NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Solaris (Riga)

Solaris est un ensemble résidentiel situé dans le quartier d’Imanta à Riga en Lettonie. . Présentation Solaris est un complexe résidentiel de grande hauteur comprenant deux immeubles résidentiels de 25 étages. La hauteur totale des bâtiments est de 77,92 mètres et ils ont été construits entre juin 2004 et mai 2006. Les bâtiments comptent au total 360 appartements d'une à six pièces et d'une surface de 46,6 à 136 m2. Les deux bâtiments sont situés dans un terrain paysager et clôturé de 3,2 hectares, un parking souterrain est disponible. Caractéristiques techniques Les murs porteurs sont constitués d'une structure monolithique en béton armé, d'un remplissage de mur porteur en béton cellulaire et d'une couverture monolithique en béton armé. Les bâtiments sont raccordés au chauffage urbain, à l'approvisionnement en eau et à l'assainissement. Galerie Références Voir aussi Articles connexes Liens externes Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la Lettonie
Спарес

Спа́рес (Спаре; устар. Спарен; латыш. Spāres ezers; Спа́рнсэзерс, латыш. Spārnsezers) — проточное эвтрофное озеро в Гибульской волости Талсинского края Латвии. Относится к бассейну Ирбе. Располагается в 1,6 км к востоку от железнодорожной станции Спаре, на Угальской равнине в северной части Курземской низменности. Уровень уреза воды находится на высоте 26 м над уровнем моря. Акватория состоит из двух частей, соединяемых узким проливом. Площадь водной поверхности — 201 га. Средняя глубина составляет 2,3 м, наибольшая — 5,6 м. Береговая линия сильно изрезана, протяжённость — 12,7 км. Площадь водосборного бассейна — 129 км². Из северной оконечности озера вытекает река Спаре. Примечания
Савиенас

Са́виенас (латыш. Sāvienas ezers, Savienas ezers) — озеро в Ляудонской волости Мадонского края Латвии. Относится к бассейну Айвиексте. Площадь водной поверхности — 57,9 га. Наибольшая глубина — 8,8 м, средняя — 4,8 м. Примечания
Вайдавас (озеро, Валмиерский край)

Ва́йдавас (Вайдава; устар. Вайдау; латыш. Vaidavas ezers) — проточное озеро субгляциального происхождения в Вайдавской волости Валмиерского края на севере Латвии. Относится к бассейну Гауи. Озеро находится на юге Буртниекской равнины Северо-Латвийской низменности, между селами Рубене и Вайдава. Площадь водной поверхности составляет 87,2 га или, по другим данным — 80 га. Высота уреза воды — 48 м над уровнем моря. Средняя глубина — 5,3 м, наибольшая — 9 м. Дно илистое. В прибрежной зоне мало детрита. Притоки: Звиргздупите, Бринумупите, Данка. Площадь водосборного бассейна озера — 50,8 км². С южной стороны вытекает Стрикьупе, впадающая в Гаую. Примечания
Kostel svatého Šimona (Valmiera)

Kostel svatého Šimona (lotyšsky Valmieras Svētā Sīmaņa baznīca) je luteránský kostel ve městě Valmiera na severu Lotyšska. Nachází se nad svahem nad řekou Gauja v centrum města. Byl vystavěn roku 1283, což z něj činí jeden z nejstarších kostelů v Lotyšsku. Historie Do dobytí Němci bylo území dnešního Lotyšska polyteistické. V roce 1224 německý Řád mečových bratří dobyl lotyšský stát Talava, čímž začala christianizace oblasti. Odhady doby výstavby kostela se liší od roku 1231 po rok 1283, kdy je kostel výslovně zmíněn v Livonské kronice (latinsky Chronicon Livonia). V Livonské kronice je uvedeno, že byl postaven za vlády rižského arcibiskupa Johana I. von Lune (1273–1284). Předpokládá se, že název kostela souvisí s dnem jeho vysvěcení – 28. října. Kostel byl spolu se sousedním hradem zničen během livonské (1558–1583) a švédsko-polských (1600–1629) válek. Je dochovaná zpráva z roku 1613, která uvádí jeho špatný stav. V 17. století byl kostel barokně přestavěn. V roce 1702 během Velké severní války kostel zničili Rusové, ale dalšího roku byl opraven. V roce 1932 byly pod podlahou nalezeny identifikovány některé pohřbené osoby. V roce 1964 byl kostel vyvlastněn a přestavěn na koncertní síň. V roce 1988 se vrátil církvi a stal se opět kostelem. Galerie Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Valmieras Svētā Sīmaņa baznīca na lotyšské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Šimona na Wikimedia Commons
Вецдаугава (залив)

