NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Gare de Prades - Molitg-les-Bains

La gare de Prades - Molitg-les-Bains est une gare ferroviaire française de la ligne de Perpignan à Villefranche - Vernet-les-Bains, située sur le territoire de la commune de Prades, à proximité de Molitg-les-Bains, dans le département des Pyrénées-Orientales en région Occitanie. Elle est mise en service en 1877 par l'administration de l'État français et devient en 1884 une gare de la Compagnie des chemins de fer du Midi et du Canal latéral à la Garonne. C'est une gare de la Société nationale des chemins de fer français (SNCF) desservie par des trains TER Occitanie. Situation ferroviaire Établie à 357 mètres d'altitude, la gare de Prades - Molitg-les-Bains est située au point kilométrique (PK) 507,297 de la ligne de Perpignan à Villefranche - Vernet-les-Bains, entre les gares de Marquixanes et de Ria. Histoire La gare de Prades, devient provisoirement le terminus de la ligne lorsqu'elle est mise en service avec la section de Bouleternère à Prades le 3 janvier 1877 par l'administration de l'État qui a poursuivi la construction et l'exploitation de la ligne après la mise sous séquestre de la Compagnie du chemin de Fer de Perpignan à Prades. Elle est rachetée le 1er janvier 1884 lors de la cession de la ligne à la Compagnie des chemins de fer du Midi et du Canal latéral à la Garonne. Cette dernière met en service la dernière section de Prades à Villefranche-de-Conflent le 2 juin 1895. La gare, qui possédait à l'origine une voie d'évitement et un faisceau de plusieurs voies au sud, ne compte plus actuellement qu'une seule voie et un seul quai. La reconstruction de la voie d'évitement est prévue dans le cadre d'une augmentation de l'offre sur la ligne, prévue par le PDU de Perpignan. Fréquentation De 2014 à 2024, selon les estimations de la SNCF, la fréquentation annuelle de la gare s'élève aux nombres indiqués dans le tableau ci-dessous. : Service des voyageurs Accueil Gare SNCF, elle dispose d'un bâtiment voyageurs, avec guichet, ouvert tous les jours. Il est décidé en 2021 de faire de la gare une Smart Station, permettant l'ouverture et la fermeture automatisée des bâtiments afin de permettre aux voyageurs de s'abriter des intempéries. Desserte Prades - Molitg-les-Bains est desservie par les trains TER Occitanie qui effectuent des missions entre les gares de Perpignan et de Villefranche - Vernet-les-Bains. Intermodalité Un parking pour les véhicules est aménagé. Notes et références Voir aussi Articles connexes Liste de gares en France Liste des gares d'Occitanie Ligne de Perpignan à Villefranche - Vernet-les-Bains Liens externes La gare de Prades - Molitg-les-Bains, sur le site officiel SNCF / TER Occitanie Portail du chemin de fer Portail des Pyrénées-Orientales Portail des Pyrénées
Gare de Prades - Molitg-les-Bains

Gare de Prades - Molitg-les-Bains vasútállomás Franciaországban, Prades településen. Vasútvonalak Az állomást az alábbi vasútvonalak érintik: Perpignan-Villefranche - Vernet-les-Bains-vasútvonal Kapcsolódó állomások A vasútállomáshoz az alábbi állomások vannak a legközelebb: Gare de Marquixanes Gare de Ria Kapcsolódó szócikkek Franciaország vasútállomásainak listája Jegyzetek További információk Gare de Prades - Molitg-les-Bains az SNCF hivatalos "Gares & Connexions" weboldalán (franciául)
Gare de Prades - Molitg-les-Bains

