NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Большая эстрада в Межапарке

Большая эстрада в Межапарке (латыш. Mežaparka Lielā estrāde) расположена в Латвии, в Риге. Сооружена специально для проведения Вселатвийских Праздников песни и других масштабных мероприятий. Является крупнейшей концертной площадкой в Латвии. На сцене Большой эстрады может разместиться одновременно более 10 000 исполнителей, а в зрительской зоне — свыше 30 000 зрителей. На эстраде проходят выступления певческих и танцевальных коллективов, ансамблей народного творчества, а также концерты современных популярных музыкальных коллективов. История создания В 1954 году республиканским проектным институтом был разработан проект эстрады, которая называлась «Трибуна с эстрадой для массовых мероприятий в парке культуры и отдыха „Межапарк“». Авторы проекта — архитекторы В. В. Шнитников и Г. Ирбите. Сооружение эстрады было завершено к XII Празднику песни, состоявшемуся в 1955 году. Первоначальный проект предусматривал одновременное размещение на эстраде 7000 певцов, 100 танцевальных пар, а в зрительской зоне — 35 тысяч зрителей. До настоящего времени эстрада сохранила свой архитектурный облик, который до 1990 года венчали скульптуры Льва Буковского. К эстраде примыкают кулисы, декорации которых оформлены в стиле латышского национального орнамента. В 1957 году в помещениях эстрады размещалась экспозиция выставки достижений народного хозяйства Латвийской ССР (созданной по аналогии с ВДНХ СССР), вызвавшая большой народный резонанс. В 1972 году по проекту архитектора «Латкоммуналпроекта» Инары Цауните был проведён первый капитальный ремонт эстрады. В 1990 году эстрада была реконструирована по проекту, авторами которого стали архитекторы Андрей Гелзис и Юрис Паэгле, акустик Андрис Забраускис. Реконструкция включала демонтаж боковых арок и танцевального пола, тем самым обеспечив на хоровых трибунах место для 15 тысяч певцов. Очередная реконструкция Большой эстрады началась в 2017 году. К XXVI Празднику песни (2018) был завершён первый раунд реконструкции, связанный со зрительской частью: отныне зрительская зона составляет 22 197 м², теперь здесь 30 557 сидячих мест для зрителей вместо прежних 23 000. Общая территория Большой эстрады, обнесённая оградой, стала в полтора раза больше и теперь составляет 146 439 м². Работы по реконструкции Большой эстрады были завершёны к XXVII Празднику песни (2023). Общая сумма расходов на реконструкцию оценивается в 63 миллиона евро. Галерея Примечания Литература Большая эстрада // Рига : Энциклопедия = Enciklopēdija Rīga / [пер. с латыш. ; гл. ред. П. П. Еран]. — Рига : Главная редакция энциклопедий, 1989. — С. 199—200. — ISBN 5-89960-002-0. Grauzdiņa, Ilma. Dziesmu svētku mazā enciklopēdija (Малая энциклопедия Праздника песни). — Rīga: Musica Baltica, 2004. pp. 224–226. — ISBN 9984588300. — OCLC 56980370 Ссылки Справка об эстраде в путеводителе по Латвии vietas.lv Архивная копия от 11 июля 2016 на Wayback Machine (латыш.)
Велика естрада у Межапарку

