NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Katedra Świętego Jakuba w Rydze

Katedra Świętego Jakuba (łot. Svētā Jēkaba katedrāle) – gotycki kościół katedralny znajdujący się w Rydze, stolicy Łotwy. Gotycki kościół został wymieniony po raz pierwszy w dokumentach w 1225. Na początku XV wieku do kościoła dobudowano kaplicę świętego Krzyża. W 1522 po nadejściu reformacji kościół stał się drugim protestanckim, niemieckojęzycznym kościołem Rygi. W 1523 w kościele po raz pierwszy wygłoszono kazanie w języku łotewskim. W 1582, kiedy Ryga dostała się pod panowanie Rzeczypospolitej Obojga Narodów, kościół został przekazany jezuitom. W 1621 powrócił do luteran, kiedy wojska szwedzkie pod dowództwem króla Gustawa II Adolfa zajęły Rygę. W 1812 był wykorzystywany przez wojska napoleońskie jako magazyn żywnościowy. W 1923 kościół został ponownie przekazany katolikom po tym jak ryska katedra stała się katedrą luterańską. Architektura i wyposażenie Wieża kościoła ma wysokość 86 m. W kościele znajdował się barokowy ołtarz z 1680 roku, obecnie zastąpiony przez nowy z 1901 roku. Przypisy
Catedral de São Tiago (Riga)

A Catedral de Santiago (em letão: Svētā Jēkaba ​​katedrāle, em alemão: Jakobskirche) é a Catedral Católica Romana de Riga, na Letônia. A catedral é dedicada a São Tiago Maior. O edifício faz parte do Patrimônio Mundial da UNESCO em Riga Antiga e fica em frente à Casa da Corporação Nobre da Livônia, o local de reunião do parlamento letão, a Saeima. Ela é com frequência erroneamente conhecida como catedral de São Jacó. A confusão se dá porque a língua letã, como muitas outras línguas, usa o mesmo nome para "Tiago" e para "Jacó". História A igreja foi consagrada em 1225. Originalmente, não era uma catedral, visto que a Catedral de Riga servia para essa função. No início do século XV, a Capela da Santa Cruz foi construída na extremidade sul da igreja gótica primitiva, e parte da igreja foi transformada em basílica. Em 1522, durante a Reforma Protestante, o edifício tornou-se a segunda igreja luterana de língua alemã em Riga. Em 1523, tornou-se a primeira igreja luterana de língua letã ali. Em 1582, foi doada aos jesuítas como parte da Contrarreforma, quando Stephen Báthory, da Comunidade Polaco-Lituana, assumiu o controle de Riga. Em 1621, foi devolvida aos luteranos após Gustavo II Adolfo da Suécia ocupar Riga. Em vários momentos, serviu como uma igreja luterana de língua sueca, língua alemã ou língua estoniana. Após a ocupação russa de 1710, a igreja foi chamada de Igreja da Coroa, porém os serviços religiosos em língua alemã foram autorizados a continuar. Em 1812, foi usada como depósito de sacos de farinha e outros suprimentos alimentares pelas tropas de Napoleão. Durante esse período, de junho a novembro de 1812, a congregação realizou serviços na Igreja de São Pedro. Em 1901, o altar barroco mais antigo de Riga, de 1680, foi substituído por um novo. Após o referendo de propriedade da igreja letã de 1923, o edifício foi devolvido aos católicos para uso como sua catedral, já que a Catedral de Riga era agora uma catedral evangélica luterana. A primeira missa católica foi realizada em 3 de maio de 1924 pelo arcebispo católico de Riga, Antonijs Springovičs. A paróquia católica de St James foi criada pelo arcebispo Antonijs Springovičs em 18 de abril de 1947. Este estabelecimento da paróquia pretendia ser uma congregação nacional sem um território específico, composta por católicos letões em Riga e arredores, bem como católicos ingleses e franceses. A catedral foi visitada pelo Papa João Paulo II em 1993 e pelo Papa Francisco em 2018. Referências
Собор Святого Якова (Рига)

