NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Museo Nacional de Arte de Letonia

El Museo Nacional de Arte de Letonia (letón: Latvijas Nacionālais mākslas muzejs) es un museo de arte fundado en 1905, ubicado junto a la Academia de Arte de Letonia, frente a la plaza Janis Rozentāls, en Riga. Alberga la mayor colección de arte nacional de Letonia.​ Historia El edificio principal del museo fue construido entre 1903 y 1905, siguiendo una estructura en estilo historicista. El diseño le fue encargado al arquitecto alemán báltico, Wilhelm Neumann, quien también se desempeñó como el primer director de la institución desde 1905 hasta 1919.​ Es uno de los últimos edificios de estilo ecléctico construidos en Riga, diseñado en formas barrocas y acabado con yeso, arenisca y granito. Los grupos escultóricos fueron elaborados por August Volz, mientras que las pinturas fueron realizadas por Vilhelms Purvītis y G. Rozens. La decoración interior incorpora elementos del Art Nouveau. Ludwig Kerkovius, un político letón que se desempeñó como alcalde de la ciudad entre 1890 y 1901, desempeñó un papel fundamental en la construcción del museo durante su administración. Fue el primer edificio de los países bálticos construido con fines museo, no teniendo que ser adaptado para ello. En 2025, la película animada Flow de 2024, ganadora del Globo de Oro a la Mejor Película de Animación y del Premio de la Academia a la Mejor Película de Animación, se exhibió en el museo.​ Referencias Enlaces externos Sitio web oficial (en español) Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Museo Nacional de Arte de Letonia.
Musée national des arts de Lettonie

Le musée national des arts de Lettonie (en letton : Latvijas Nacionālais mākslas muzejs) présente la plus riche collection d'art national de Lettonie. Il abrite plus de 52 000 œuvres d'art représentatives du développement de l'art dans la région Balte et en Lettonie du milieu du XIXe siècle à nos jours. Il expose aussi des œuvres de d'art russe du XVIIe au XXe siècle. Le musée occupe deux bâtiments historiques à Riga. Le bâtiment du 10 rue K. Valdemara conçu par l'architecte germano-balte Vilhelms Neimanis (en allemand : Johann Wilhelm Carl Neumann) et fut construit en 1905. C'est le premier bâtiment de la Baltique conçu pour servir de musée. Histoire Le musée a fait l'objet d'une rénovation majeure entre 2010 et 2015. La surface du bậtiment a été presque doublée, avec l'ajout d'espaces souterrains modernes. Collections Galerie de photos Notes et références Voir aussi Article connexe Liste de musées en Lettonie Lien externe (lv + en + ru) Site officiel Portail de la Lettonie Portail de la peinture Portail des musées
Museo nazionale delle belle arti (Lettonia)

Il Museo nazionale delle belle arti di Lettonia (in lettone Latvijas Nacionalais mākslas muzejs) è uno spazio espositivo situato a Riga e dedicato allo sviluppo dell'arte pittoriale nella regione baltica e in Lettonia dalla metà del XVIII secolo ad oggi. Esso mostra anche una collezione di artisti russi considerata come la più ricca dei Paesi Baltici. La sede È ospitato in un monumentale palazzo in via Krisjanis Valdemars. Eretto nel 1905, l'edificio è stato progettato dall'architetto e storico dell'arte tedesco-lettone Wilhelm Neumann. La facciata è in stile barocco e classico. Al suo interno, l'atrio e le scale conservano elementi d'Art Nouveau invece nell'atrio superiore si trova una serie di dipinti realizzata dal pittore lettone Vilhelms Purvitis e dal maestro dell'arte classica estone Gerhard von Rosen. Dopo un periodo di ristrutturazione, il museo è aperto al pubblico nella primavera del 2016. Collezioni Note Bibliografia Laura Gavioli (a cura di), Verità e bellezza, realismo russo. Dipinti dal Museo Nazionale d'Arte Lettone di Riga, Piazze d'Italia, n. 9, Venezia, Marsilio, 2007, ISBN 978-88-317-9360-5. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Museo nazionale delle belle arti Collegamenti esterni (EN, LV, RU) Sito ufficiale, su lnmm.lv. URL consultato il 21 agosto 2015 (archiviato dall'url originale il 22 dicembre 2015).
Lets Nationaal Kunstmuseum

