskie nadzorował inż. Krüger. Uroczystego otwarcia dokonano w sierpniu 1871. Podczas II wojny światowej, 4 lipca 1941 została spalona przez Arājs Commando i hitlerowców wraz z modlącymi się w niej ludźmi. Zachowały się ruiny synagogi, przy których ustawiono pamiątkowy kamień w 1997. W 2007 wzniesiono pomnik Jānisa Lipke i innych Sprawiedliwych, którzy ratowali Żydów na Łotwie. Jest to pochylona betonowa płyta wsparta na filarach. Galeria Linki zewnętrzne Zdjęcie płonącej bóżnicy z 1941 roku Portal „Cita Rīga”
Большая хоральная синагога (Рига)

Большая хоральная синагога в Риге находилась на улице Гоголя (ныне улица Эмилии Беньямин), 25 (на перекрестке с улицей Дзирнаву). К началу Второй мировой войны это была самая большая из более чем десяти рижских синагог. История Построена в 1864—1871 годах. Авторы — архитектор П. Гарденак, архитектор-строитель Д. Ф. Крюгер. В создании использовались различные архитектурные стили, это был период, когда в архитектуре господствовала эклектика, некоторые исследователи считают, что в постройке преобладали элементы неоренессанса. Учитывая иудейские традиции, рядом с основным корпусом была построена ритуальная баня — миква. Синагога славилась по всей Риге своими хорами и канторами. Нередко, чтобы их послушать, во время иудейских праздников в синагогу приходили горожане других вероисповеданий и атеисты. 4 июля 1941 года Большая хоральная синагога, как и все остальные рижские синагоги, (кроме Пейтав-шул которая оказалась единственной, избежавшей этой участи: поскольку здание находилось в Старом городе, существовала опасность, что огонь перебросится на соседние дома. В здании синагоги Пейтав-шул был устроен склад) была сожжена нацистами и их пособниками. Акцию проводили латышские коллаборационисты из так называемой команды Арайса, при участии немецких военнослужащих. Оккупационными властями было дано строгое указание рижским пожарным подразделениям только следить за тем, чтобы огонь не затронул соседние здания. Гасить пламя, охватившее всё сооружение, было запрещено. В огне пожара погибло около 500 человек, находившихся в синагоге, в числе которых были беженцы из Литвы, прибывшие в Ригу из оккупированного немецкими войсками Шяуляя. Современные историки А.Эзергайлис и К.Кангерис оспаривают количество погибших, утверждая, что в синагоге почти никого не было. В послевоенные годы на месте сгоревшей синагоги был разбит сквер. Мемориальный комплекс В 1997 году на перекрёстке улиц Гоголя и Дзирнаву, на основе сохранившихся руин, был сооружён мемориал «Большая хоральная синагога». Автор проекта — архитектор Сергей Рыж (1947 г. р.), выпускник Свердловского архитектурного института. В 2007 году в сквере рядом с этим сооружением был открыт памятник Жанису Липке и другим жителям Риги, спасавшим людей во времена Холокоста. Памятник представляет собой большую наклонную, будто бы падающую стену, грозящую уничтожить еврейский народ и подпирающие её пилоны, которые символизируют героев-спасителей. На вертикальных столбах начертаны имена всех латвийцев, кто во время Холокоста в Латвии, на свой страх и риск спасли от смерти свыше 400 человек. Галерея Примечания Ссылки Great Choral Synagogue at Gogol street, Rumbula.org
Universitat de Daugavpils

La Universitat de Daugavpils (en letó : Daugavpils Universitāte) és una universitat pública situada a Daugavpils, Letònia. La Universitat de Daugavpils és un acreditat establiment d'educació superior, fundat l'any 1921 va passar a dir-se «Institut Estatal Normal de Daugavpils» el 1923. Va aconseguir l'estatus d'«Universitat de Daugavpils» el 13 d'octubre de 2001. Inclou cinc facultats amb uns 6.100 estudiants: Ciències naturals i matemàtiques, Humanitats, Educació i Gestió, Música i Arts, i Ciències socials. Hi ha hagut converses que preveuen la seva fusió amb la Universitat de Letònia. Vegeu també Llista de Universitats de Letònia Referències Enllaços externs Universitat de Daugavpils - Lloc web oficial (letó)
Daugavpils Universitet

Daugavpils Universitet (lettisk: Daugavpils Universitāte) er et offentligt universitet i Daugavpils i det syd-østlige Letland, og det næststørste universitet i landet. Universitetet er den største uddannelsesinstitution i landskabet Latgale med fem fakulteter og lidt over 4.000 studerende. Universitetet etableredes i 1921 som et lærerseminarium, og blev i 1923 navngivet Daugavpils Statslige Lærerinstitut. Omlægninger i det statslige pædagogiske system gjorde, at skolen i 1952 fik navnet Daugavpils Pædagogiske Institut. I 1993 konverteredes skolens status til et universitets og fik den 13. oktober 2001 sit nuværende navn. Eksterne henvisninger Daugavpils Universitets hjemmeside Arkiveret 7. februar 2016 hos Wayback Machine (lettisk)
Universität Daugavpils

Die Universität Daugavpils (lettisch: Daugavpils Universitāte) ist eine von sechs staatlichen Universitäten in Lettland mit Sitz in der Stadt Daugavpils (Dünaburg). Die Hochschule wurde 1921 als eine Pädagogische Fachschule gegründet, 1952 in Pädagogisches Institut Daugavpils umbenannt, erhielt 1993 eine Anerkennung als Universität (Pädagogische Universität Daugavpils) und 2001 ihren heutigen Namen. Fakultäten Die Universität Daugavpils gliedert sich in 5 Fakultäten: Humanwissenschaften Sozialwissenschaften Naturwissenschaften und Mathematik Musik und Bildende Kunst Pädagogik und Management Rektor der Universität ist Professor Arvīds Barševskis. Weblinks Offizielle Website der Universität Daugavpils (lettisch, englisch)
Université de Daugavpils

L’université de Daugavpils (en letton, Daugavpils Universitāte) est une université publique lettonne, située à Daugavpils. Elle est la seconde université de Lettonie[réf. souhaitée]. Historique Fondée en 1921, comme une école normale, elle a été rebaptisée « Institut normal d'État de Daugavpils » en 1923. Elle a acquis un statut universitaire en 1993 et a été renommée « université de Daugavpils » le 13 octobre 2001. Composition Elle comprend plus de 6 100 étudiants et 5 facultés : Faculté des sciences naturelles et mathématiques Faculté des lettres Faculté de l'éducation et de la gestion Faculté de musique et des arts Faculté des sciences sociales Lien externe (lv + en) Site officiel Notes et références Portail des universités Portail de la Lettonie