Собор святого Якова (латис. Svētā Jēkaba katedrāle, нім. Jakobskirche) — римо-католицький собор у Ризі (Латвія), присвячений святому Якову Великому. Будівля є частиною Старої Риги, включеної до списку Світової спадщини ЮНЕСКО і розташована прямо навпроти Будинку Лівонської дворянської корпорації, сучасного місця засідання Сейму Латвії. Історія Будівлю церкви освятили в 1225 році. Спочатку це не був кафедральний собор, оскільки Ризький собор виконував цю функцію. На початку XV століття каплицю Святого Хреста побудували на південному кінці ранньої готичної церкви, а частину церкви перетворили на базиліку. У 1522 році під час протестантської Реформації будівля стала другою німецькомовною лютеранською церквою в Ризі. У 1523 році вона стала першою лютеранською церквою з богослужінням латиською мовою. У 1582 році собор передали єзуїтам у рамках Контрреформації, коли очільник Речі Посполитої Стефан Баторій отримав контроль над Ригою. У 1621 році храм повернули лютеранам після того, як Густав II Адольф зі Швеції окупував Ригу. У різні часи лютеранське богослужіння в церкві відбувалася шведською мовою, німецькою або естонською. Після російської окупації 1710 р. церкву назвали Коронною церквою, проте релігійні служби німецькою мовою дозволяли продовжувати. У 1812 році війська Наполеона використовували собор як склад для мішків з борошном та інших продовольчих запасів. У цей час, з червня по листопад 1812 р., парафія проводила богослужіння в церкві святого Петра. У 1901 р. найстаріший бароковий вівтар у Ризі, відомий з 1680 р., замінили новим. Після референдуму про власність церкви в Латвії 1923 року будівлю віддали католикам для використання як їхній собор, оскільки Ризький собор став євангелічно-лютеранським собором. Перша католицька меса відбулася 3 травня 1924 р. католицьким архієпископом Риги Антонійсом Спрінговічсем. Католицьку парафію Святого Якова створив архієпископ Антонійс Спрінговічс 18 квітня 1947 року. Це заснування парафії мало бути національним приходом без певної території, яке складалося з латиських католиків у Ризі та навколо неї, а також англійських та французьких католиків. Собор відвідав Папа Римський Іван Павло II у 1993 році та Папа Римський Франциск у 2018 році. Галерея Дивитися також Конкордат 1922 року Список об'єктів Світової спадщини ЮНЕСКО в Латвії Примітки Джерела (латиською) Svētā Jēkaba katedrāle at catholic.lv Посилання (латиською) Rīgas Svētā Jēkaba katedrāle [Архівовано 13 квітня 2021 у Wayback Machine.] (англійською) World Heritage Catholic Churches in Latvia [Архівовано 14 квітня 2021 у Wayback Machine.]
Mazsalaca Manor

Mazsalaca Manor, also called Valtenberga or Valtenberģi Manor, is a manor house in Mazsalaca, Valmiera Municipality, in the Vidzeme region of Latvia. It was built before 1780 in German Classical style. Severely damaged by fire in 1905, the mansard roof was repaired in 1911 to preserve the remaining structure. Restoration was finally completed after 1925, and the building has housed the Mazsalaca secondary school ever since. See also List of palaces and manor houses in Latvia References Zarāns, Alberts (2006). Latvijas pilis un muižas. Castles and manors of Latvia (in Latvian and English). Riga. ISBN 9984-785-05-X. OCLC 72358861.: CS1 maint: location missing publisher (link) External links (in Latvian) Valtenberģi Manor Media related to Mazsalaca Manor at Wikimedia Commons
Església de Mežaparks

L'Església de Mežaparks (en letó: Mežaparka evaņģēliski luteriskā baznīca) és una església luterana a la ciutat de Riga, capital de Letònia, està situada al carrer Ezermalas, 28. És una església parroquial de l'Església Evangèlica Luterana de Letònia. El culte s'ofereix en dues llengües el letó i el rus. Història Mežaparks és un projecte de barri-jardí de Riga, planejat i creat per a l'expansió deliberada del districte suburbà de la ciutat de forma artificial. El projecte va començar l'any 1901. Es troben nombrosos construccions noves d'habitatge, juntament amb un ampli parc públic, i el zoo de Riga. Les congregacions cristianes locals van sorgir en la zona, però l'edifici de l'església no es va realitzar fins a 1927, quan l'antiga central elèctrica va ser convertida i consagrada com una església luterana. L'església de Mežaparks continua oficiant a l'antiga central elèctrica; l'espai interior de prop de 100 seients és el més petit de les esglésies luteranes de Riga. Referències Enllaços externs Pàgina de l'església (letó) (anglès)
Mežaparks Lutheran Church