Het Lets Nationaal Kunstmuseum (Latvijas Nacionālais mākslas muzejs) is het voornaamste kunstmuseum van Letland en het oudste kunstmuseum van de Baltische landen. Het is gehuisvest in een gebouw uit 1905 aan de oostkant van de oude binnenstad van Riga. Tot de museumorganisatie behoren ook enkele musea elders in de stad. De collectie bestaat uit ca. 52.000 kunstwerken van Letse, Russische en Baltisch-Duitse makers. Geschiedenis Als stichtingsjaar van het museum geldt het jaar 1869, toen de Städtische Gemäldegalerie werd opgericht, waarvan de collectie grotendeels bestond uit een nalatenschap van Nikolaus von Himsel en een schenking van Domenico de Robiani. Het provisorische onderkomen kon in 1905 worden vervangen door een echt museumgebouw, een creatie van Wilhelm Neumann. Daarin kreeg ook een belangrijk bruikleen een plek, de collectie van Friedrich Wilhelm Brederlo, die onder meer 70 Hollandse meesters omvatte. Het museum heette vanaf dat jaar Städtisches Kunstmuseum. Vanaf 1919, toen Letland onafhankelijk was geworden, stelde het museum het zich onder directeur Vilhelms Purvītis als taak kunst van Letse makers te verzamelen en stimuleren. Een deel van de oorspronkelijke collectie kwam terecht in een nieuw opgericht museum, dat gevestigd was in het kasteel van Riga. Het nieuwe museum was het staats-kunstmuseum (Valsts mākslas muzejs), het bestaande museum bleef het stedelijk kunstmuseum (nu in het Lets: Rīgas pilsētas mākslas muzejs). Deze beide musea werden in de Sovjettijd samengevoegd tot het Staatsmuseum voor Letse en Russische Kunst (vanaf 1964: Kunstmuseum van de LSSR en vanaf 1987: Staats-Kunstmuseum), terwijl de buitenlandse kunstwerken uit beide musea in een nieuw Museum voor West-Europese kunst terechtkwamen, het huidige Museum Rīgas Birža (Museum Beurs van Riga) aan het Domplein, dat inmiddels organisatorisch weer een onderdeel is van het Lets Nationaal Kunstmuseum. Hier bevinden zich dus de kunstcollecties die aan het begin stonden van de geschiedenis van de instelling, die sinds 1995 haar huidige naam draagt. Het hoofdgebouw toont de Letse, Russische en Duitse collecties. Het werd tussen 2010 en 2015 grondig gerestaureerd. Externe link (lv) (en) (ru) Officiële website
Łotewskie Narodowe Muzeum Sztuki