Велика естрада у Межапарку (латис. Mežaparka Lielā estrāde) розташована в Латвії, в Ризі. Споруджено спеціально для проведення Вселатвійських Свят пісні та інших масштабних заходів. Є найбільшим концертним майданчиком у Латвії. На сцені Великої естради може розміститися одночасно понад 10 000 виконавців, а в зоні глядачів — понад 30 000 глядачів. На естраді відбуваються виступи співочих та танцювальних колективів, ансамблів народної творчості, а також концерти сучасних популярних музичних колективів. Історія створення 1954 року республіканським проєктним інститутом було розроблено проєкт естради, яка називалася «Трибуна з естрадою для масових заходів у парку культури та відпочинку „Межапарк“». Автори проєкту — архітектори В. В. Шнітніков та Г. П. Ірбіте. Спорудження естради було завершено до XII Свята пісні, що відбулося 1955 року. Початковий проєкт передбачав одночасне розміщення на естраді 7000 співаків, 100 танцювальних пар, а в зоні глядачів — 35 тисяч глядачів. До цього часу естрада зберегла свій архітектурний вигляд, який до 1990 року вінчали скульптури Лева Буковського. До естради примикають лаштунки, декорації яких оформлені у стилі латиського національного орнаменту. У 1957 році у приміщеннях естради розміщувалася експозиція виставки досягнень народного господарства Латвійської РСР (створеної за аналогією з ВДНГ СРСР), що викликала великий народний резонанс. У 1972 році за проєктом архітектора «Латкомуналпроекту» Інари Цауніті було проведено перший капітальний ремонт естради. У 1990 році естрада була реконструйована за проєктом, авторами якого стали архітектори Андрій Гелзіс та Юріс Паегле, акустик Андріс Забраускіс. Реконструкція включала демонтаж бічних арок та танцювальної підлоги, забезпечивши тим самим на хорових трибунах місце для 15 тисяч співаків. Чергова реконструкція Великої естради розпочалася у 2017 році. До XXVI Свята пісні (2018) було завершено перший раунд реконструкції, пов'язаний із глядацькою частиною: відтепер глядацька зона складає 22 197 м2, тепер тут 30 557 місць для глядачів замість колишніх 23 000. Загальна територія Великої естради, обнесена огорожею, стала в півтора раза більшою і тепер становить 146 439 м2. Роботи з реконструкції Великої естради планується завершити до XXVII Свята пісні (2023). Загальна сума витрат на реконструкцію оцінюється в 63 мільйони євро. Галерея Примітки Література Большая эстрада // Рига: Энциклопедия = Enciklopēdija Rīga / [пер. с латыш. ; гл. ред. П. П. Еран]. — Рига: Главная редакция энциклопедий, 1989. — С. 199—200. — ISBN 5-89960-002-0. Grauzdiņa, Ilma. Dziesmu svētku mazā enciklopēdija (Малая энциклопедия Праздника песни). — Rīga: Musica Baltica, 2004. pp. 224—226. — ISBN 9984588300. — OCLC 56980370 Посилання vietas.lv Архівна копія на сайті Wayback Machine. (латис.)
Miķeļbāka

Miķeļbāka eller Miķeļtornis (dansk: Mikkel Fyrtårn) er det højeste fyrtårn ved Letlands kyster i landsbyen Miķeļtornis i Tārgale Pagasts i Ventspils Novads. Det første fyrtårn opførtes i 1885, og bestod af et cylindrisk 55 meter højt murstenstårn, som på det tidspunkt var det højeste fyrtårn i det område, som senere skulle udgøre Letland. Under 1. verdenskrig blev fyrtårnet ødelagt og måtte nødtørftigt repareres. I juli 1932 opstilledes et midlertidigt fyrtårn i træ, der var næsten lige så højt som det oprindelige. Fyrtårnet tændtes første gang i 1934. Under 2. verdenskrig i 1941 spængtes fyrtårnet af den Røde Hær under retræteten fra de angribende tyske styrker. Efter krigen opførte man et midlertidigt 30 meter højt fyrtårn i 1946, et tårn der blev udbygget i 1957 til vore dages omtrent 56 meter høje fyrtårn. Kilder Rowlett, Russ. "Lighthouses of Latvia". The Lighthouse Directory. University of North Carolina at Chapel Hill. Arkiveret fra originalen 18. maj 2015. Hentet 8. marts 2015. "Lighthouses of Latvia" (PDF). LIST OF AIDS TO NAVIGATION IN THE WATERS OF THE REPUBLIC OF LATVIA. Maritime Administration of Latvia Hydrographic Service. Hentet 8. marts 2015.: CS1-vedligeholdelse: url-status (link)
Miķeļbāka