Mežaparks Lutheran Church (Latvian: Mežaparka evaņģēliski luteriskā baznīca) is a Lutheran church in Riga, the capital of Latvia. It is a parish church of the Evangelical Lutheran Church of Latvia. The church is situated at the address 1 Roberta Feldmaņa Street. Worship is offered in both Latvian and Russian languages. History Mežaparks is a garden suburb project within Riga, artificially planned and created for deliberate expansion of the suburban district of the city. The project commenced in 1901. It is home to many new housing projects, an extensive public park, and the Riga city zoo. It may be reached by tram 11 and other public transport links. Local congregations of Christians arose in the area, but no church building was provided until 1927 when the old power station was converted into a Lutheran church and consecrated. Mežaparks Lutheran Church still meets in the converted power station; the small church seats fewer than 100 people (it is Riga's smallest Lutheran church), but by holding services both morning and evening on a Sunday, and during the week, everyone is accommodated. External links Church website (in both Latvian and English). References
Église luthérienne de Mežaparks

L'église de Mežapark (letton : Rīgas Mežaparka baznīca) ou Église évangélique luthérienne Adolf (letton : Ādolfa evaņģēliski luteriskā baznīca) ou Église évangélique luthérienne Gustav Adolf de Mežaparks (letton : Mežaparka Gustava Ādolfa evaņģēliski luteriskā baznīca) est une église évangélique-luthérienne située dans le voisinage de Mežaparks à Riga, capitale de la Lettonie. Avec 80 places, c'est la seule église de Mežaparks et la plus petite église de Riga. Historique Initialement, le bâtiment de l'église a été construit comme centrale électrique de Mežaparks (1904), mais après que Mežaparks ait été connecté au réseau électrique de la ville de Riga, un entrepôt pour chevaux y a gété situé. En 1911, le directeur de la société « Būvbiedrība », qui acheta le terrain, proposa la transformation du bâtiment en chapelle. L'auteur du projet de chapelle est probablement Eduards Kupfer. Le 31 janvier 1919, la chapelle est consacrée. Elle s'appelait la chapelle Gustav Adolphus, dans la presse elle s'appelait aussi la Waldkapelle. Dans les années 1920, l'église a été rénovée, après quoi le nombre de sièges a atteint 80. Elle est restée dans cet état jusqu'à nos jours, un simple bâtiment en maçonnerie mince de forme rectangulaire. À ses débuts, les services religieux se déroulaient en allemand, car la majorité des habitants de Mežapark étaient des germano-baltes. Dans les années 1930, des messes se sont tenues une à deux fois par mois en letton. Quelques années avant la Seconde Guerre mondiale, il fut décidé de construire une église séparée pour la congrégation lettone, mais ce projet fut interrompu par la guerre. Il y a eu un incendie en 1970. Références Voir aussi Liens internes Liens externes MELD Portail de la Lettonie Portail du protestantisme Portail de l’architecture chrétienne
Letlands Bank