Gare de Prades - Molitg-les-Bains – stacja kolejowa w Prades, w departamencie Pireneje Wschodnie, w regionie Oksytania, we Francji. Jest zarządzana przez SNCF (budynek dworca) i przez RFF (infrastruktura). Obsługuje również sąsiednią gminę Molitg-les-Bains. Została otwarta w 1877 przez Éta, a w 1884 stacja stała się częścią Compagnie des chemins de fer du Midi et du Canal latéral à la Garonne. Stacja jest obsługiwana przez pociągi TER Languedoc-Roussillon. Położenie Stacja znajduje się na linii Perpignan – Villefranche - Vernet-les-Bains, w km 507,297, pomiędzy stacjami Marquixanes i Ria, na wysokości 360 m n.p.m. Linie kolejowe Perpignan – Villefranche - Vernet-les-Bains Linki zewnętrzne ter.sncf.com Languedoc-Roussillon
Pont du Gard

Pont du Gard [pon dy gár] (česky též Gardský most) je akvadukt v jižní Francii, asi 25 km severovýchodně od města Nîmes. Je 49 metrů vysoký a až 275 metrů dlouhý a byl postaven v 1. století př. n. l., v době kdy jižní Francie tvořila provincii (srv. současné označení Provence) starověkého Říma. Skládá se ze tří na sobě stojících arkád a byl součástí kanálu, který přiváděl vodu do města. Pro svou mimořádnou hodnotu byl v roce 1985 zařazen na Seznam světového dědictví UNESCO. Historie Pont du Gard (neboli most přes řeku Gard) je mistrovské dílo římského stavitelství. Postaven byl patrně roku 19 př. n. l. za dob císaře Augusta. Ve století devátém přestal dlouho neudržovaný vodovod fungovat, protože na některých místech zarostl vápennou usazeninou. V 18. století byly pilíře druhého patra zúženy a osekány, aby se po nejnižší řadě oblouků dalo chodit jako po mostě. V 19. století byl výrazně rekonstruován. Popis Most je součástí akvaduktu, který přiváděl vodu z pramenů řeky Eure u obce Uzès do římského města Nîmes. Je vysoký 49 metrů a skládá se ze tří pater: Dolní patro: 6 oblouků, 142 m dlouhé, 6 m široké, 22 m vysoké Střední patro: 11 oblouků, 242 m dlouhé, 4 m široké, 20 m vysoké Nejvyšší patro: 35 oblouků, 275 m dlouhé, 3 m široké, 7 m vysoké V nejvyšším patře je veden vlastní starý vodovod z kamenných kvádrů, vysokých 1,8 m a širokých 1,2 m. Vedení má spád 0,4 procenta a kryjí je kamenné desky, které zabraňovaly spadu nečistot do vody. Ve spodním a středním patře se nacházejí arkády postavené ze 61 kvádrů, které váží až 6 tun. Pilíře středního patra jsou postaveny přesně nad pilíři nejnižšího patra. Tím se zabránilo nadměrnému zatížení spodních oblouků. Od středu směrem ke břehu se rozpětí pilířů zmenšuje. Kamenné kvádry byly otroky těženy v kamenných lomech a poté transportovány na místo určení. Vše bylo již ve fázi těžby vyměřeno na milimetry, a celý akvadukt tak mohl být postaven bez užití malty tzv. „suchou cestou“ – kameny byly spojovány pouze za pomocí klínů. Podle svého budoucího umístění v akvaduktu byly kvádry označeny latinskými popisky pravý kámen, prostřední kámen nebo levý kámen. Vzdálenost mezi konečnými body celého kanálu, který byl krajinou s členitým terénem veden kromě akvaduktu Pont du Gard také menšími tunely a mosty, činila asi 50 kilometrů a výškový rozdíl mezi nimi je přibližně 15 metrů. Z toho vyplývá, že průměrný spád vody na jednom kilometru kanálu se pohyboval okolo pouhých třiceti centimetrů, to jest asi 0,3 mm na metr. Obvyklý spád vody u římských akvaduktů je přitom několikanásobně vyšší. Aby most nemusel být ještě vyšší, je spád akvaduktu nad mostem větší a v dolní části naopak ještě menší. Vodovod končil v nádrži nad městem Nîmes, odkud voda vedla trubkami do kašen ve městě. Po výstavbě kanálu přiteklo do města za den asi 20 000 m³ vody, což vystačilo pro potřeby římského města. Výrobní postup tzv. lité zdivo Opus caementum se na Pont du Gard uvádí jako příklad použití. Odkazy Reference Související články Communauté de communes du Pont du Gard Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pont du Gard na Wikimedia Commons Oficiální stránky mostu (anglicky) (francouzsky)
Pont du Gard