Miķeļbāka or Miķeļtornis is the tallest lighthouse in Latvia. It is located in the village of Miķeļtornis, Tārgale Parish, Ventspils Municipality; about 34 kilometres (21 mi) northeast of Ventspils. Etymology Legends date origins of the name to 1749, when Latvia was part of the Russian Empire and the coast was surveyed by Mikhail Ryabinin, a Russian midshipman, therefore the lighthouse later built was called Mikhailovsky mayak (Russian: Михайловский маяк – 'Mikhail's lighthouse'). After a period, the name was Latvianised to "Miķeļbāka”. At 56 metres (184 ft) it is the tallest lighthouse tower in the Baltic States. History The first tower was completed in 1884 – a cylindrical 55 metres (180 ft) tall brick structure, that—at the time—was the tallest lighthouse in Latvia. An electric light source was installed and supplied with electricity from a power plant in a nearby building. In the early 20th century, cracks began to appear in the tower as still seen today. World War I In 1915 the light source and the generator were transported to Russia. During Germany's occupation of Latvia, they installed an acetylene light source. During World War I, the lighthouse was shelled by artillery. The original lighthouse was patched up, but it had to be demolished in 1932. Independent Latvia (1918–1940) In 1932, a temporary wooden tower, almost as high as the original, was built.Construction of The tower was complicated in September 1934. A German optical device – a 1.76 metres (5 ft 9 in) tall, fixed belt lens – was installed in the new wooden tower. The light source was a Swedish-made, acetylene device. Depending on the distance, the light was either green or white. Soviet occupation (1940–1941; 1944–1990) In 1941, during its retreat, the Red Army blew up the wooden lighthouse to keep it out of German hands. In 1946, a 30 metres (98 ft) tall temporary tower was built. Present day The present-day Miķeļbāka lighthouse was built in 1957, documented in the sign above its front door. Two hundred and ninety-three steps lead to the top of the lighthouse, offering a view overlooking the surrounding Kurzeme coast of the Baltic Sea and a lighthouse on the Sõrve Peninsula of Saaremaa that can be seen in fine weather at a distance of 35 kilometres (22 mi). The current tower is 56 metres (184 ft) high, the beacon having a focal height of 59 metres (194 ft) above sea level, making it the tallest in the Baltic states. See also List of lighthouses in Latvia References External links Bakas 36 Bakas
Phare de Miķeļtornis

Le phare de Miķeļtornis (en letton : Miķeļbāka ou Miķeļtornis bāka) est un phare actif qui est situé à Miķeļtornis, dans la novads de Ventspils de la région de Kurzeme en Lettonie. Il est géré par les autorités portuaires de Ventspils. Histoire Le premier phare a été mis en service en 1885. C'était une tour cylindrique de 55 mètres de hauteur qui, à l'époque, fut le plus haut phare de Lettonie. Quand sa lumière est devenue électrique, elle fut alimentée par une centrale électrique localisée dans un bâtiment voisin. Au début du 20e siècle, des fissures ont commencé à apparaître sur la tour. Première Guerre mondiale En 1915, l'optique et le générateur ont été transportés en Russie. Pendant l'occupation de la Lettonie par l'Allemagne, la source lumineuse fut alimentée à l'acétylène. Le phare a été bombardé par l'artillerie. Il a été sommairement réparé mais il a dû être démoli en 1932. Indépendance lettone (1918-1940) En 1932, une tour temporaire en bois, presque aussi haute que l'original, a été construite. La tour a été achevée en septembre 1934. Un dispositif optique allemand, une lentille fixe de 1,76 mètre de hauteur, a été installé dans la nouvelle tour en bois. La source de lumière était un dispositif à acétylène fabriqué en Suède. Selon la distance focale, la lumière était soit verte ou blanche . Époque soviétique En 1941 , pendant sa retraite, l'Armée rouge a fait sauter le phare en bois pour qu'il se soit pas repris par l'armée allemande. En 1946, une tour temporaire de 30 mètres de haut a été construite. Description Le phare de Miķeļbāka actuel a été construit en 1957. 293 marches mènent au sommet du phare, offrant une vue sur la côte de la mer Baltique. C'est le phare le plus haut des Pays baltes. Le phare est une tour cylindrique blanche en béton de 56 mètres de haut, avec double galerie et lanterne. Son feu isophase émet à une hauteur focale de 59 mètres, deux éclats blancs toutes les 6 secondes. Sa portée nominale est de 19 milles nautiques (environ 35 km). Identifiant : ARLHS : LAT-010 - Amirauté : C-3476 - NGA : 12196 - Numéro Lettonie : UZ-470 . Voir aussi Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Miķeļbāka » (voir la liste des auteurs). Lien connexe Liste des phares de Lettonie Liens externes (en) Lighthouses of Latvia - The Lighthouse Directory. University of North Carolina at Chapel Hill (en) Lighthouses in Latvia - Site Latvijas Bakas (en) Online List of Lights - Latvia (en) Liste ARLHS - Lettonie (en) Miķeļbāka Latvia - Site Lightphotos.net Miķeļbāka Light - Lighthouse Explorer Portail des phares Portail de la mer Baltique Portail de la Lettonie
Miķeļbāka

