NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Lettisches Ethnographisches Freilichtmuseum

Das Lettische Ethnographische Freilichtmuseum (lettisch Latvijas Etnogrāfiskais brīvdabas muzejs) liegt in einem Waldgebiet am Jugla-See in der lettischen Hauptstadt Riga. Es wurde 1924 als eines der ersten Freilichtmuseen Europas gegründet und 1932 der Öffentlichkeit zugänglich gemacht. Von skandinavischen Freilichtmuseumsgründungen beeinflusst, beherbergt das Museum heute 118 Gebäude der Volksarchitektur mit über 3000 Gegenständen und ist damit eines der größten Freilichtmuseen Europas. Geschichte Am 2. Februar 1924 beschloss das Nationale Lettische Denkmalamt den Beginn der Vorbereitungen zur Errichtung eines Freilichtmuseums. Das Konzept für die grundsätzliche Anordnung wurde von Osvalds Tīlmanis im Rahmen einer Studienarbeit ausgearbeitet. Für die Umsetzung sollte eine Kommission geeignetes Land sowie historische Gebäude für die Ausstellung des Museums ausfindig machen. Die ursprüngliche Absicht war, aus den vier Regionen Lettlands Kurland, Semgallen, Livland und Lettgallen je ein Bauernhaus und Gebäude für unterschiedliche Handwerke zu zeigen. Man einigte sich auf das Gebiet am Rande des Jugla-Sees, welches zu einem ehemaligen Bauerngut gehörte, und brachte 1928 das erste Gebäude an den Ort. Am 13. Mai 1932 erfolgte die offizielle Eröffnung des Museums. 1939 waren bereits 40 Gebäude aufgebaut. Weitere Gebäude folgten in den kommenden Jahren, auch mit Unterstützung von Studenten. Trotz der politischen Veränderungen und eines häufigen Zuständigkeitswechsels konnte über mehrere Jahrzehnte hinweg der Museumsausbau stetig vorangetrieben werden. 1966 und 1980 fielen einige Gebäude einem Brand zum Opfer. Der Wiederaufbau ging aufgrund der allgemeinen knappen Ressourcenlage nur schleppend voran, konnte jedoch 1970 bzw. 1994 abgeschlossen werden. Die letzten Gebäude kamen Anfang der 2000er Jahre hinzu. Das Museum kümmert sich auch um Gebäude, welches sich außerhalb des Geländes befinden. Sammlungen und Veranstaltungen Das Museum umfasst 118 Gebäude vom Ende des 17. Jahrhunderts bis in die erste Hälfte des 20. Jahrhunderts. Darunter befinden sich mehrere Bauernhäuser, Windmühlen und Holzkirchen. Etwa 3000 Ausstellungsstücke werden darin gezeigt. Die gesamte Sammlung zählt etwa 114.000 Objekte. Neben den in das Museum übertragenen Gebäuden sind auf dem Museumsgelände zwei Gebäude, davon ein Fischerhaus in situ, erhalten. Das Museum ist das ganze Jahr geöffnet und bietet im Sommer wie im Winter verschiedene Benutzeraktivitäten und Veranstaltungen an. Im Winter kann man im Museum Langlaufen und Schlitten fahren. Seit 1971 findet alljährlich ein großer Handwerkermarkt statt. Das ganze Jahr über werden traditionelle Feste gefeiert. Siehe auch Liste von Freilichtmuseen Weblinks Website des Museums (lettisch/englisch) Fußnoten
Musée ethnographique de plein air de Lettonie

Le Musée ethnographique de plein air de Lettonie (letton : Latvijas Etnogrāfiskais brīvdabas muzejs) est une institution située à Riga. C'est un monument culturel de Lettonie portant le numéro : 6651. Il est situé sur la rive du lac Jugla. Il est décidé en 1924 et représente les différentes parties et savoirs faire du pays. En images Notes et références Articles connexes Liens externes (en) Site officiel Ressource relative aux beaux-arts : Union List of Artist Names Ressource relative à la recherche : Horizon 2020 Portail des musées Portail de l’anthropologie Portail de la Lettonie
Łotewskie Muzeum Etnograficzne