Pont du Gard (fr.: broen over Gard) er en kombineret akvædukt og bro i den sydlige del af Frankrig. Den er bygget af romerne og formodentlig færdigbygget omkring 18 f.Kr. Broen ligger ikke langt fra Remoulins i departementet Gard, som er opkaldt efter netop floden Gard. Det er dog bifloden Gardon, som broen krydser. Broen ses i øvrigt på 5-Euro sedlerne. Broen blev klassificeret som Monument historique i 1840 og som verdensarv i 1985. Opbygning Broen er bygget i tre plan med en højde på i alt 49 meter hvor det længste plan spænder over 275 meter: Nederste plan: 6 buer, 142 meter lang, 6 meter tyk, 22 meter høj Midterste plan: 11 buer, 242 meter lang, 4 meter tyk, 20 meter høj Øverste plan: 35 buer, 275 meter lang, 3 meter tyk, 7 meter høj Det nederste plan har tidligere fungeret som en vej, men er i dag lukket for køretøjer. Det øverste plan har en indbygget vandkanal, som er 1,8 meter dyb og 1,2 m bred med et fald på 2 ‰. Broen var en del af en 50 km lang akvædukt, som blev forsynet med vand fra en kilde tæt på Uzès til brug i den romerske by Nemausus (i dag Nîmes). Dagligt blev der transporteret ca. 20.000 m³ vand. Over denne strækning er der et fald på i alt ca. 17 meter – modsvarende ca. 0,34 ‰. Stenene, som er anvendt til byggeriet, vejer op til 6 tons og holdes sammen uden brug af mørtel, men i stedet af jernklamper. Det antages, at byggeriet blev ledet af Marcus Vipsanius Agrippa. Verdensarv Pont du Gard blev optaget på UNESCOs lister over verdensarven i 1985, med kriterierne (i), (iii) og (iv), hvor (i) betegner at broen repræsenterer et mesterværk af menneskelig kreativ genialitet. Eksterne henvisninger Hjemmeside for verdensarvsmonumentet (engelsk)
Pont du Gard

Pont du Gard (fr. za Most preko rijeke Gard) je dio rimskog akvadukta koji je donosio vodu gradu Nimesu, Francuska. Nalazi se u Vers-Pont-du-Gard blizu Remoulinsa i od 1985. nalazi se na UNESCOvom popisu svjetske baštine. Sagrađen je 19. pr. Kr., dug je 269 metara i sastoji se od tri vodoravna pojasa lukova nejednake veličine, najveće visine od 48,8 m. On je najviši rimski akvedukt i pored onog u Segoviji (Španjolska), najbolje sačuvan. Dva reda lukova čine veliki polukružni lukovi jednakog rasporeda, a treći manjeg, sitnijeg ritma, što stvara dojam ubrzanja. Luk koji na sredini premošćuje rijeku je nešto veći od ostalih, pa zaustavlja ritam arkada i lagano se približava blagim linijama pejzaža. Pont du Gard je dio negdašnjeg 50 km dugog akvedukta koji je povezivao Uzès i Nîmes, u južnoj Francuskoj. Nekada je njime prolazilo 200 milijuna litara vode dnevno, a cijelom duljinom pad iznosi samo 17 m, dok je pad Pont du Garda samo 2,5 cm; što govori o velikoj preciznosti antičkih graditelja. Najvjerojatnije je korišten sve do 9. stoljeća, dugo nakon pada Zapadnog Rimskog Carstva. No, kako od 4. stoljeća nije održavan, talozi minerala i otpada su doveli do njegova zapušenja i naposljetku napuštanja. Njegova sekundarna funkcija je bila funkcija mosta, zbog čega je preživio srednji vijek. Naime, iako je neko kamenje s njega ukradeno, lokalni feudalci su ga održavali jer im je donosio prihode mostarine. Od 18. stoljeća je počeo privlačiti posjetitelje i slava o njegovoj ljepoti se pronijela svijetom. Danas je jedna od najvećih turističkih znamenitosti Francuske. God. 2000., na njemu je izvedena opsežna obnova prilikom koje je otvoren novi turistički centar, uklonjene su građevine s njega i promet je preusmjeren s mosta i njegove okolice. Izvori Poveznice Umjetnost starog Rima Segovia Akvadukt Vanjske poveznice Video (engl.) Pont du Gard website Arhivirana inačica izvorne stranice od 12. listopada 2007. (Wayback Machine) (fr.) Akvadukt (od Uzesa to Nimesa) website Arhivirana inačica izvorne stranice od 13. listopada 2007. (Wayback Machine) (fr.) Pont du Gard: Galerija fotografija[neaktivna poveznica]
Pont du Gard