Miķeļbāka är en bemannad fyr i Miķeļtornis i Lettland omkring 34 kilometer nordöst om Ventspils. Den markerar södra sidan av inseglingen till Rigabukten genom Svorbesundet. Den norra sidan markeras av Sõrve fyr på ön Ösel i Estland. Den första fyren på platsen tändes år 1885. Den var 55 meter hög och byggd av tegel och var på sin tid den högsta fyren i det som senare blev Lettland. Fyren och fyrvaktarbostaden besköts med artilleri under första världskriget och reparerades provisoriskt. År 1915 flyttades fyrapparaten och generatorn till Ryssland. De tyska ockupanterna lät istället installera en acetylenlampa i fyren. Fyren revs år 1932 och två år senare uppfördes en provisorisk fyr av trä. Den sprängdes i sin tur av Röda armén år 1941. År 1946 byggde man ett nytt provisorium, ett 30 meter högt torn av trä. Den nuvarande fyren byggdes år 1957 av betongsten. Den är 56 meter hög och är därmed den högsta fyren i Baltikum. Fyren står på en åttkantig, svart sockel. Lanterninen är rödmålad och tornet är vitt. Fyrapparaten visar två vita blixtar var sjätte sekund. Lysvidden är 19 sjömil. Den tunga fyren står på en sanddyn och lutar allt mer. Fyrplatsen kan besökas men fyren är stängd för besökare. Förr kunde man ta sig upp till utsiktsplatsen via de 293 trappstegen. Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Miķeļbāka.
Ungurs

Ungurs eller Rustēgs er en sø i Pārgaujas novads, på grænsen af Raiskuma- og Stalbes pagasts, og er med 3,936 kvadratkilometer den største sø i Gauja Nationalpark i det nordøstlige Letland. Søen er 2,9 kilometer lang, er syv meter på sit dybeste sted, og har en gennemsnitsdybde på 3½ meter. Den sydlige og sydvestlige del overgår i moseagtige områder, der hvor Ungurmosen begynder. Vandet som tilflyder fra mosen giver søens vand en brun farve. Eutrofieringen ligger på omkring syv procent. Der er konstateret ni forskellige slags fisk i søen. Der er mulighed for camping flere steder ved søens bredder. Kildehenvisninger
Унгурс (озеро)

У́нгурс (латыш. Ungurs; Ру́стега, латыш. Rustēga ezers; У́нгуру, латыш. Unguru ezers; Ру́стегс, латыш. Rustēgs) — эвтрофное озеро в Райскумской волости Паргауйского края Латвии. Относится к бассейну Гауи. Располагается на высоте 69,3 м над уровнем моря в Аугстрозском всхолмлении Идумейской возвышенности на территории Гауйского национального парка. Площадь водной поверхности — 394 га. Наибольшая глубина — 7,5 м, средняя — 3,5 м. Объём — 138 млн м³. Дно песчаное. Протяжённость береговой линии — 12 км. Площадь водосборного бассейна — 10,2 км². Примечания
Holy Trinity Cathedral, Liepāja

Liepāja Holy Trinity Lutheran Cathedral (Latvian: Liepājas Svētās Trīsvienības katedrāle) is a historical Lutheran cathedral in Liepāja, Latvia. It is the seat of the Bishop of Liepāja, and principal church of the Diocese of Liepāja. History In 1742, the city council decided to build a church for the German community and commissioned the Königsberg architect Johann Christoph Dorn, who brought two designs to Libau. The community of Libau opted for the more elaborate of the two plans, despite the high costs, striving to surpass the Trinity Church in Mitau (now Jelgava), the other large city in Courland. Mitau was the capital of the Duchy of Courland and Semigallia and was dominated by the conservative nobility. Libau, on the other hand, was a thriving commercial city. Its church, to be built in a modern style, was intended not least to express the self-confidence of Libau's German bourgeoisie. The church was solemnly consecrated on December 5, 1758. The church interior and exterior architecture is built in the late baroque style with classic features. The cathedral interior is characterized by its Rococo features and luxurious furnishings with wood carvings and gold plating. The altar is 13 metres high and the cathedral is particularly notable for its organ with 131 stops, 4 manuals and over 7000 pipes, making it the largest mechanical organ in the world until 1968. It was the first large mechanical pipe organ in Latvia and was built by Henrich Andreas Contius in 1779. In 1865–1866, the building underwent its first major reconstruction – the original draft tower was raised on the two upper floors to almost 55 metres high. In 1906, the church installed a clock mechanism. Several changes were also made to the sacristy behind the altar; a new one was added. Diocese of Liepāja The cathedral houses the cathedra (seat) of the Bishop of Liepāja, who leads one of the three dioceses of the Evangelical Lutheran Church of Latvia. The current bishop is Hanss Martins Jensons, born 11 July 1968, who was ordained in the Lutheran Church in 2003, and was consecrated and enthroned as Bishop of Liepāja on 6 August 2016. Services in German are held once a month. Community use The cathedral is also a major venue for concerts and exhibitions in the city and regularly hosts classical music concerts and art displays. Tours of the cathedral are available and the 55-metre (180 ft) tower offers scenic views of the city of Liepāja. See also Dome Cathedral Pipe Organ References External links Official website
Cathédrale de la Sainte Trinité de Liepāja