Вецдаугава (латыш. Vecdaugava — Старая Двина) — рукав (древняя устьевая часть) реки Западной Двины (Даугавы), расположенный на севере Риги. На берегу залива расположены микрорайоны Мангальсала, Вецаки, Вецмилгравис, Вецдаугава. Устье расположено недалеко от впадения Западной Двины в Рижский залив, напротив Острова Любви. В центре расположен остров Званитайсала (Zvanītājsala). На севере залива расположена проезжая часть, соединяющая Вецаки с Мангальсалой. Раньше также на севере озера была расположена железная дорога на полуостров Мангальсала, использовавшияся в грузовых целях, на данный момент она разобрана. История Вецдаугава была вторым устьем Западной Двины и образовывала остров Мангальсала (сейчас это полуостров, но название района, расположенного на нём, всё же сохранилось). В 1567 году второе устье реки было засыпано, на засыпанном устье растут деревья. На дне есть ладья викингов. Флора и фауна Вецдаугава является природно-охраняемым объектом. Она в данный момент заросшая. В заливе обитают щука, плотва, голавль, лещь, окунь, густера, краснопёрка, линь, карась, карп, горчак, ёрш, щиповка, серебряный карась, вимба, судак, ротан и др. Примечания Литература Рига: Энциклопедия = Enciklopēdija «Rīga» / Гл. ред. П. П. Еран. — 1-е изд.. — Рига: Главная редакция энциклопедий, 1989. — С. 222—223. — 880 с. — 60 000 экз. — ISBN 5-89960-002-0. Ссылки Ezeri.lv — Vecdaugava . www.ezeri.lv. Дата обращения: 26 ноября 2018.
Lake Viešūrs

Viešūrs (also Kaķīša ezers, Viešurs, Vesenberga ezers, Viesienas ezers, Tulderu ezers, etc.) is a lake in Vestiena Parish, Madona Municipality, Latvia. It is located on the border with Arona Parish, 3 kilometres (1.9 mi) north of Gaiziņkalns. It is a lake of glacial origin and is included in the Gaiziņkalns Nature Park. The lake bed is springy and sandy, with a layer of mud and sapropel up to 3 meters (9.8 ft) thick in some places. The shores are mostly steep. Viešupe flows out from the northern part of the lake towards Lielais Līdēris lake. There is a dam on the Viešupe. The lake has seven small inflows. Publicly accessible swimming areas are located on the southeastern shore near Kalnmuiža Bay. An anoxic (oxygen-free) zone begins at a depth of 9.5 meters (31 ft). Twelve species of fish have been recorded in the lake. An unusual spring, Laparts, flows into the lake bed and is said to operate every seven years. The Tropeles burial ground is located on the northwestern coast, and the Kalnamūžu Velnakmens (Kalnamūža Devil's Stone) is in the southeast. The park of Devēna Manor and a forest trail are located on the eastern shore. Toponyms of Viešūrs Cepurīte — a small island in the central-northern part (0.15 ha) Devēnas līcis (Devēna Bay) — in the southwestern part Dietlāvju līcis (Dietlāvji Bay) — in the northeast Kaķu sala (Cat Island) — in the southwestern part (0.15 ha) Kalnmuižas līcis / Kalnamūžu līcis (Kalnmuiža Bay) — in the southern part Sesku līcis (Polecat Bay) — in the northwest References External links www.ezeri.lv
Виешурс

Вие́шурс, Ка́кишэзерс, Ка́кишу или Ка́ките (латыш. Viešūrs, Kaķīša ezers, Kaķīšu ezers, Kaķītis, Tulderu ezers, Vesenbergu ezers, Vēžu ezers, Viešu ezers, Viešura ezers, Viešūra ezers) — озеро в Вестиенской волости Мадонского края Латвии. Относится к бассейну Даугавы. Площадь водной поверхности — 176 га. Наибольшая глубина — 35 м, средняя — 5,2 м. Примечания
Виркстенис

Ви́ркстенис, Ви́ркстеню или Ви́ркстени (латыш. Virkstenis, Virksteņu ezers, Virkstēnu ezers, Virkstiņu ezers) — озеро в Берзаунской волости Мадонского края Латвии. Относится к бассейну Даугавы. Площадь водной поверхности — 7,1 га. Наибольшая глубина — 4 м. Примечания
Ардавас