De Pont du Gard is een Romeins aquaduct dat later is uitgebreid tot brug. Het bouwwerk ligt bij het plaatsje Vers-Pont-du-Gard, in de buurt van Nimes. De toeristentrekker staat op de Werelderfgoedlijst van UNESCO, ze kreeg ook het keurmerk Grand Site de France van het Franse ministerie van Ecologische Transitie. Geschiedenis In de eerste eeuw na Chr. ontwierpen en bouwden de Romeinen een 50 kilometer lang aquaduct voor waterlevering aan Nemausus (het huidige Nîmes). De inlaat bevond zich op 71,5 meter hoogte aan de Source d'Eure-bron te Uzès, en het water arriveerde op 60 meter hoogte in Nemausus, meer bepaald in het castellum divisorium van de stad. Het gemiddelde verval bedroeg 23 centimeter per kilometer en het geheel was zo gebouwd dat het water vanzelf naar de stad stroomde. Via de Pont du Gard passeerde de kunstmatige waterloop de rivier de Gardon. Het werk aan de Pont du Gard begon in 38 na Chr. en werd voltooid in 52 na Chr. Er werkten ongeveer 1000 arbeiders aan. Voor de bouw werd meer dan 50.000 ton kalksteen gebruikt, vaak in grote blokken, dat ter plaatse werd gewonnen bij het huidige Vers. Het aquaduct had een capaciteit van 35.000 kubieke meter water per dag en voorzag de badhuizen, bronnen en fonteinen van Nemausus van water tot ongeveer de 3e eeuw na Chr.. Het grote aquaduct werd in de 6e eeuw na Chr. verlaten; het was toen in het La Lônegebied gedeeltelijk verwoest. In de 18e eeuw is naast het onderste niveau van het aquaduct een brug aangelegd. Tentoonstelling Bij de brug bevindt zich een expositie over de Romeinen in Nimes en het belang van het aquaduct. Er wordt ingegaan op het ontwerp en de aanleg. Pont du Gard is een van de Franse toeristische topattracties, gemiddeld komen er zo'n 800.000 bezoekers per jaar. Trivia In 2019 was de Pont du Gard de officiële startplaats van de zeventiende etappe van de Ronde van Frankrijk.
Pont du Gard