Łotewskie Muzeum Etnograficzne (łot. Latvijas Etnogrāfiskais brīvdabas muzejs) – skansen położony na obrzeżach Rygi, nad jeziorem Juglas. Muzeum zostało założone w 1924 r., a otwarte osiem lat później. Obecnie na 87 hektarach znajduje się 118 obiektów drewnianej architektury ludowej oraz ponad 3 tysiące przedmiotów codziennego użytku. Najstarsze budynki sięgają XVI wieku, a najmłodsze lat 40. XX wieku; pochodzą z czterech historycznych krain dzisiejszej Łotwy: Kurlandii, Semigalii, Liwonii oraz Łatgalii. Większość to oryginały, jedynie nieliczne obiekty zrekonstruowano. W muzeum organizuje się wystawy czasowe, występy zespołów folklorystycznych, a w kościele ewangelickim – koncerty organowe. Ekspozycja Teren skansenu jest obecnie w dużej mierze porośnięty lasem, a budynki pogrupowane są najczęściej geograficznie lub tematycznie, tworząc niewielkie wioski. Lista wybranych pojedynczych obiektów lub zespołów: Kurlandia drewniany kościół ewangelicki z miejscowości Renda, z 1704 r., w muzeum od 1936 r. gospodarstwo emerytowanego żołnierza z Basi, 2 budynki z 1888 r., w muzeum od 1954 r. zagroda chłopska z Rucavy, 4 budynki z lat 1848–1862., w muzeum umieszczone w latach 1932–2004 kuźnia z Mērsrags, z 1880 r., w muzeum od 1953 r. wioska rybacka, 15 budynków z początku XIX wieku do 1920 r., w muzeum umieszczone w latach 1938–1998 magazyn portowy z Lipawy z 1697 r., w muzeum od 1940 r. Liwonia gospodarstwo rybackie, 6 budynków z początku XIX do początku XX wieku, w muzeum umieszczone w latach 1966–1970 zagroda chłopska, 11 budynków z lat 1730–1880, w muzeum umieszczone w latach 1928–1972 łaźnia z letnią kuchnią z Tirzy, z 1840 r., w muzeum od 1939 r. dom tkacza z połowy XIX wieku, w muzeum od 1964 r. gospodarstwo bogatych chłopów z pierwszej połowy XX wieku, w muzeum od lat 90. XX wieku wiatrak z Pabaži z końca XIX wieku, w muzeum od 1990 r. Łatgalia wioska wraz z kościołem katolickim z Rudzāti, 4 budynki z 1757 i 1815 r. (kościół), pozostałe zrekonstruowane, w muzeum umieszczone w latach 1935–1997 zagroda chłopska, 5 budynków z lat 1750–1887, w muzeum umieszczone w latach 30. XX wieku (potem częściowo zrekonstruowane), wiatrak z początku XX wieku, w muzeum od 1969 (w 1972 r. zrekonstruowany) gospodarstwo garncarza, 3 budynki z XIX wieku, w muzeum umieszczone w latach 1957–1980 gospodarstwo drwala z Pasiene, 4 budynki z XIX i XX wieku, w muzeum od lat 80. XX wieku (częściowo zrekonstruowane) cerkiew prawosławna z Rogovki, początek XX wieku, w muzeum od 1974 r. rosyjskie gospodarstwo rolne z Makašēnu, koniec XIX wieku, w muzeum umieszczone w latach 1972–1974 wiatrak w stylu holenderskim z Rundēnu z 1814 r., w muzeum od 1935 Semigalia kościół ewangelicki z początku XVI wieku, w muzeum od 1937 r. wiatrak ze Šķibe z 1814 r., w muzeum od 1935 r. łaźnia (bania) z Iecavy z końca XIX w., w muzeum od 1952 r. gospodarstwo rolne, 6 budynków z XVIII i XIX wieku, w muzeum umieszczone w latach 1936–1937 Bibliografia Dylewski A., Masłowski M., Piotrowski B., Swajdo J., Wójcik P: Praktyczny przewodnik. Litwa, Łotwa, Estonia i obwód kaliningradzki. Bielsko-Biała: Pascal, 2008. ISBN 978-83-7513-148-2.
Латвийский этнографический музей