А́рдавас, А́рдовас или А́рдова (латыш. Ārdavs, Ārdava ezers, Ārdavas ezers, Ardava, Ardavas ezers, Ardovas ezers ) — озеро в Комбульской волости Краславского края Латвии. Относится к бассейну Даугава. Площадь водной поверхности — 229 га. Наибольшая глубина — 14 м, средняя — 4,6 м. Примечания
Leuchtturm Ģipka

Der Leuchtturm Ģipka (lettisch Ģipkas bāka) befindet sich beim lettische Dorf Ģipka (deutsch Gipken) am Rigaer Meerbusen. Er wurde als Metallfachwerk errichtet. Der obere Teil des Turms ist mit Holzlatten verkleidet. Die oberen zwei Drittel sind rot gestrichen und das untere Drittel weiß. Damit dient der Turm auch als Tagessichtmarke. Siehe auch Liste von Leuchttürmen in Lettland Weblinks 116: Ostsee, Kattegat, Bottnischer Meerbusen (PDF) NGA (englisch) S. 1 Ģipka, Westseite des Golf von Riga, Lettland. In: leuchtturm-web.de. Abgerufen am 29. August 2020. Маяк Гипка – Ģipkas bāka. In: piligrim.lv. Abgerufen am 2. September 2020 (russisch). Gipka Baka. In: leuchtturm-anke.de. Abgerufen am 29. August 2020. Andreas Köhler – Leuchttürme und Genealogie – Leuchttürme in Lettland (Gipkas). In: leuchttuerme-koehler.de. Juni 2018, abgerufen am 29. August 2020. ARLHS World List of Lights (WLOL). List of the world's lighthouses by the Amateur Radio Lighthouse Society. In: ARLHS.arlhs.com. Abgerufen am 31. August 2020. Russ Rowlett: Lighthouses of Western Latvia. University of North Carolina, 25. April 2005, abgerufen am 28. August 2020 (englisch). Latvijas Jūras administrācija: List of Aids to Navigation in te Waters of the Republic of Latvia. (PDF) In: Latvijas Jūras administrācija Hidrogrāfijas dienests. Hidrogrāfijas dienests, 2009, abgerufen am 1. September 2020 (englisch).
Phare de Ģipka

Le phare de Ģipka (en letton : Ģipkas bāka) est un phare actif qui est situé à Ģipka dans la région de Kurzeme en Lettonie. Il est géré par les autorités portuaires de Riga. Description Le phare est une tour carrée métallique à claire-voie de 30 mètres de haut. La moitié supérieure est couverte de lattes en bois, peinte en blanc et rouge, servant de balise de jour. Son feu isophase émet à une hauteur focale de 37 mètres, un éclat blanc toutes les 6 secondes. Sa portée nominale est de 15 milles nautiques (environ 28 km). Identifiant : ARLHS : LAT-021 - Amirauté : C-3486 - NGA : 12216 - Numéro Lettonie : UZ-400 . Caractéristique du Feu maritime Fréquence : 6 secondes (W) Lumière : 2 secondes Obscurité : 4 secondes Voir aussi Notes et références (lv) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en letton intitulé « Ģipkas bāka » (voir la liste des auteurs). Lien connexe Liste des phares de Lettonie Liens externes (en) Lighthouses of Latvia - The Lighthouse Directory. University of North Carolina at Chapel Hill (en) Lighthouses in Latvia - Site Latvijas Bakas (en) Online List of Lights - Latvia (en) Liste ARLHS - Lettonie (en) Gipka Light Latvia - Site Lightphotos.net Portail des phares Portail de la mer Baltique Portail de la Lettonie
Catedral de la Nativitat de Riga