Łotewskie Narodowe Muzeum Sztuki (łot. Latvijas Nacionālais mākslas muzejs) – największe muzeum sztuki na Łotwie. Historia Gdy w 1866 roku Rada miasta Rygi otrzymała dary od kolekcjonera Domenico de Robiani postanowiono stworzyć Ryską Galerię Sztuki, która została otwarta dla publiczności w 1869 roku w Rydze. W latach 1903–1905 został zbudowany nowy budynek na potrzeby Muzeum Sztuki w Rydze i Towarzystwa Promocji Sztuki. Był to pierwszy budynek w krajach bałtyckich, zbudowany specjalnie na potrzeby muzeum. Autorem projektu i pierwszym dyrektorem muzeum był niemiecki architekt i historyk sztuki Wilhelm Neumann. Gdy w 1918 roku Łotwa odzyskała niepodległość zaczęto gromadzić sztukę narodową. Oprócz Muzeum Sztuki w Rydze w latach dwudziestych XX w. istniało również mieszczące się na zamku Państwowe Muzeum Sztuki. Podczas okupacji sowieckiej dokonano reorganizacji muzeów i po II wojnie światowej zbiory obu muzeów zostały podzielone i usystematyzowane. Sztuka łotewska trafiła do Państwowego Muzeum Sztuki Łotewskiej i Rosyjskiej (Państwowe Muzeum Sztuki w latach 1989-2005, a obecnie Łotewskie Narodowe Muzeum Sztuki), a zagraniczne kolekcje trafiły do Państwowego Muzeum Sztuki Zachodniej Europy. W 2000 roku Ministerstwo Kultury łącząc zbiory utworzyło muzeum, które od września 2005 roku nosi nazwę Łotewskie Narodowe Muzeum Sztuki. Pod koniec 2006 roku Łotewskie Narodowe Muzeum Sztuki otrzymało darowiznę od historyka sztuki Tatjany Suty, która stała się bazą dla otwartego 14 października 2008 roku Muzeum Romansa Suty i Aleksandry Beļcovej, które mieści się w ich dawnym mieszkaniu. Od 1 stycznia 2010 roku Muzeum Sztuki Dekoracyjnej i Designu oraz Muzeum Sztuki Zagranicznej (obecnie Muzeum Sztuki „Riga Bourse”) zostały filiami Łotewskiego Narodowego Muzeum Sztuki. Organizacja Łotewskie Narodowe Muzeum Sztuki składa się z czterech oddziałow i jednej sali wystawowej: Łotewskie Narodowe Muzeum Sztuki Muzeum Sztuki Riga Bourse Muzeum Sztuki Dekoracyjnej i Wzornictwa Muzeum Romana Suty i Aleksandry Beļcovej Arsenāls - sala wystawowa Zbiory Stałe wystawy obejmują bogatą kolekcję łotewskiej sztuki od połowy XVIII wieku do czasów współczesnych. Muzeum w swoich zbiorach posiada także dzieła twórców rosyjskich i innych przedstawicieli państw nadbałtyckich. Nagroda Purvītisa Od 2008 roku jest przyznawana dwa razy w roku artystce lub grupie artystów reprezentujących Łotwę nagroda im. Purvītisa. Zwycięzcę wybiera międzynarodowe jury. Nagroda wynosi 28 500 EUR przed opodatkowaniem jest najbardziej prestiżową i najważniejszą nagrodą artystyczną na Łotwie. Przypisy
Lettlands nationella konstmuseum

Lettlands nationella konstmuseum (lettiska; Latvijas Nacionālais mākslas muzejs) i Riga i Lettland är ett av fyra museer, som ingår i en organisation med samma namn, Lettlands nationella konstmuseum. Förutom det enskilda museet, Lettlands nationella konstmuseum, ingår museerna Konstmuseum Rigas Börs, Romans Sutas och Aleksandras Beļcovas museum, Museet för konsthantverk och design, samt Arsenalens konsthall. Lettlands nationella konstmuseum har en mer omfattande samling av lettisk konst än något annat museum i landet. Det har sammanlagt över 52.000 verk av baltiska och ryska konstnärer, från mitten av 1700-talet fram till idag. Museet ligger i utkanten av Esplanadparken i centrala Riga, i en historiskt betydelsefull byggnad ritad av den balttyska arkitekten och konsthistorikern Wilhelm Neumann och byggd 1905. Huset är det första i Baltikum som redan från början byggdes för att användas som ett museum. Museet nyinvigdes 4 maj 2016 efter en omfattande renovering och ombyggnad. Tack vare ett väl genomfört renoveringsprojekt vann museet 2016 första priset i Lettlands årliga arkitekturtävling.. Lettlands konstakademi är museets närmaste granne. Bildgalleri Källor Noter Externa länkar Samlingssida för museer under Lettlands nationella konstmuseum Latvian National Museum of Art på www.latvia.travel Latvian National Museum of Art på Google Art & Cultures webbplats Wikimedia Commons har media som rör Lettlands nationella konstmuseum.
Латвійський національний художній музей