Латви́йский этнографи́ческий музе́й под открытым небом (латыш. Latvijas Etnogrāfiskais brīvdabas muzejs) — один из крупнейших музеев под открытым небом в Европе. Основан в 1924 году. Расположен в живописном месте на берегу Юглского озера, в стороне от городских построек, в микрорайоне Берги на окраине Риги. На территории в 84 га находится 118 жилых, хозяйственных и общественных деревянных зданий, построенных в XVII—XX веках в разных исторических областях Латвии. История Музей был основан в 1924 году как Музей под открытым небом. При организации музея главное внимание было уделено выявлению, перевозке и установке различных построек. Первое строение — рига с хутора Ризги Вестиенской волости (Видземе) — было перевезено в 1928 году, а открытие музея для посетителей состоялось в мае 1932 года, когда на его территории было установлено ещё 5 построек — мукомольня с хутора Дзени Виеталвской волости, шалашеобразная летняя кухня с хутора Эйбоки Айнажской волости, клеть из Дижлики Кулдигской волости и баня из Кокоровиши Дрицанской волости. В 1930-е годы в музей было перевезено и установлено 35 построек и некоторое число мелких объектов. С 1941 по 1945 год являлся филиалом Государственного исторического музея. В период фашистской оккупации были повреждены постройки, уничтожены ограды и многие экспонаты. Погиб научный архив музея. С 1945 года — Музей крестьянского быта. В начале 1950-х годов был разработан 10-летний план развития музея, в ходе осуществления которого в музей было перевезено 18 построек, в том числе жилой дом и хлев курземского крестьянина-бедняка, жилой дом и горн латгальского гончара, кузница из Курземе, рига с жилыми каморами из Видземе и другие постройки. В 1960 году получил современное наименование. К 1964 году в музее было 47 построек, а фонды насчитывали 5225 музейных предметов. На территории музея было создано 4 сектора: курземский, земгальский, видземский и латгальский, соответствующие историко-культурным областям Латвии. К середине 1980-х годов в музее было более 100 построек XVI—XX веков, перевезённых и установленных на площади 97 га. В фондах насчитывалось около 75 тысяч единиц хранения: предметы быта, орудия труда, средства передвижения, прикладное искусство, керамика, текстиль, музыкальные инструменты, фотографии и документы. Музей ежегодно посещали более 210 тыс. человек. Литература Музей крестьянского быта Латвии XVII—XIX веков (Рига). [Путеводитель] / М-во культуры Латв. ССР. Гос. музей крестьянского быта Латвии XVII—XIX вв. — Рига, 1958. В Латвийском этнографическом музее под открытым небом. / Эрвинс Веверис, Мартиныш Куплайс. — Рига: Авотс, 1986. Информация lebm.gov.lv/en (англ.) — официальный сайт Латвийский этнографический музей (латыш.) (англ.) Виртуальный музей (латыш.) Ежегодная ярмарка ремёсел в Этнографическом музее (360° панорамы, фотографии, звук) Этнографический музей. Примечания
Lettlands folkmuseum