La Catedral de la Nativitat (en letó: Rīgas Kristus Piedzimšanas pareizticīgo katedrāle) es troba a Riga capital de Letònia. És la catedral de la diòcesi o eparquia de l'Església Ortodoxa de Riga. Està dedicada a la Nativitat de Crist. Es troba junt el límit del parc Esplanade. Història La catedral va ser construïda segons els plànols de Nikolai Chagin en l'estil neobizantí entre 1876 i 1883, quan Letònia era part de l'Imperi Rus. És la segona catedral ortodoxa més gran als països bàltics -la més gran es troba a Karosta, Liepaja-, va ser construïda amb la benedicció del tsar Alexandre II de Rússia per iniciativa del governador general local de Pyotr Romanovich Bagration i el bisbe Benjamín Karelin. La Catedral de la Nativitat de Crist és famosa per la seva iconografia part de la qual va ser realitzada per Vassili Veresxaguin. Durant la Primera Guerra Mundial, les tropes alemanyes van ocupar Riga i van convertir aquesta catedral ortodoxa en església luterana. Durant el període d'independència de Letònia entre les dues guerres mundials, la Catedral de la Nativitat, una vegada més es va convertir en catedral ortodoxa el 1921, quan el govern va tractar de forçar l'ús del letó com a llengua litúrgica. Les autoritats municipals de la República Socialista Soviètica de Letònia van tancar la catedral el 1961, durant una campanya activa de clausura i demolicions d'esglésies a l'època de Nikita Khrusxov en l'URSS. Van convertir l'edifici en un planetari, passant l'església de la Trinitat a reemplaçar-la com a catedral diocesana fins al 1991. L'arquebisbe letó Jānis Pommers, va tenir un paper central en la defensa de la Catedral de la Nativitat. La catedral va ser tornada a l'Església Ortodoxa després que Letònia va recuperar la seva independència de la Unió Soviètica el 1991. Referències Vegeu també Catedral de la Santíssima Trinitat (Riga) Catedral ortodoxa dels Sants Boris i Gleb
Chrám Kristova narození (Riga)

Chrám Kristova narození (lotyšsky Kristus Piedzimšanas pareizticīgo katedrāle) je hlavním katedrálním chrámem pravoslavné církve v lotyšském hlavním městě Riga. Nachází se nedaleko Pomníku svobody. Historie Chrám byl vybudován z iniciativy gubernátora Bagrationa pro potřeby rozrůstající se pravoslavné komunity ve městě Riga, která byla střediskem gubernie a významným ruským baltským přístavem. Stavba se realizovala v letech 1876 až 1884. Chrám byl postaven v novobyzantském architektonickém stylu. Kupole chrámu dosahuje výšky 40 metrů. Během německé okupace v době první světové války (1917–1918) byla katedrála pravoslavné církvi odebrána a převzala ji evangelická církev augsburského vyznání. Pravoslavným věřícím se chrám vrátil v roce 1921 a od té doby se v něm konaly bohoslužby v ruském a v lotyšském jazyce. V roce 1961 komunistický režim chrám zavřel a v jeho prostorách zřídil planetárium. Po obnovení nezávislosti Lotyšska v roce 1991 byl chrám opět vrácen pravoslavným věřícím a začaly se v něm konat pravoslavné bohoslužby. V roce 2000 zde byl postaven nový ikonostas, který chrámu daroval I. Malyškov, jehož rodina pocházela z Lotyšska. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Chrám Kristovho narodenia (Riga) na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Chrám Kristova narození na Wikimedia Commons Profil na stránkách Pravoslavie.lv Informace na Skola.ogreland.lv
Fødselskatedralen i Riga

Fødselskatedralen (lettisk: Kristus Piedzimšanas katedrāle; egentlig: Kristi Fødselskatedral) i den lettiske hovedstad, Riga, er en domkirke tilhørende Den lettisk-ortodokse kirke. Den er den største ortodokse kirke i de baltiske lande. Nikolai Tsjagin stod for tegning og planlægning af kirken, som blev opført i årene 1876–1883 i neobyzantinsk stil under ledelse af Robert Pflug. Riga var dengang hovedbyen i Guvernement Livland under det Russiske kejserrige. Opførelsen blev bevilget af kejser Zar Alexander II personligt, men idéen om opførelse af en ortodoks domkirke i Riga stammer oprindeligt fra generalløjtnant Pjotr Romanovitj Bagratian og biskop Benjamin Karelin. Mens landet var besat under 1. verdenskrig blev katedralen brugt som protestantisk kirke, som dog straks efter den lettiske uafhængighed atter blev ortodoks i 1921. I 1963 blev Fødselskatedralen taget i brug som planetarium og omdøbt til et "Videnshus" af de sovjetiske myndigheder. Man indledte en gennemgribende renovering af kirken i 1991, straks efter at landet igen var blevet uafhængigt af Sovjetunionen, og dette arbejde stod på indtil 2006. Kirken kunne dog genindvies som katedral i 1992. Kirken er en korsbygning med fem delvist forgyldte kupler. Både kirken selv og det 43 m høje klokketårn, som rummer 12 klokker, er beklædt med gule fliser. Det berømte ikonmaleri skyldes hovedsagelig Vasilij Vassiljevitj Veresjtjagin. Eksterne links Kristi Fødselskatedral, Rīga Arkiveret 5. november 2013 hos Wayback Machine (lettisk)
Geburtskathedrale (Riga)