Латвійський Національний художній музей (латис. Latvijas Nacionālais mākslas muzejs) є найбільшим сховищем професійного мистецтва в Латвії. Заснований в 1869 році. Історія До 1869 року, художні твори, гідні музейного зберігання, можна було побачити в експозиціях Музею Хімзеляб в приміщенні Анатомічного театру та в міському Кабінеті мистецтв, розташованому над східним крилом колишнього Домського монастиря. В 1869 році, завдяки старанням комісії, під керівництвом члена Ризької ратуші Августа Генріха Холандера, в будівлі міської гімназії відбулося відкриття Ризької міської картинної галереї. В 1872 у картинна галерея об'єдналася з Ризьким німецьким товариством заохочення мистецтв. Згодом була створена спільна експозиція розмістилася в будівлі Ризького політехнікуму. В 1879 році обидві колекції переїхали в особняк члена Ризької ратуші Людвіга Вільгельма Керковіуса. Для повноцінної музею виникла гостра потреба у власних приміщеннях. За рішенням міської ради, в районі Еспланади було споруджено необарочна будівля Міського художнього музею (1903 - 1905). Його архітектор, відомий і авторитетний в наукових колах мистецтвознавець та історик Вільгельм Нейман, став першим директором музею. Колекція музею З 2010 року до музею приєднані Музей зарубіжного мистецтва та Музей дизайну та декоративного мистецтва . В ньому міститься більш ніж 52000 творів мистецтва, що відображають розвиток професійного мистецтва в Прибалтиці і в Латвії, з середини XVIII ст. до теперішнього часу. В ньому містяться також роботи російської митецької школи від XVI ст. до першої половини XX століття. В музеї регулярно проводяться художні виставки та наукові конференції, культурні заходи, бере участь у міжнародних проектах, випускає свої видання. Латвійський національний музей мистецтв відомий своїми освітніми програмами. Відвідувачам пропонуються фахівці-екскурсоводи та різноманітні освітні програми. Латвійський Національний художній музей розташований в двох будівлях в Ризі, обидва з яких є історично значущим. Будинок на вулиці Валдемара 10а був розроблений німецьким архітектором Вільгельмом Нейманом і побудований в 1905 році — це одна з найвражаючих історичних будівель на бульварі. Це була перша будівля в Балтії, що була побудована виключно для музею. Філії Виставковий зал Арсенал Латвійського Національного художнього музею Музей Романа Сути та Олександри Бєльцової (меморіальна квартира латвійських майстрів епохи класичного модернізму Романа Сути і Олександри Бєльцової) Див. Також Музей зарубіжного мистецтва (Рига) Джерела Аудіогід українською запрацював у Латвійському національному художньому музеї /Сайт Президента України, 4.09.2020/ [Архівовано 6 вересня 2020 у Wayback Machine.] Примітки Посилання Museum website
Rīgas HES

Rīgas HES je přehrada v Lotyšsku na řece Daugava. Nachází se u Salaspilsu u okraje Rigy, pro kterou tvoří zdroj energie a pitné vody. Stavba přehrady byla dokončena v roce 1974. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Rīgas HES na Wikimedia Commons
Riga Vandkraftværk

Riga Vandkraftværk (lettisk: Rīgas hidroelektrostacija eller Rīgas HES) ligger lige uden for Rigas sydlige bygrænse, og er geografisk placeret i byen Salaspils. Samlet installeret effekt genererer en kapacitet på 402 MW. Der er seks generatorer, to transformatorer og to 330 kV højspændingsledninger (til Salaspils og Bišuciems). Vandkraftværket drives af Latvenergo. Historie Riga Vandkraftværk sattes i drift i 1974. For at opbygge vandkraftværket, blev en dæmning bygget på tværs af Daugavafloden gennem midten af Dole Ø, hvoraf halvdelen er blevet oversvømmet for at gøre plads til reservoiret. Udover Dole Ø er flere andre mindre øer sat under vand for at fylde reservoiret. Dæmningen blev bygget i slutningen af 1960'erne. Bortset fra sit vigtigste formål, at holde reservoiret indelukket, består dens øvre del af en vejbane, der udgør en del af både europavej E22 og europavej E77. En jernbane lå også tidligere på dæmningen, men brugtes kun under opførelsen af vandkraftværket, og blev revet ned i begyndelsen af det 21. århundrede. Dette skyldes, at der ikke er nogen eksisterende jernbaner på Daugavas venstre bred. Den tidligere jernbane begyndte på Salaspils Station og endte omtrent på midten af Dole Ø. Riga Vandkraftværk er en vigtig del af Rigas udvikling, og den primære kilde til elektricitet i Riga, mens reservoiret er en kilde til vand for de fleste af Rigas indbyggere. Desuden er det kraftværk, der anvendes som kompensations-kraftværk for TEC2 kraftvarmeværket for at regulere spændingen i det elektriske netværk og for at kompensere for strømmens mangler. Kildehenvisninger Eksterne henvisninger
Riga Hydroelectric Power Plant