Lettlands folkmuseum eller Lettlands etnografiska friluftsmuseum, (lettiska: Latvijas Etnogrāfiskais brīvdabas muzejs), är ett stort friluftsmuseum på en skogbevuxen mo vid sjön Yugla i utkanten av Riga i Lettland. Museet visar byggnader och objekt från traditionell bondekultur i olika regioner i Lettland. Museet grundades 1924 efter inspiration från Skansen i Stockholm och andra liknande friluftsmuseer och folkmuseer i Skandinavien. Det ursprungliga projektet gick ut på att flytta en gård från var och en av de fyra regionerna Kurzeme, Zemgale, Vidzeme och Latgale. Det skulle även vara någon byggnad, bland annat från olika hantverkare, som var karakteristisk för Lettland som helhet. År 1932 invigdes museet, och 1939 var 40 byggnader på plats. Idag är 118 byggnader flyttade till museet och över 3 000 objekt är utställda. De flesta etniska grupper i Lettland är representerade i museet. Samlingarna består av totalt 114 000 föremål. Referenser Externa länkar Officiell webbplats Lettlands friluftsmuseums Wikimedia Commons har media som rör Lettlands folkmuseum.
Латвійський етнографічний музей

Латвійський етнографічний музей (латис.: Latvijas Etnogrāfiskais Brīvdabas Muzejs) — один з найдавніших, найбагатших та найбільших музеїв просто неба в Європі. Історія Музей було засновано в 1924 році та відкрито 1932 року. Музей розширювався всю свою історію, особливо активно в 1930-і (близько 1/3 будівель) та 1960-80-і (близько половини), але дещо привезено і в наш час: у I республіці укомплектували в основному Курляндію, Відземе і Земгале, за радянських часів — Латгалію і рибальські двори. Земгальська корчма 1841-о перенесена в 1938 році. Дерев'яна церква 1704 року з села Усма поблизу Кулдиги було перенесено в 1938. Найстаріша за віком будівля музею, дерев'яний шпайхер (портовий склад) з Лієпаї (1697). Розташування Музей розташовано на красивому березі Юглського озера, в сосновому лісі на границі Риги. Опис Нині музей займає площу 87,66 га. З усіх країв Латвії сюди були перевезені і встановлені просто неба 118 справжніх житлових і господарських будівель селян, рибалок і ремісників, що існують з кінця XVII століття до другої половини 30-х років XX століття. У музеї обладнані двори латиських селян, ремісників і рибалок. У всіх них представлена ​​постійна експозиція — предмети побуту, праці, інтер'єру, що характеризують даний період, область і промисел домашніх господарств. Відвідувачі можуть ознайомитися з латиськими рибалками, які проживали в Курземі, фермерами, старообрядцями Латгалії та ін.. У 1997 році як свідчення Аграрної реформи в 1920 році був відкритий двір «Нового господарства». В етнографічному музеї представлені, зібрані з усіх 4 етнографічних регіонів Латвії, приклади селянських дворів, майстерень, вітряків, кузень і печей. Так само представлені кілька церков, будівля, в якій на початку XVIII століття була школа для селянських дітей, таверна, яка працює на території музею і сьогодні. У музею є також широка культурна програма. У виставковому залі проходять виставки прикладного мистецтва. Влітку проводяться концерти органної та фольклорної музики, ярмарки народного прикладного мистецтва. Тут можна придбати з рук майстрів оригінальні сувеніри з дерева, шкіри, бурштину, плетені вироби і т. д. і подивитися на власні очі на працю ремісників. Під час свят можна поспостерігати за роботою ремісників і спробувати себе в старих ремеслах. Цікаві деталі Напис на пам'ятнику біля входу «Kas senatni pētī nākotni svētī» означає приблизно «Хто старовину вивчає — той майбутнє благословляє». На території музею знаходиться вузькоколійний паровоз. Мережу військових вузькоколійок побудували в Курляндії німці під час Першої Світової війни, вони прослужили і I Латвії, а також в Радянській Латвії до 1960-70-х років. Цікавим також є голландський млин 1890 року на кам'яній основі. Посилання Офіційний сайт Віртуальний музей [Архівовано 9 жовтня 2014 у Wayback Machine.] Biedrība Cita Rīga NAV — baznīca, kultūras nams, slimnīca vai kāda cita institūcija, kas pieminēta mājas lapā [Архівовано 26 березня 2015 у Wayback Machine.] Rīgas Tūrisma Attīstības Birojs [Архівовано 19 квітня 2015 у Wayback Machine.]
Вентспилс (олимпийски център)