Letlands Bank (lettisk: Latvijas Banka) er centralbanken i Letland. Republikken Letland blev erklæret selvstændig 18. november 1918. En af de første regeringshandlinger var at beskrive, hvordan finansvæsenet skulle se ud og at definere landets valuta. 7. september 1922 blev centralbankloven vedtaget, og her fik Letlands Bank retten til at udstede landets valuta. Samme år blev lats indført. Den erstattede lettiske rubler, så 50 rubler svarede til 1 lats. Da Letland blev medlem af euroområdet i 2014, blev latsen udfaset igen. Efter bruddet med Sovjetunionen i 1990-91 blev centralbankens position bekræftet ved to love; "Om bankerne" og "Om Letlands Bank". Disse to love blev egentlig vedtaget i 1990 før bruddet med Sovjetunionen, men blev vedtaget på ny (bekræftede) i 1992. Lovene definerede centralbanken som en uafhængig, selvstændig centralbank med eksklusiv ret til at udstede penge, overvåge landets banksektor, udøve statens pengepolitik og forvalte statskassen. Ifølge "Om Letlands Bank" skal centralbankens bestyrelse bestå af en formand, en viceformand og 6 medlemmer. Da Letland er medlem af EU, er centralbanken også medlem af ESCB – Det Europæiske System af Centralbanker og eurosamarbejdet. På denne måde har banken indflydelse på pengepolitikken i euroområdet. Kilder Eksterne henvisninger Letlands Bank (engelsk)
Banco de Letonia

El Banco de Letonia (letón: Latvijas Banka) es el banco central de la República de Letonia. Es una de las instituciones claves del estado y se encarga de las funciones económicas que le encomienda la ley. El objetivo principal del banco de Letonia es el de regular la moneda en circulación, mediante la implementación de la política monetaria y del mantenimiento de la estabilidad de precios en Letonia. La administración del Banco de Letonia se encuentra en Riga. El año fiscal del banco comienza el 1 de enero y acaba el 31 de diciembre. Presidentes del Banco de Letonia Artūrs Graudiņš Pēteris Sakss Einars Repše (1991-2001) Ilmārs Rimšēvičs (2001-2019) Mārtiņš Kazāks (2019-) Véase también Economía de Letonia Lats letón Enlaces externos Página oficial del Latvijas Banka mapa de PlaceOpedia
Banque de Lettonie

La Banque de Lettonie (en letton : Latvijas Banka) est la banque centrale de la République de Lettonie. Depuis 2014, elle est également l'autorité nationale compétente de la Lettonie au sein du Mécanisme de surveillance unique. Histoire Le 7 septembre 1922, l'Assemblée constituante adopta la loi portant création de la Banque de Lettonie, qui lui accordait le privilège d'émission. Les statuts provisoires de la Banque furent approuvés le 19 septembre 1922 par le Conseil des ministres, avec un capital initial fixé à 10 millions de lats. Le 23 avril 1923, la Saeima approuva les statuts définitifs de la Banque de Lettonie. Le 17 juin 1940, la Lettonie fut occupée et incorporée à l'URSS le 5 août. Le 25 juillet, la loi sur la nationalisation des banques et des grandes entreprises industrielles fut adoptée. Après la Seconde Guerre mondiale, l'émission de monnaie et les fonctions de Trésor furent assurées par la Banque d'État de l'URSS, mais le système monétaire de la RSS de Lettonie resta entièrement sous son contrôle. Ce n'est qu'après la Déclaration du 4 mai 1990 sur la restauration de l'indépendance de la République de Lettonie et l'effondrement de l'URSS, avec la décision du Conseil suprême de la République de Lettonie du 3 septembre 1991 « Sur la réorganisation des institutions bancaires sur le territoire de la République de Lettonie », que la Banque de Lettonie est devenue la seule banque centrale et émettrice. Elle a repris la propriété et la structure des banques de l'URSS, de la Latvijas Republikānisko banku et d'autres établissements de crédit publics. Gouverneurs de la banque Notes et références Notes Références Voir aussi Articles connexes Zone euro Banque centrale européenne Système européen de banques centrales Euro en Lettonie Liens externes Site officiel Ressource relative aux beaux-arts : British Museum Portail de l’Union européenne Portail de la Lettonie Portail de l’économie Portail de la finance Portail de la numismatique
Latvijska banka