Pont du Gard – zachowany w dolinie rzeki Gard odcinek zbudowanego przez Rzymian akweduktu prowadzącego wodę ze źródeł w Uzès do Nîmes. Wzniesiono go po wschodniej stronie Masywu Centralnego. Budowla o łącznej długości około 50 km i całkowitym spadku 17 m, składała się z szeregu tuneli i mostów wzniesionych z przyciętych bloków kamiennych bez zaprawy. Zaprawy użyto tylko do wylania fundamentów pod filary mostu, które stoją w wodzie. Tajemnica twardości i ścisłego przylegania do kamiennych bloków rzymskiej zaprawy polegała na niedokładnym jej wymieszaniu i ubijaniu jej po wylaniu. Powstała w latach 26–16 p.n.e. na polecenie Agrypy (na moście zachowała się poświęcona mu inskrypcja z 19 p.n.e.). Od 1840 roku posiada status monument historique, w kategorii classé (zabytek o znaczeniu krajowym). Opis Odcinek zwany Pont du Gard to trzypiętrowa arkada o wysokości 49 m i 6,4 m szerokości. Poszczególne części arkady zbudowano w sumie z 52 łuków: 6 w dolnej kondygnacji 11 w środkowej 35 w najwyższej Dolna część spełniała rolę mostu przebiegającego nad rzeką. Na górnej umieszczono kanał prowadzący wodę. Całkowita długość zachowanego odcinka akweduktu wynosi ok. 270 m. Spadek, typowy dla rzymskich konstrukcji, to 35 cm na długości 1 km. Tylko na budowę mostu zużyto ok. 21 000 m³ kamienia o łącznej wadze ok. 50 400 ton. Akwedukt dostarczał wodę w ilości ok. 20 m³ dziennie. Spływała ona do zbiornika o średnicy 6 m, skąd rozprowadzana była do domów mieszkalnych patrycjuszy, term i miejskich fontann. Oprócz odcinka w dolinie Gardon zachowały się inne fragmenty akweduktu: w pobliżu Bornègre – 17-metrowy odcinek mostu zwany Pont de Bornègre w miejscu, w którym akwedukt po raz pierwszy wychodzi z tunelu; przy Vers – 700-metrowy odcinek mostu zwany Pont Rue; niedaleko Pont du Gard – mniejszy most zwany Pont de Saetanette; dwa 60-metrowe odcinki tunelu niedaleko Sernhac. Historia Począwszy od IV wieku akwedukt zaczęto zaniedbywać (2/3 prześwitu kanału wypełnił osad), w IX wieku przestał być drożny, a okoliczna ludność zaczęła używać kamienia budowli do innych celów. Mimo to konstrukcja w większości pozostała nienaruszona. Od średniowiecza do XVIII wieku akwedukt służył jako most przy przekraczaniu rzeki Gardon. Początkowo ruch odbywał się na drugim poziomie. Dla usprawnienia komunikacji zwężono znajdujące się powyżej filary, co naruszyło stabilność konstrukcji. W 1702 przywrócono pierwotną szerokość filarów, w 1743 ruch przeniesiono na niższy poziom. W XVIII wieku budowlę, która stała się atrakcją turystyczną, wyremontowano; prace konserwatorskie ponowiono w połowie XIX wieku (za panowania Napoleona III). W 1985 akwedukt Pont du Gard wpisano na listę światowego dziedzictwa UNESCO. Powódź, która w 1998 nawiedziła dolinę rzeki Gard, poważnie uszkodziła wszystkie pobliskie drogi, nie spowodowała jednak poważnych uszkodzeń budowli. Przypisy
Ponte do Gard

A ponte do Gard (Pont du Gard em francês) é uma porção de um aqueduto romano situado no sul da França, perto de Remoulins, Uzès e Nîmes. Trata-se de uma ponte construída em três níveis que assegura a continuidade do aqueduto que trazia água de Uzès até Nîmes na travessia do rio Gardon (também chamado rio Gard). Foi provavelmente construída no século I a.C. A ponte do Gard foi construída pouco antes da era cristã para permitir que o aqueduto de Nîmes (que tem quase 50 km de comprimento) atravessasse o rio Gard. Os arquitectos e engenheiros hidráulicos romanos que a desenharam criaram uma obra-de-arte técnica e artística. Características A ponte tem 49 m de altura, e 275 m de comprimento. A distribuição dos arcos é feita da seguinte forma: nível inferior: 7 arcos, 142 m de comprimento, 6 m de espessura, 22 m de altura nível médio: 11 arcos, 242 m de comprimento, 4 m de espessura, 20 m de altura nível superior: 35 arcos, 275 m de comprimento, 3 m de espessura, 7 m de altura No nível inferior suporta uma estrada e no topo do nível superior uma conduta de água, com 1,8 metros de altura e 1,2 m de largura, com gradiente de 0,4%. Ligações externas Sítio oficial da ponte do Gard (em francês) (em inglês)
Пон-дю-Гар