Олимпийски център „Вентспилс“ (на латвийски: Olimpiskais centrs „Ventspils“) е многофункционален спортен комплекс в латвийския град Вентспилс. Използва се като домашна арена на ФК Вентспилс. Футболният стадион в комплекса разполага с капацитет от 3200 седящи места. Описание Олимпийски център „Вентспилс“ е едно от най-големите и най-модерни спортни съоръжения в Латвия. Комплексът разполага с: лекоатлетическа писта, баскетболна зала, ледена пързалка, стадион, помощен футболен терен, хотел, аквапарк, фитнес, тенис кортове и др. Източници Официален сайт на центъра Профил на стадиона в Euro.Stades.ch
Estadi Olímpic de Ventspils

L'Estadi Olímpic de Ventspils (letó: Ventspils Olimpiskais Stadions) és un estadi esportiu de la ciutat de Ventspils, Letònia. L'estadi va ser la seu de l'antic país FK Ventspils. Té una capacitat per a 3.200 espectadors. Referències
Olimpiskais Centrs Ventspils

Das Olimpiskais Centrs Ventspils (deutsch Olympisches Zentrum Ventspils) ist ein Sportkomplex in der lettischen Stadt Ventspils. Es ist eine der größten und modernsten Sportanlagen des Landes, die bei der Förderung der olympischen Bewegung hohe Leistungen im Spitzensport und Breitensport entwickelt. Das Olimpiskais Centrs Ventspils, das eine Fläche von 7700 m² umfasst, befindet sich in der gleichnamigen Hafenstadt im Westen Lettlands an der Einmündung des Flusses Venta. Das OC Ventspils besteht u. a. aus einem Fußballstadion mit 3200 Plätzen, einer Basketballhalle mit 3000 Plätzen und einer Eissporthalle mit 1000 Plätzen, einem Sporthotel, einem Wasser-Erlebnispark (Piedzīvojumu parka), einer Beachvolleyballanlage mit fünf Plätzen, einer Tennisanlage mit 600 Sitzplätzen und Trainingsplätze sowie einer Leichtathletikhalle (Pārventa), ein Abenteuer Park, einem Skatepark, einem Ski-Hügel (Lemberga hūte), einem Physiotherapiezentrum, einem Konferenzgebäude und einer Eisbahn. Sportler Einige Sportler des Olimpiskais Centrs Ventspils: Sinta Ozoliņa-Kovala Madara Palameika Ēriks Rags Mārtiņš Rubenis Viktors Ščerbatihs Haralds Silovs Valērijs Žolnerovičs Weblinks ocventspils.lv: Offizielle Website (lettisch, russisch, englisch) Einzelnachweise
Ventspils Olimpiskais Stadions

Ventspils Olimpiskais Stadions, more commonly called the Ventspils Stadions, is a multi-purpose stadium in Ventspils, Latvia. It is currently used mostly for football matches. Ventspils Stadions was the home stadium for the Latvian Virslīga former club FK Ventspils. It is one of the most famous football stadia in Latvia. The stadium holds 3,200 people. See also Ventspils Olympic Center Basketball Hall References
Вентспилс (олимпийский центр)