La cathédrale de la Sainte Trinité (en letton : Liepājas Svētās Trīsvienības katedrāle) est une église évangélique luthérienne de la ville portuaire de Liepaja en Lettonie. Diocèse de Liepāja La cathédrale est le siège de l'évêque de Liepāja, qui dirige l'un des trois diocèses de l'Église évangélique-luthérienne de Lettonie. L'évêque actuel est Hanss Martins Jensons, né le 11 juillet 1968, ordonné dans l'Église luthérienne en 2003, et consacré et intronisé évêque de Liepāja le 6 août 2016. Présentation La cathédrale est un bâtiment culturel et historique et une église luthérienne située au 9 rue Lielaja à Liepaja. La première pierre de l'église fut posée en 1742 et l'église fut solennellement consacrée le 5 décembre 1758. L'architecture intérieure et extérieure de l'église est de style baroque tardif avec des éléments caractéristiques du classiques. L'intérieur de la cathédrale se caractérise par ses éléments rococo et son mobilier luxueux avec des sculptures en bois et des dorures. La reconstruction de la cathédrale a été dirigé par Otto Dietze en 1865-1866. La cathédrale a un autel de 13 mètres de haut, un confessionnal, une chaire, au deuxième étage se trouve la loge des ducs de Courlande. La cathédrale se distingue particulièrement par son orgue à 131 jeux, 4 claviers et plus de 7 000 tuyaux, ce qui en fait le plus grand orgue mécanique du monde jusqu'en 1968-1968. C'était le premier grand orgue mécanique en Lettonie et il a été fabriqué par Heinrich Andreas Contius en 1779. En 1865-1866, le bâtiment subit sa première reconstruction majeure : la tour de projet originale fut surélevée à près de 55 mètres de haut. En 1906, l'église installe un mécanisme d'horloge. Plusieurs modifications ont également été apportées à la sacristie située derrière l'autel. Galerie Notes et références Voir aussi Liens externes Site officiel Articles connexes Lieux et monuments de Liepāja Liste des cathédrales de Lettonie Portail de la Lettonie Portail de l’architecture chrétienne Portail du protestantisme
Cattedrale della Santissima Trinità (Liepāja)

La cattedrale della Santissima Trinità (in lettone Liepājas Svētās Trīsvienības katedrāle) è la cattedrale protestante della città di Liepāja. Storia e descrizione La prima pietra della chiesa fu posata nel 1742 e il 5 dicembre 1758 la chiesa fu consacrata solennemente. L'architettura interna ed esterna della chiesa è in stile tardo barocco con caratteristiche classiche. L'interno della cattedrale è caratterizzato da elementi rococò e arredi di lusso con sculture in legno dorato. La cattedrale è particolarmente degna di nota per il suo organo con 131 arresti, 4 manuali e oltre 7000 canne, che ne fanno il più grande organo meccanico del mondo fino al 1968. È stato il primo grande organo meccanico a canne in Lettonia ed è stato costruito da Henrich Andreas Concius nel 1779. Nel 1865-1866 l'edificio subì la sua prima ricostruzione importante, durante la quale la torre è stata sollevata fino a quasi 55 metri di altezza. Nel 1906 è stato installato nella chiesa un orologio meccanico. Diverse modifiche sono state apportate anche alla sacrestia dietro l'altare. Ha il titolo di cattedrale per essere sede di una delle due diocesi suffraganee dell'arcidiocesi luterana di Riga. Note Voci correlate Sito ufficiale della cattedrale, su trinitatis.lv. URL consultato il 17 gennaio 2014 (archiviato dall'url originale il 19 giugno 2013). Altri progetti Wikibooks contiene testi o manuali sulla disposizione fonica dell'organo a canne Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla cattedrale della Santissima Trinità
Kościół św. Trójcy w Lipawie