Пон-дю-Гар (фр. Pont du Gard, дословно — «мост через Гар») — самый высокий сохранившийся древнеримский акведук. Перекинут через реку Гардон (прежде называемую Гар) во французском департаменте Гар близ Ремулена. Длина 275 метров, высота 47 метров. Памятник Всемирного наследия ЮНЕСКО (1985). История Долгое время считалось, что Пон-дю-Гар был воздвигнут для снабжения водой города Нима по приказу Марка Випсания Агриппы, зятя императора Октавиана Августа (около 19 года до н. э.). Новейшие исследования свидетельствуют о том, что строительство велось в середине I века н. э. Строился он без применения извести и представлял собой составную часть 50-километрового водопровода, который вёл в Ним из Юзеса. Акведук трёхъярусный: в нижнем ярусе шесть арок, в среднем — одиннадцать, в верхнем — тридцать пять. По мере приближения к берегу ширина арок уменьшается. Водопровод перестал действовать вскоре после падения Римской империи, однако сам акведук на протяжении столетий использовался в качестве моста для повозок. Для пропуска габаритных транспортных средств часть опор была выдолблена, что создавало угрозу обвала всего сооружения. В 1743–47 году неподалёку был построен современный мост, движение по Пон-дю-Гару было постепенно закрыто. В середине XIX века древний памятник по приказу Наполеона III отреставрирован. См. также Акведук Валента — самый длинный древнеримский акведук. Акведук в Сеговии — самый длинный древнеримский акведук в Западной Европе. Примечания Источники Langmead, Donald. Encyclopedia of Architectural and Engineering Feats / Donald Langmead, Christine Garnaut. — 2001. — 254 p. — ISBN 1-57607-112-X. Rennie, George. Description of the Pont du Gard // Minutes of Proceedings of the Institution of Civil Engineers. — 1855. — Vol. 14. — 238 p. Ссылки Документы с сайта Всемирного наследия Статья в посл. изд. Британники Мостовые мотивы на купюрах евро
Pont du Gard

Pont du Gard är en romersk akvedukt över floden Gard i Vers-Pont-du-Gard i södra Frankrike, belägen 20 km nordöst om Nîmes. Pont du Gard är en stenvalvbro i flera spann. Akvedukten är 270 meter lång, 49 meter hög och byggdes under början av första århundradet efter Kristus. När akvedukten var i bruk levererades 40 000 kubikmeter vatten per dygn. Invid nedersta valvsystemet går en landsvägsbro, anlagd åren 1743–1747 av Henri Pitot. Akvedukten restaurerades 1859. År 1985 blev Pont du Gard uppsatt på Unescos världsarvslista. Referenser Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Pont du Gard. Pont du Gard
Castelnou

