Banc de Letònia

El Banc de Letònia (oficialment i en letó, Latvijas Banka,) és el banc central nacional de Letònia dins l'Eurosistema. Va ser el banc central letó des del 1922 fins al 2013, tot i que amb una llarga suspensió entre el 1940 i el 1992. Va emetre el lats letó (1922-1940), posteriorment el ruble letó (1992-1993) i un segon lats (1993-2013). La seva seu central es troba a Riga. A més de la seva funció monetària, el Banc de Letònia també és l'autoritat de supervisió financera del país. En aquesta condició, aplica cada vegada més les polítiques establertes a escala de la Unió Europea. És l'autoritat nacional competent per a Letònia dins de la Supervisió Bancària Europea. És membre amb dret a vot dels consells de supervisors de l'Autoritat Bancària Europea (EBA), de l'Autoritat Europea d'Assegurances i Pensions de Jubilació (EIOPA), i de l'Autoritat Europea de Valors i Mercats (ESMA). És l'Autoritat Nacional de Resolució designada per Letònia i membre de la sessió plenària de la Junta Única de Resolució (SRB). Proporciona el representant únic i comú permanent de Letònia en la composició de supervisió de la Junta General de l'Autoritat per a la Lluita contra el Blanqueig de Capitals (AMLA). També és membre de la Junta Europea de Risc Sistèmic (ESRB). Història El 7 de setembre de 1922, l'Assemblea Constituent va adoptar la Llei d'establiment del Banc de Letònia, que li va concedir el privilegi d'emissió. Els estatuts provisionals del banc van ser aprovats el 19 de setembre de 1922 pel Gabinet de Ministres, amb un capital inicial fixat en 10 milions de lats. El 23 d'abril de 1923, el Saeima va aprovar un estatut permanent del Banc de Letònia, signat pel president Jānis Čakste el 2 de juliol. El banc estava encapçalat per un consell i una junta directiva. El consell estava format per un president, un vicepresident i 11 membres; la junta directiva incloat un director general, el seu adjunt i tres directors. El mandat del banc anava més enllà del d'una pura autoritat monetària, ja que també incloïa una funció de desenvolupament amb la possibilitat d'assignar crèdits a curt termini a la indústria i l'agricultura. El 17 de juny de 1940, Letònia va ser ocupada i es va incorporar a la URSS el 5 d'agost. El 25 de juliol es va adoptar la Llei de nacionalització de bancs i grans empreses industrials. Després de la Segona Guerra Mundial, tant l'emissió de diners com les funcions del Tresor van ser realitzades pel Banc de l'Estat de la URSS, de manera que el sistema monetari de la RSS de Letònia estava sota el seu ple control. El 2 de març de 1990, el Consell Suprem de la RSS de Letònia va aprovar la Llei "Sobre els Bancs" i la decisió "Sobre el Banc de Letònia". Es va determinar que el Banc de Letònia, un banc central local, es restabliria com un banc estatal independent, un centre d'emissió de diners, un banc central en relació amb els bancs comercials, un organitzador de l'execució del pressupost de l'Estat i un regulador de la política monetària. Malgrat això, només després de la Declaració del 4 de maig de 1990 sobre la restauració de la independència de la República de Letònia i el col·lapse de la URSS, amb la decisió del Consell Suprem de la República de Letònia de 3 de setembre de 1991 "Sobre la reorganització de les institucions bancàries al territori de la República de Letònia", el Banc de Letònia es va convertir en l'únic banc central i d'emissió. Va assumir la propietat i l'estructura dels bancs de la URSS, del Latvijas Republikānisko banku i d'altres institucions de crèdit estatals. El 4 de març de 1992, el Consell Suprem de la República de Letònia va aprovar la Llei "Sobre l'adquisició del Banc de Letònia establert el 1922". L'estatus del Banc de Letònia com a banc central del país i banc d'emissió es va consolidar definitivament mitjançant les lleis de la República de Letònia "Sobre els Bancs" i "Sobre el Banc de Letònia", adoptades el 19 de maig de 1992. Per primera vegada a Letònia, es va garantir per llei la independència del banc central nacional respecte a la política del govern. La Llei "Sobre el Banc de Letònia" no preveia les seves activitats comercials; per tant, es va prendre la decisió de reestructurar i privatitzar 49 sucursals del Banc de Letònia. Política monetària Com la majoria dels bancs centrals del món, l'objectiu principal del Banc de Letònia és mantenir la inflació a un nivell determinat. Després d'incorporar-se a la Unió Europea (UE), fins a la seva integració a la Unió Econòmica i Monetària (UEM), el Banc de Letònia va poder desplegar la seva pròpia política monetària, sempre que fos coherent amb els interessos comuns de la UE, no perjudiqués el desenvolupament d'altres estats membres i contribuís a la l'estabilitat econòmica. L'adhesió a la UE també preveia la integració a la UEM i a l'euro. Després d'incorporar-se a la UE, Letònia va haver de demostrar la seva capacitat per complir els criteris d'adhesió a la UEM. Un d'aquests criteris era la permanència durant dos anys al Mecanisme de Tipus de Canvi II (MTC II). Letònia s'hi va afegir el 2 de maig de 2005. El MTC II significava que, almenys dos anys abans de la introducció de l'euro, el lats havia d'estar vinculat a l'euro i el tipus de canvi del lats respecte a l'euro no podia fluctuar més d'un +/− 15% respecte al tipus central fixat. Per tal d'assolir el seu objectiu principal, així com per entrar amb èxit a la UEM, el Banc de Letònia va aplicar una estratègia de tipus de canvi fix (1 EUR = 0,702804 Ls). Les fluctuacions al voltant d'aquest tipus fix eren possibles dins d'un límit de +/− 1%. El Banc de Letònia aplicava aquesta política de vinculació del lats des del febrer de 1994, quan el lats es va fixar a la cabala de monedes dels DEG (Drets Especials de Gir). El lats es va vincular directament a l'euro l'1 de gener de 2005. Així mateix, a principis de 2006 i 2007, el Banc de Letònia va utilitzar un instrument de tipus de refinançament. En una situació en què els bancs no tenen intenció d'utilitzar activament els instruments oferts pel Banc de Letònia, l'augment del tipus de refinançament té una funció principalment de senyalització per al mercat. Recerca El Banc de Letònia també funciona com un centre d'investigació, elaborant anàlisis econòmiques i financeres i proporcionant dades sobre les tendències econòmiques i el desenvolupament de Letònia i de la regió en general. Gestió El Banc de Letònia està gestionat pel Consell del Banc i la Junta Executiva. El consell està format per vuit persones: el president del banc, el seu vicepresident i sis membres del consell. El Consell de Supervisió del banc està dirigit pel president del Banc de Letònia. El Consell de Govern del Banc de Letònia pren les decisions en nom de la institució. Referències Enllaços externs Banc de Letònia - Lloc web oficial