Latvijska banka (latvijski: Latvijas Banka) je središnja banka Latvije sa sjedištem u njezinom glavnom gradu Rigi. Latvijska je banka kao javno (državno) poduzeće odgovorna za stabilnost cijena u Latviji i njezinu monetarnu politiku te je njezin rad propisan i kontroliran zakonom i Ustavom. Isključivo se nalazi u vlasništvu države Latvije, koja jamči za obveze Latvijske banke. Banka je ravnopravna i punopravna članica Europske središnje banke. Do 31. prosinca 2013., banka je bila odgovorna za izdavanje i letonskih latsa, a ta odgovornost je prestala prelaskom na euro 1. travnja 2014. godine. Guverneri Artūrs Graudiņš (26. ožujka 1990. – 30. srpnja 1990.) Pēteris Sakss (31. srpnja 1990. – 3. rujna 1991.) Einars Repše (1991. – 2001.) – osim guvernera, obnašao je i dužnost premijera (2002. – 2004.) i ministra financija Latvije (2009. – 2010.) Ilmārs Rimšēvičs (2001. – na dužnosti) Izvori Vanjske poveznice (let.) www.bank.lv - službene stranice Latvijske banke (let.) Statistike Latvijske banke
Latvijas Banka

A Latvijas Banka a Lett Köztársaság központi bankja, a lett nemzeti valuta, a lett lat egyedüli kibocsátója. Fő feladatai közé tartozik a pénzügyi stabilitás megteremtése és fenntartása. A Bank az Központi Bankok Európai Rendszerének tagja. Székhelye Lettország fővárosában, Rigában található. Története A Latvijas Bankát 1922. szeptember 7-én hozták létre. Amikor Lettország a Szovjetunió részévé vált, a bank elvesztette szerepét, és az országban a szovjet rubelt vezették be. Lettország 1991.augusztus 21-én elnyert függetlensége után szervezték újra, és azóta Lettország központi bankja. A Bank 1993-ban vezette be a latot, mely a korábbi szükségpénzt, a lett rubelt váltotta fel 1 lat = 200 rubel arányban. Jövője Lettország 2014 január elsején csatlakozott az eurózónához ezzel a latot felváltotta a közös európai pénz, az euró.
Banca di Lettonia

La banca di Lettonia è la banca centrale della Lettonia. La moneta ufficiale dello stato è l'euro. Fino al 1º gennaio 2014 la valuta era il lats lettone. Storia La Repubblica di Lettonia si dichiarò indipendente il 18 novembre 1918. Uno dei primi compiti dello Stato fu quello di determinare le basi del sistema finanziario e della moneta del Paese. Il 7 settembre 1922 l'Assemblea Costituente approvò una legge provvisoria sulla banca centrale che, tra le altre cose, conferì alla Latvijas Banka il diritto di emettere la moneta nazionale. Nello stesso anno venne introdotto il lats lettone. Sostituì il rublo lettone: 50 rubli equivalevano a un lat. La legge definitiva sulla Banca centrale fu adottata dal Saeima il 24 aprile 1923 e firmata dal presidente Jānis Čakste il 2 luglio dello stesso anno. Durante la prima occupazione sovietica della Lettonia, a partire dal 17 giugno 1940, le banche private del paese furono nazionalizzate sotto l'egida della Latvijas Banka, prima del suo scioglimento il 10 ottobre 1940. Le sue funzioni furono assunte da un ufficio repubblicano della banca centrale sovietica, la [Gosudarstvenny bank SSSR. Durante l'occupazione tedesca provvisoria della Lettonia, dal 1941 al 1945, la Latvijas Banka riuscì a riprendere le sue operazioni su base limitata; le fu negato il diritto di emettere moneta. Con la riconquista dell'indipendenza, venne ripristinata la Banca centrale della Repubblica di Lettonia e fu reintrodotto il lat. Il 1° gennaio 2014 è stata sostituita dall'euro come moneta nazionale. Oltre alla sede centrale di Riga, la banca ha tre filiali a Daugavpils, Rēzekne e Liepāja. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Banca della Lettonia Collegamenti esterni Sito ufficiale, su bank.lv.
Bank van Letland