Вентспилсский олимпийский центр (латыш. Olimpiskais centrs «Ventspils») — многофункциональный комплекс в латвийском городе Вентспилс. Является домашней ареной футбольного клуба «Вентспилс». Футбольный стадион вмещает 3 200 зрителей. Описание Олимпийский центр «Вентспилс» является одним из крупнейших и современных спортивных комплексов в Латвии. Комплекс включает: легкоатлетический манеж, баскетбольный и ледовый дворцы, стадион, резервное футбольное поле, гостиницу, аквапарк, спортивный зал, скейт-парк, теннисные корты и многое другое. Примечания Ссылки Официальном сайт центра
Bazilika Nanebevzetí Panny Marie (Aglona)

Bazilika Nanebevzetí Panny Marie v Agloně (lot. Aglonas bazilika) je kostel římskokatolické diecéze Rēzekne - Aglona a významné poutní místo lotyšských římských katolíků. Nachází se ve městě Aglona (výsl. [agluona]), 40 kilometrů od města Daugavpils a 250 kilometrů od hlavního města Riga. Dějiny Postavena byla dominikány z města Vilnius na místě staršího dominikánského kostela v letech 1768 až 1789 v barokním architektonickém stylu. Byla založena i díky ochraně mocného šlechtického rodu Chostowických, který podporoval aglonské dominikány. Po připojení k Ruskému impériu naráželi dominikáni v převážně pravoslavném Rusku na problémy a v roce 1863 vláda zakázala vstupovat zájemcům do dominikánského řádu. Po vyhlášení nezávislosti Lotyšska byl v roce 1920 v chrámu vysvěcen první lotyšský biskup. V roce 1980 získal kostel titul bazilika minor. 9. září 1993 navštívil toto místo papež Jan Pavel II., který zde odsloužil mši pro 380 000 věřících. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Aglonská bazilika na Wikimedia Commons Cтатья в францисканском журнале «Брат Солнце» Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Aglonská bazilika na slovenské Wikipedii.
Aglona Basilika

Aglona Basilika (lettisk: Aglonas bazilika) er et vigtigt katolsk religiøst centrum i Aglona i det østlige Letland. I 1980, da Aglonas kirke fejrede sit 200-års jubilæum, tildelte Pave Johannes Paul 2. kirken titlen basilika. I september 1993, da selv samme pave besøgte Letland, besøgte paven også basilikaen; ved denne lejlighed overværede omkring 300.000 pilgrimme gudstjenesten. I slutningen af det 17. århundrede grundlagde Dominikanerordenen et kloster i Aglona, og i 1699 opførte man den første kirke i træ. Da kirken efterfølgende nedbrændte opførte man i stedet et kloster og nuværende kirkebygning i perioden 1768 til 1780. Kirkens interiør udfærdigedes i det 18.- og 19. århundrede, mens prædikestolen, orgelet og skriftestolene er fra slutningen af det 18. århundrede. Aglonas basilika er opført i senbarok stil, og er dekoreret med to 60 meter høje tårne. Indenfor findes krydshvælvinger, buer og søjler med rokoko-dekorationer. Hvert år den 15. august ankommer pilgrimme til Aglona, for at fejre Jomfru Marias optagelse i Himmelen. Kilder "Sacred Sites of Latvia" (engelsk). sacredsites.com. Hentet 17. juni 2011. Eksterne henvisninger Aglona Basilikas hjemmeside (lettisk)
Basílica de la Asunción (Aglona)