Castelnou je francouzská obec nacházející se na východě departementu Pyrénées-Orientales v regionu Okcitánie. Vesnice se v roce 2015 umístila na sedmém místě v televizní soutěži Le Village préféré des Français. Obec je členem sdružení Nejkrásnější vesnice Francie. Poloha Obec Castelnou se nachází v departementu Pyrénées-Orientales, v regionu Okcitánie. Historicky a kulturně leží v regionu Aspres, malém území Roussillonu, které se nachází mezi údolím Têt na severu a údolím Tech na jihu. Nachází se 18 km vzdušnou čarou od Perpignanu, prefektury departementu, 15 km od Céretu, subprefektury, a 5 km od Thuiru, ústředí kantonu Aspres. Dějiny Osada Castelnou se vyvinula kolem hradu Castelnou, o kterém jsou písemné zmínky na konci 10. století. Toto castrum novum nebo castellum novum, které se v katalánštině stalo Castell Nou (nový hrad), bylo sídlem vikomtů z Castelnou. Hrad v roce 1286 dobyla vojska Jakuba II. Mallorského a poté znovu v roce 1473 vojska roussillonského guvernéra. V 17. a 18. století byl hrad opuštěn a vesnice upadla, v 19. století téměř zanikla. Na konci 19. století byl hrad odkoupen a proběhla jeho obnova. Kolem roku 1000 vzniklo vikomtství Castelnou, jehož vládci uplatňovali svůj vliv až do roku 1321 na rozsáhlém území táhnoucím se od Col d'Ares (španělské hranice) až po Fenouillèdes a Corbières (tehdejší francouzská hranice). Toto období bylo poznamenáno vojenskými a náboženskými spory, které se dostaly do kronik od Perpignanu, hlavního města Mallorského království, až po Barcelonu, která později získala v Katalánsku definitivní vliv. Z vikomtství došlo ke změně na baronství, jehož politická váha byla menší, ale trvalo i po Pyrenejské smlouvě podepsané v roce 1659 až do Francouzské revoluce. Hrad během staletí utrpěl několik útoků a obléhání. V roce 1286 hrad oblehl, obsadil a pobořil král Jakub II. Mallorský. V roce 1473 během konfliktu mezi Aragonií a Francií francouzská vojska obléhala hrad, který se rychle vzdal. V roce 1559 byl Perot de Llupià, pán a lupič, který zde pobýval, napaden guvernérem Roussillonu a hrad byl obsazen. Obnova pevnosti probíhala od roku 1875 pod vedením vikomta ze Satgé. K oživení vesnice došlo v 50. letech 20. století s příchodem letních návštěvníků. Paměthodnosti Vikomtský hrad Kostel Sainte-Marie, od roku 1972 historická památka Věž Castelnou Kaple Saint-Piere na hradě Kaple Sainte-Marie Galerie Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Castelnou na francouzské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Castelnou na Wikimedia Commons Oficiální stránky obce
Castelnou

Castelnou (på Catalansk: Castellnou dels Aspres) er en by og kommune i departementet Pyrénées-Orientales i Sydfrankrig. Byens vigtigste indtægtskilde er turisme. Castelnou er medtaget i Les Plus Beaux Villages de France, som er en liste med Frankrigs smukkeste byer. Geografi Castelnou ligger på en bakketop i landskabet Aspres 5 km vest for Thuir og 11 km nord for Caixas. Nærmeste større by er Perpignan 21 km mod nordøst. Historie Byen Castelnou er vokset op omkring slottet af samme navn. Slottet nævnes første gang i slutningen af det 10. århundrede som castrum novum eller castellum novum, hvilket på catalansk blev til Castell Nou (det nye slot). Slottet var hovedsæde for vicegreverne af Castelnou, som havde stor indflydelse i regionen. Det blev erobret i 1286 af Jakob 2. af Aragonien og i 1483 af guvernøren af Roussillon. I det 17. og 18. århundrede var slottet forladt og byen sygnede hen indtil den i det 19. århundrede var næsten helt forladt. I slutningen af det 19. århundrede blev slottet restaureret eller snarere genopbygget. Turistudviklingen i det 20. århundrede gjorde igen Castelnou interessant og byen blev genrejst fra ruinerne. I 1981 blev slottet ødelagt af en brand. Det blev igen restaureret og i 1990 åbnet for offentligheden. Demografi Udvikling i folketal Kilder Eksterne henvisninger Pyrénées Catalanes
Castelnou, Pyrénées-Orientales

Castelnou (French pronunciation: [kastɛlnu] ; Catalan: Castellnou dels Aspres [kəsˌteʎˈnɔw dəɫs aspɾəs]) is a commune in the Pyrénées-Orientales department in southern France. Geography Localisation Castelnou is located in the canton of Les Aspres and in the arrondissement of Perpignan. It is part of the Northern Catalan comarca of Rosselló. It is located within the subcomarca of Aspres, with the northern area of the commune being part of Riberal de la Tet. Population Sites of interest Château de Castelnou : the medieval castle. The old village, labelled as Plus Beaux Villages de France. The church of Sainte-Marie du Mercadal, from the 13th century. The tower of Castelnou, a former watch tower. Gallery See also Communes of the Pyrénées-Orientales department References