Die Geburtskathedrale in der lettischen Hauptstadt Riga (Rīgas Kristus Piedzimšanas pareizticīgo katedrāle) ist die größte orthodoxe Kirche der baltischen Staaten. Für den Entwurf zeichnete Nikolai Tschagin verantwortlich. Die Kirche wurde 1876 bis 1883 im neobyzantinischen Stil unter Robert August Pflug errichtet. Riga gehörte damals als Hauptstadt des Gouvernements Livland zu Russland. Der Bau wurde von Zar Alexander II. persönlich bestätigt. Die Idee für den Bau einer russisch-orthodoxen Kirche in Riga stammt jedoch von Generalleutnant Pjotr Romanowitsch Bagration und Bischof Weniamin Karelin. Während der Besetzung im Ersten Weltkrieg wurde die Kirche in eine protestantische Kirche umgewandelt, doch bereits nach der lettischen Unabhängigkeit wurde sie 1921 wieder orthodox. 1963 wurde die Geburtskathedrale von den sowjetischen Behörden in ein Planetarium umgewandelt und in „Haus des Wissens“ umbenannt. Bald nach Wiedererlangung der Unabhängigkeit von der Sowjetunion 1991 wurde die Kirche grundlegend saniert (bis 2006). Bereits 1992 wurde sie als Kathedrale wiedergeweiht. Die Kirche ist ein Zentralbau mit fünf teilvergoldeten Kuppeln. Sowohl die Kirche als auch der 43 Meter hohe Glockenturm mit 12 Glocken sind mit gelben Kacheln verkleidet. Die berühmte Ikonenmalerei stammt hauptsächlich von Wassili Wassiljewitsch Wereschtschagin. Weblinks Kristus Piedzimšanas katedrāle, Rīga (lettisch)
Cathedral of the Nativity of Christ, Riga

The Nativity of Christ Cathedral (Latvian: Kristus Piedzimšanas pareizticīgo katedrāle, Russian: Христорождественский кафедральный собор), Riga, Latvia was built to a design by Nikolai Chagin and Robert Pflug in a Neo-Byzantine style between 1876 and 1883, with decorations made by the firm of August Volz, during the period when the country was part of the Russian Empire. It is the largest Orthodox cathedral in the Baltic provinces built with the blessing of the Russian Tsar Alexander II on the initiative of local governor-general Pyotr Bagration and bishop Veniamin Karelin. The Nativity of Christ Cathedral is renowned for its icons, some of which were painted by Vasili Vereshchagin. During the First World War German troops occupied Riga and turned its largest Russian Orthodox cathedral into a Lutheran church. In independent Latvia, the Nativity of Christ Cathedral once again became an Orthodox cathedral in 1921. Archbishop Jānis Pommers, a native Latvian, played a key part in the defence of the cathedral, including defence from the Latvian government which was extremely unfriendly to Orthodox Church in the first years of an independent Latvia. In the early 1960s, Soviet authorities closed down the cathedral and converted its building into a planetarium. The cathedral has been restored since Latvia regained independence from the Soviet Union in 1991. In 2002, new bells cast in the Russian ZIL factory were brought. In 2010, the bell tower and the dome were gilded, at a cost of 550,000 euros. Gallery See also Neo-Byzantine architecture in the Russian Empire Latvian Orthodox Church References External links About Nativity Cathedral on the portal Other Riga
Catedral de la Natividad de Riga

La catedral de la Natividad de Cristo (en letón, Kristus Piedzimšanas pareizticīgo katedrāle, en ruso, Христорождественский кафедральный собор) en Riga, Letonia es un importante templo ortodoxo levantado durante la dominación rusa. Su construcción se inició el 3 de julio de 1876, cuando el obispo de la ciudad, Serafim Protopov, colocó la primera piedra, y fue oficialmente inaugurada el 28 de octubre de 1884.​ Símbolo religioso a la par que político, la catedral de la Natividad incorporó un regalo del zar Alejandro II de Rusia, un conjunto de doce campanas, que fueron colocadas en una cúpula añadida al plano inicial. Erigida en estilo neobizantino, su interior fue fastuosamente ornamentado con viejos y valiosos iconos, tres iconostasios pintados por maestros de la Academia de Artes de San Petersburgo y el famoso pintor Vasily Vereshchagin, así como pinturas al fresco. Aunque la catedral sobrevivió a toda clase de tribulaciones, incluidas dos guerras mundiales, a principios de la década de los 60, las autoridades soviéticas cerraron la catedral al culto, convirtiéndola en un planetario. Tras la independencia de Letonia en 1991, fue reabierta al culto y se inició un proceso de restauración que incluyó la consagración de un nuevo iconostasio en 2000.​ Referencias
Cathédrale de la Nativité de Riga