La Basílica de la Asunción​ (en letón: Aglonas Romas katoļu bazilika o bien Aglonas Vissvētākās Jaunavas Marijas debesīs uzņemšanas Romas katoļu bazilika) en Aglona, Letonia​​ es uno de los centros espirituales católicos más importante de ese país europeo. Pertenece a la diócesis de Rēzekne-Aglona. La construcción de la actual iglesia se inició en 1768 y finalizó en 1780. Fue edificada en el estilo barroco italiano, y está dedicada a la Asunción de la Virgen María, siendo consagrada en 1800 por el obispo J. Benislavski. La iglesia fue la sede del obispado de Riga entre 1920 y 1924, cuando el arzobispo recién ascendido Antonijs Springovičs se trasladó a la Catedral de Santiago en Riga. Springovičs fue consagrado obispo allí el 22 de agosto de 1920 por el obispo auxiliar de Kaunas Juozapas Skvireckas. Cada año miles de peregrinos acuden a la basílica en el día de la Asunción de la Virgen María el 15 de agosto. Es uno de los ocho santuarios internacionales reconocidos por la Santa Sede y sus eventos religiosos fueron atendidos por alrededor de 300.000 peregrinos. En 1980 la basílica de la Asunción celebró su 200 aniversario, y el papa Juan Pablo II le concedió el título de "Basílica minoris". En septiembre de 1993 el mismo Papa visitó la iglesia. Véase también Iglesia católica Iglesia de la Asunción Referencias
Basilique de l'Assomption d'Aglona

La basilique de l'Assomption est une église catholique de style baroque qui se trouve en Lettonie orientale à Aglona, à quarante kilomètres de Daugavpils dans le Latgale. Elle est vouée à Notre-Dame de l'Assomption et représente le centre de la catholicité en Lettonie, pays de tradition protestante. Elle a le statut de basilique mineure depuis 1980, et de sanctuaire international depuis 2000. Histoire L'église a été construite par des dominicains venant de Wilno (aujourd'hui Vilnius) entre 1768 et 1789, à la place d'une ancienne église dominicaine de bois datant de 1699 qui desservait leur couvent. Le couvent dominicain a été fondé grâce à la protection de la puissante famille Chostowicki. Jean-Paul II a conféré à l'église le titre de basilique mineure en 1980 et s'y est rendu en 1993 devant 380 000 fidèles. La basilique demeure un lieu de pèlerinage marial majeur pour ces contrées du nord-est de l'Europe, particulièrement autour du 15 août, fête de l'Assomption. Les pèlerins y prient une icône du XVIIe siècle. La dépouille de Mgr Boleslas Sloskans, évêque clandestin en URSS, est enterrée dans la crypte. Notes et références Voir aussi Église des Dominicains de Vilnius Boleslas Sloskans Portail du baroque Portail de l’architecture chrétienne Portail du catholicisme Portail de la Lettonie Portail de la protection du patrimoine
Сепенес

Се́пенес (латыш. Sepenes ezers, Sepes ezers, Sēpenes ezers) — озеро в Эмбутской волости Южно-Курземского края Латвии. Исток реки Вартая. Относится к бассейну Барты. Озеро Сепенес находится на высоте 88,1 м над уровнем моря в пределах Западной Курземской возвышенности. Длина озера — 1,2 км, максимальная ширина — 0,82 км. Площадь водной поверхности — 67 га. Наибольшая глубина — 3,5 м, средняя — 1,9 м. Площадь водосборного бассейна озера равняется 29,3 км². Примечания Ссылки Sepenes ezers (латыш.). — Информация об озере в базе данных сайта «Ezeri.lv» (латыш.) (англ.). Дата обращения: 24 января 2021. Архивировано 24 января 2021 года.
Estación Central de Riga

La estación Central de Riga (en letón: Rīgas Centrālā stacija) o estación de pasajeros de Riga (Rīgas Pasažieru stacija) es la principal estación de ferrocarril de Riga, Letonia. Es el nudo ferroviario más importante del país y el edificio de la estación fue inaugurado en 1861. Desde la estación parten las rutas ferroviarias de pasajeros a las principales localidades letonas a Saulkrasti, Sigulda, Salaspils, Jelgava y Jurmala. Historia La construcción de la estación de tren de Riga se inició en 1858, un año después de la aprobación de la primera línea de ferrocarril Riga-Daugavpils. La estación comenzó a funcionar en 1861​ con la apertura del tráfico ferroviario a Daugavpils, San Petersburgo y Varsovia. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Estación Central de Riga.