Riga Hydroelectric Power Plant (Latvian: Rīgas hidroelektrostacija, shortened Rīgas HES) in Latvia is located just beyond Riga's southern border. It is geographically located in the town of Salaspils. Total installed power generating capacity is 402 MW. There are six generators, two transformers and two 330 kV power lines (to Salaspils and Bišuciems). History The Riga Hydroelectric Power Plant was put into operation in 1974. In order to build Riga HES, a dam was constructed across the Daugava River through the middle of Doles Sala, half of which has since been flooded to make room for Riga Reservoir. Along with Doles Sala, several other smaller islands also drowned when the reservoir was filled. The dam was built in the late 1970s. Aside from its main purpose of keeping the reservoir contained, its top is used as a motor vehicle highway. A railroad was also constructed on the dam, but it was utilized only during construction of the powerplant and was demolished at the beginning of the 21st century. This is because there are no existing railroads on the Daugava's left bank. This railroad began at Salaspils railway station, and ended approximately in the middle of Doles Sala. Description There is a powerline pylon in the middle of reservoir, it carries two 330 kV lines (from Salaspils to Jelgava and from Salaspils to Rīgas HES), shore to shore distance there is approximately 1 kilometre (0.62 mi). Rigas HES is an important part of Riga's development. It is the primary source of electricity in Riga, while Riga reservoir is a source of tap water for the majority of Riga residents. In addition, the power plant is used as a compensation plant for TEC2 thermal power plant to regulate voltage in electrical networks and to compensate the power deficiencies. The power plant is operated by Latvenergo. See also Riga Hydroelectric Power Plant Crossing Pylon References External links
Centrale hydroélectrique de Riga

La centrale hydroélectrique de Riga (en letton : Rīgas hidroelektrostacija, sigle Rīgas HES) se trouve juste au-delà la frontière sud de Riga. Elle est géographiquement située dans la ville de Salaspils. La puissance totale installée est de 402 MW. Il y a six générateurs, deux transformateurs de puissance et deux lignes électriques de 330 kV (à Salaspils et Bišuciems) pour évacuer l’énergie. Historique La centrale hydroélectrique Riga a été mise en service en 1974. Afin de construire la centrale, un barrage fut construit sur la rivière Daugava en partant du centre de l'île de Dole (lv), dont la moitié a depuis été inondée pour laisser la place au réservoir de Riga. En plus de l'île de Dole, il y eut plusieurs autres petites îles qui furent également noyés lors du remplissage du réservoir. Le barrage fut construit dans les années 1970. Outre son but principal qui est de contenir le réservoir, sa partie supérieure est utilisée comme route. Un chemin de fer avait également été construit sur le barrage, mais il ne fut utilisé seulement lors de la construction de la centrale et fut démoli au début du XXIe siècle, car il n'existe pas de chemins de fer sur la rive gauche de la Daugava. Cette ligne chemin de fer démarrait à la gare de Salaspils, et se terminait à peu près au milieu de l'île de Dole. Description Il y a un pylône de ligne électrique au milieu du réservoir, qui supporte deux lignes de 330 kV (reliant Salaspils à Jelgava et Salaspils à la centrale de Rīgas), la distance entre les deux rives à cet endroit est d’environ 1 km. La centrale hydroélectrique de Riga est un pilier important du développement de Riga. Elle est la principale source d'électricité à Riga, et le réservoir de Riga est une source d'approvisionnement en eau du robinet pour la majorité des habitants de Riga. En outre, la centrale est utilisée comme usine de compensation pour la centrale thermique TEC2 pour réguler la fréquence du réseau électrique. La centrale est exploitée par Latvenergo. Voir aussi Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Riga Hydroelectric Power Plant » (voir la liste des auteurs). Portail de la Lettonie Portail des énergies renouvelables Portail des lacs et cours d'eau
Waterkrachtcentrale Riga

Waterkrachtcentrale Riga (Lets:Rīgas hidroelektrostacija afgekort met Rīgas HES) ligt aan de zuidkant van de stad Riga in de rivier de Westelijke Dvina (Lets: Daugava) bij Salaspils. Deze centrale heeft zes kaplanturbines met een totale capaciteit van 402 Megawatt. Dit is de nieuwste en een na grootste waterkrachtcentrale van Letland en wordt beheerd door het bedrijf Latvenergo. De centrale wordt gebruikt als een compensatie voor de TEC2 thermische centrale, voor stabilisatie in de elektrische netwerken en om tekorten te compenseren. Externe link (lv) (en) (ru) Waterkrachtcentrales van eigenaar Latvenergo.
Рижская ГЭС