La cathédrale de la Nativité (en letton : Rīgas Kristus Piedzimšanas pareizticīgo katedrāle) à Riga en Lettonie est la cathédrale orthodoxe du diocèse (ou éparchie). Elle est vouée à la Nativité du Seigneur. Elle se trouve au bord du parc de l'Esplanade. Histoire La cathédrale a été érigée selon les plans de Nikolaï Tchaguine dans le style néo-byzantin entre 1876 et 1883, alors que la Lettonie faisait partie de l'Empire russe. Il s'agit de la seconde plus grande cathédrale orthodoxe dans les pays baltes (la plus grande se trouve a Karosta, Liepaja, en Lettonie) construite avec la bénédiction du tsar Alexandre II à l'initiative du gouverneur-général local le prince Bagration (en) et de l'évêque Benjamin Kareline. La cathédrale de la Nativité du Christ est renommée pour son iconographie dont une part a été réalisée par Vassili Verechtchaguine. Au cours de la Première Guerre mondiale, les troupes allemandes occupèrent Riga et transformèrent cette cathédrale orthodoxe en église luthérienne. Pendant la période d'Indépendance de la Lettonie de l'entre-deux-guerres, la cathédrale de la Nativité du Christ redevint une cathédrale orthodoxe en 1921, alors que le gouvernement en place essayait de forcer l'utilisation du letton en tant que langue liturgique. Les autorités municipales de la république socialiste soviétique de Lettonie fermèrent la cathédrale en 1961, après une campagne active de fermetures et de démolitions d'églises pendant la période Khrouchtchev en URSS. Elles convertirent le bâtiment en planétarium, et le siège de cathédrale fut tenu par l'église de la Trinité. L'archevêque Jānis Pommers, un Letton d'origine, joua un rôle central dans la défense de la cathédrale de la Nativité. La cathédrale a été rendue au culte orthodoxe depuis que la Lettonie a regagné son indépendance vis-à-vis de l'Union soviétique, disparue en 1991. Voir aussi Articles connexes Architecture néo-byzantine en Russie impériale Cathédrale Saint-Boris-et-Saint-Gleb (Daugavpils) Liens externes Site officiel Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Lettonie Portail du christianisme orthodoxe
Cattedrale della Natività di Cristo (Riga)

La cattedrale della Natività di Cristo (in lettone:Kristus Piedzimšanas pareizticīgo katedrāle) di Riga, in Lettonia, è la chiesa madre della chiesa ortodossa lettone e sede dell'eparchia di Riga. Storia La cattedrale è stata costruita su progetto di Nikolai Chagin in stile neo-bizantino tra il 1876 e il 1883, nel periodo in cui il paese era parte dell'Impero russo. La cattedrale è stata costruita con la benedizione dello Zar Alessandro II e su iniziativa del governatore locale il generale Pyotr Bagration e del vescovo Veniamin Karelin. Durante la prima guerra mondiale le truppe tedesche occuparono Riga e trasformarono la cattedrale ortodossa in una chiesa luterana. Con l'indipendenza della Lettonia nel 1921 la chiesa è tornata ad essere una cattedrale ortodossa, grazie anche all'intervento dell'arcivescovo lettone Jānis Pommers. Nei primi anni 1960 le autorità sovietiche chiusero la cattedrale e convertirono l'edificio in un planetario. Quando il paese ha riguadagnato l'indipendenza dall'Unione Sovietica nel 1991, la cattedrale è stata restaurata ed è oggi rinomata per le sue icone, alcune delle quali dipinte da Vasili Vereshchagin. Galleria d'immagini Note Voci correlate Cattedrali in Lettonia Cattedrali nel mondo Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su cattedrale della Natività di Cristo Collegamenti esterni Sito ufficiale della chiesa ortodossa lettone, su pravoslavie.lv.