De Bank van Letland (Lets: Latvijas Banka) is de centrale bank van Letland. De bank werd op 7 september 1922 opgericht, behoort tot het Europees Stelsel van Centrale Banken en valt sinds 1 januari 2014 binnen de eurozone. Geshiedenis Op 7 september 1922 nam de Grondwetgevende Vergadering de wet aan tot oprichting van de Bank van Letland, die haar het recht gaf bankbiljetten uit te geven. De voorlopige statuten van de bank werden op 19 september 1922 goedgekeurd door de Raad van Ministers, met een aanvangskapitaal van 10 miljoen lat. Op 23 april 1923 keurde de Saeima de definitieve statuten van de Bank van Letland goed. Op 17 juni 1940 werd Letland bezet en op 5 augustus ingelijfd bij de USSR. Op 25 juli werd de wet op de nationalisatie van banken en grote industriële ondernemingen aangenomen. Na de Tweede Wereldoorlog nam de Staatsbank van de USSR de rol van gelduitgever en schatkistbeheerder over, maar het monetaire systeem van de Letse SSR bleef volledig onder haar controle. Pas na de Verklaring van 4 mei 1990 over het herstel van de onafhankelijkheid van de Republiek Letland en de ineenstorting van de USSR, met het besluit van de Opperste Raad van de Republiek Letland van 3 september 1991 "Over de reorganisatie van bankinstellingen op het grondgebied van de Republiek Letland", werd de Bank van Letland de enige centrale en uitgevende bank. Zij nam het eigendom en de structuur over van de banken van de USSR, Latvijas Republikānisko banku en andere staatskredietinstellingen. Lijst van governeurs Zie ook Letse euromunten Letse lats Externe link (en) Website van de Bank van Letland
Банк Латвии

Банк Латвии (латыш. Latvijas Banka) — центральный банк Латвии. Штаб-квартира банка расположена в Риге на улице Кришьяня Валдемара, д. 2а. Банк в соответствии с национальным законодательством осуществляет ключевые функции финансового регулятора. Банк нёс ответственность за поддержание стабильности национальной валюты, осуществлял эмиссию латвийской денежной единицы — лата. Надзор за деятельностью банка осуществляется Сеймом Латвии. История 7 сентября 1922 года был учреждён Банк Латвии как центральный банк страны; закон о его создании принят Конституционным собранием. 3 августа 1922 года национальной денежной единицей стал лат, право выпуска которого получил Банк Латвии. 24 апреля 1923 Сейм утвердил Устав банка, подписанный президентом Янисом Чаксте 2 июля. После присоединения Латвии к СССР, 10 октября 1940 года банк был ликвидирован; его функции были переданы латвийской республиканской конторе Госбанка СССР. В годы нацистской оккупации Банк Латвии возобновлял свою работу, но эмиссией национальной валюты уже не занимался. 2 марта 1990 года Верховный Совет Латвийской ССР принял закон «О банках», в соответствии с которым был создан республиканский центральный банк. Тем не менее, полностью функции национального банка, включая эмиссионную, банк стал осуществлять лишь после признания Россией государственной независимости Латвии, осенью 1991 года. В состав Банка Латвии был включён Латвийский республиканский банк Госбанка СССР (образованный в 1987 году на базе республиканского отделения Госбанка). С 1 мая 2004 года в связи со вступлением Латвии в Европейский союз Банк Латвии вошёл в Европейскую систему центральных банков. С 1 января 2023 года в Банк Латвии была интегрирована Комиссия рынков финансов и капитала, после чего банк принял функции надзора за финансовым и капитальным рынком, развития этого рынка и функции органа урегулирования. Собственники и руководство Собственником банка является латвийское государство. Президент — Мартиньш Казакс. Вступил в должность 21 декабря 2019 года, до этого президентами были Эйнарс Репше и Илмар Римшевич. Деятельность Кроме центрального банка, расположенного в Риге, в Латвии также имеются два филиала в Резекне и Лиепае. Показатели деятельности Активы банка на 31 декабря 2008 года составили 3,41 млрд латов (на 31 декабря 2007 года — 2,85 млрд латов), капитал — 242,0 млн латов (170,5 млн), чистая прибыль за 2008 год — 53,4 млн латов (за 2007 год — 51,5 млн латов). Золотой запас Был сформирован после передачи Советской Россией 4 млн золотых рублей, или 3 096,9 кг из золотого запаса Российской империи. Этот запас по сей день составляет половину латвийского золотого резерва, который в настоящее время оценивается в 7 700 кг, из которых 1 100 кг передано Европейскому центробанку после присоединения Латвии к еврозоне. Примечания Ссылки Официальный сайт банка (латыш.) (англ.)