Kościół św. Trójcy w Lipawie (łot. Liepājas Svētās Trīsvienības katedrāle) – katedralna świątynia ewangelicko-augsburska znajdująca się w Lipawie, zbudowana w połowie XVIII wieku położona na rogu ulic Kościelnej i Wielkiej. Historia Projekt kościoła przygotował Johann Christoph Dorn z Królewca, a sam budynek powstał w latach 1742–1758. Do budowy wykorzystano piaskowiec z Gotlandii (pilastry, okapy, podokienniki, portale). Kościół został konsekrowany w 1758 roku. Nad barokowym portalem z drugiej połowy XVIII wieku umieszczono herb Lipawy, a po bokach umieszczono rzeźby z piaskowca - alegorie Wiary i Miłości. Zbudowane w 1885 organy były do 1912 roku uznawane za największe na świecie. Ich budowniczym był znany w XVIII wieku Heinrich Andreas Koncius. Atrakcją kościoła są również znajdujące się w jego wnętrzu drewniane rzeźby. W 1939 roku kościół, który dotychczas był użytkowany przez Niemców bałtyckich został przejęty przez Łotyszy. Kościół ma status pomnika kultury o znaczeniu narodowym. Renowacja W latach 2018–2020 został przeprowadzony remont kościoła dzięki funduszom z Europejskiego Funduszu Rozwoju Regionalnego. Przewidywany koszt ma wynieść 1176 mln euro. EFRR pokryje 85% kosztów. Pozostałe 15% zostanie pokryte z datków na remont kościoła. Zaplanowano remont fasady, wymianę okien oraz restaurację wnętrz. W 2019 roku ukończono renowację 55-metrowej wieży, podczas której nie tylko usunięto uszkodzenia, ale również przywrócono platformę widokową. Przypisy Bibliografia Baister Stephen, Łotwa: przewodnik turystyczny National Geographic, Warszawa 2008
Свято-Троїцький собор (Лієпая)

Лієпайський Свято-Троїцький лютеранський собор ( латис. Liepājas Svētās Trīsvienības katedrāle) — історичний лютеранський собор у Лієпаї, Латвія. Це резиденція єпископа Лієпаї та головна церква Лієпайської єпархії. Історія У 1742 році було закладено перший камінь у фундамент костелу, а 5 грудня 1758 року костел було урочисто освячено. Інтер’єр та зовнішня архітектура костелу виконана в стилі пізнього бароко з класичними рисами. Інтер'єр собору характеризується елементами рококо та розкішним оздобленням з різьбленням по дереву та позолотою. Вівтар має висоту 13 метрів, а собор особливо примітний своїм органом із 131 зупинкою, 4 мануалами та понад 7000 трубами , що робить його найбільшим механічним органом у світі до 1968 року. Це був перший великий механічний трубовий орган у Латвії, побудований Генріхом Андреасом Концієм у 1779 році. У 1865–1866 роках будівля зазнала першої великої реконструкції – первісну ескізну вежу підняли на двох верхніх поверхах майже до 55 метрів. У 1906 році в церкві встановлено годинниковий механізм. Декілька змін було зроблено також у захристії за вівтарем; додано новий. Лієпайська єпархія У соборі знаходиться катедра (резиденція) єпископа Лієпаї, який очолює одну з трьох єпархій Євангелічно-лютеранської церкви Латвії. Нинішній єпископ — Гансс Мартінс Єнсонс, народився 11 липня 1968 року, який був висвячений у лютеранську церкву в 2003 році, а 6 серпня 2016 року був висвячений і інтронізований як єпископ Лієпаї Громадське використання Собор також є головним місцем проведення концертів і виставок у місті, тут регулярно проводяться концерти класичної музики та художні виставки. Доступні екскурсії собором і 55-метрів (180 фт) з вежі відкривається мальовничий вид на місто Лієпая. Див. також Орган Домського собору Список літератури Зовнішні посилання Офіційний сайт