Ри́жская ГЭС (латыш. Rīgas hidroelektrostacija, Rīgas HES) — гидроэлектростанция на реке Даугава (Западная Двина), расположенная в городе Саласпилс, недалеко от южной границы Риги. Основные сведения Проектировщик станции — институт «Гидропроект». Рижская ГЭС введена в эксплуатацию в 1974 году. Строительство плотины было закончено в конце 1970-х годов. Общая установленная мощность станции — 402 МВт. Установлено шесть генераторов, трансформаторов и две линии электропередачи 330 кВ (в Саласпилс и Бишуциемс). Для возведения ГЭС была построена плотина на Даугаве до середины острова Долес, половина которого, вместе с другими мелкими островами, впоследствии затоплена Рижским водохранилищем. По гребню плотины проложено автомобильное шоссе, являющееся частью Рижской окружной автодороги (латыш. Rīgas apvedceļš). Были построены и железнодорожные пути, которые использовались в ходе строительства (от железнодорожной станции Саласпилс до середины острова). В начале XXI века их разобрали за ненадобностью (на левом берегу железных дорог поблизости нет). В середине водохранилища установлена опора линий электропередач, поддерживающая две линии по 330 кВ из Саласпилса в Елгаву и к станции. Расстояние между берегами приблизительно 1 км. Электростанция обслуживается компанией «Латвэнерго». Значение Рижская ГЭС играет особую роль в развитии Риги. Она является важным источником пиковой электроэнергии в городе, а Рижское водохранилище — источником водопроводной воды для большинства жителей. Кроме того, электростанция является регулятором напряжения и резервом мощности в сетях Латвии, наряду с рижскими ТЭЦ-1 и ТЭЦ-2. Примечания
Rigas vattenkraftverk

Rigas vattenkraftverk (lettiska: Rīgas hidroelektrostacija, Rīgas HES; ryska: Рижская ГЭС, Rizjskaja GES) är det sista vattenkraftverket som dämmer upp floden Daugava (Düna) innan den flyter ut i Rigabukten. Kraftverket byggdes under sovjettiden och togs i bruk 1974. Kraftverket tillsammans med de två övriga vattenkraftverken i den lettiska delen av Daugava står för cirka 70 % av Lettlands elproduktion. Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Rīgas vattenkraftverk.﻿
ГЕС Рига

ГЕС Рига (латис. Rīgas HES) – гідроелектростанція у Латвії на річці Даугава. Займає друге місце за потужністю серед латвійських ГЕС, входить до складу даугавського каскаду, знаходячись нижче за течією від ГЕС Кегумс. Під час спорудження станції річку перекрили греблею висотою 30 метрів, в результаті чого утворилось витягнуте по долині річки водосховище із площею поверхні 42 км2 та об’ємом 339 млн м3. У правій частині греблі споруджено шість водопропускних шлюзів, а біля лівого берегу машинний зал. Останній обладнано шістьма турбінами типу Каплан загальною потужністю 402 МВт, які працюють при напорі у 18 метрів. В 2015-му компанія Alstom уклала контракт на модернізацію всіх шести гідроагрегатів із планованим завершенням робіт у 2022 році. Примітки
Dursupe Manor

Dursupe Manor (Latvian: Dursupes muižas pils, German: Dursuppen, Groß-Dursuppen) is a manor house located in the Dursupe, Balgale Parish, Talsi Municipality, in the historical region of Courland, western Latvia. History The manor house was built in 1820 and was reconstructed in the second half of the 19th century in Neoclassical style. The manor complex also includes several granaries, a servant's house, a lime tree, a fork and a 6.7-hectare park with split beech. At the beginning of the 19th century, it was owned by Prince Karl Christoph Lieven (1767-1844), the Russian Minister of Education (1828-1833), the founder of the Teacher Training Seminary. K. K. Liven is buried at Balgale Church. See also List of palaces and manor houses in Latvia References