NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sant Julià de Vallventosa

Sant Julià de Vallventosa és l'antiga església parroquial del poble desaparegut de Vallventosa, del terme comunal de Corbera, a la comarca del Rosselló (Catalunya Nord).Està situada al sud-est del terme comunal, a la vall de la Ribera de Sant Julià. El poblat de Vallventosa és documentat des del 944, i l'església, des del 945, quan l'abat de Cuixà hi adquirí un altar, amb les rendes que se'n derivaven. El 1395 encara és esmentada com a església rural. L'edifici En l'actualitat només resten els murs de l'església dempeus, i mostren un edifici llarg i estret, de 14,6 per 3,6 metres. La volta va desaparèixer, però un tros de l'extrem de llevant de la nau s'havia fet servir de barraca agrícola, i va ser coberta modernament amb un embigat. Està situada contra un marge molt alt, que amaga tot el sector meridional del temple. A més una heura considerable cobreix les restes, de manera que en alguns llocs no es veu res més que cosa de mig metre. Tot plegat fa que només es pugui apreciar la forma i l'abast de l'església si s'hi fa una acurada campanya de netejar i restauració. La porta, a ponent, presenta dos arcs de mig punt en degradació fets amb esquist, a l'interior. L'aparell és bastant primitiu, que permet datar l'església en el segle x. No s'observa l'absis, tot i que tot fa pensar que la capçalera devia ser quadrada, com era habitual en els temples preromànics. Bibliografia Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Corbera del Castell». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4. Gavín, Josep M. «Ros 88. Sant Julià d'en Braset». A: Inventari d'esglésies 3** Capcir-Cerdanya-Conflent-Vallespir-Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies). ISBN 84-85180-13-5. Ponsich, Pere; Badia i Homs, Joan. «Corbera del Castell: Sant Julià de Vallventosa». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9. Referències
Église Saint-Julien de Vallventosa

L'église Saint-Julien de Vallventosa, ou église d'En Benazet, ou encore église Saint-Julien de Benazet est une église en ruines de style roman située à Corbère, dans le département français des Pyrénées-Orientales. Situation Histoire Architecture Annexes Bibliographie Aymat Catafau, Les Celleres et la naissance du village en Roussillon, Perpignan, Presses Universitaires de Perpignan, 1998, 771 p. (ISBN 2-905828-97-8, lire en ligne) Francis Noell, « Sant Julia de Vallventosa », Cahiers des Amis du Vieil Ille et des villages voisins, no 164,‎ 2004, p. 18-23 Francis Noell, « Le patrimoine des deux Corbère : Sant Julia de Vallventosa », Cahiers des Amis du Vieil Ille et des villages voisins, no 195,‎ 2011 Géraldine Mallet, Églises romanes oubliées du Roussillon, Montpellier, Les Presses du Languedoc, 2003, 334 p. (ISBN 978-2-8599-8244-7) Olivier Passarrius, « Corbère : Sant Julia de Vallventosa », dans Bilan scientifique de la région Languedoc-Roussillon 2008, Direction régionale des affaires culturelles Languedoc-Roussillon, 2008 Notes Article connexe Liste des églises romanes des Pyrénées-Orientales Liens externes Ressource relative à la religion : Clochers de France Portail du catholicisme Portail de l’architecture chrétienne Portail des Pyrénées-Orientales Portail des Pyrénées
Sant Pere dels Cortals

Sant Pere dels Cortals és l'església parroquial del poble de Corbera, en el nucli dels Cortals, o Corbera del Mig, de la comarca del Rosselló, a la Catalunya del Nord. Està situada en el poble dels Cortals, l'actual nucli principal del terme de Corbera. És a llevant del nucli corberenc, ja a prop de Corbera la Cabana. Sant Pere dels Cortals es va començar a construir el 1851, moment en què la major part del poble de Corbera havia ja abandonat les cases del poble vell i s'havia traslladat al nou emplaçament, l'actual, als peus del turó on eren el poble vell i el castell. L'element més rellevant de l'església és el portal romànic de marbre del segle xii que s'hi instal·là procedent de l'església de Santa Maria la Rodona, d'Illa. Bibliografia Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Corbera del Castell». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4. Gavín, Josep M. «Ros 87. Sant Pere». A: Inventari d'esglésies 3** Capcir-Cerdanya-Conflent-Vallespir-Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies). ISBN 84-85180-13-5. Referències
Santa Magdalena de Corbera la Cabana

Santa Magdalena de Corbera la Cabana, o Santa Maria Magdalena, és l'església parroquial del poble de Corbera la Cabana, de la comarca del Rosselló, a la Catalunya Nord. Està situada a l'extrem de llevant del poble, al costat de ponent de l'Escola maternal i primària del poble. Bibliografia Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Corbera de les Cabanes». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4. Gavín, Josep M. «Ros 90. Santa Maria Magdalena de Corbera de la Cabana». A: Inventari d'esglésies 3** Capcir-Cerdanya-Conflent-Vallespir-Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies). ISBN 84-85180-13-5. Referències
Sant Martí de Cornellà de la Ribera

Sant Martí de Cornellà de la Ribera és l'església parroquial del poble de Cornellà de la Ribera, a la comarca del Rosselló (Catalunya Nord). Està situada dins del nucli de població de Cornellà de la Ribera, al bell centre de la cellera primigènia del poble. Des del 898 aquesta església depenia del monestir de la Grassa. El 1145 fou reconstruïda i el bisbe d'Elna Udalgar de Castellnou la consagrà de nou, alhora que li confirmava el terme, els delmes, les primícies i les oblacions, els cementiris i els alous. Aquesta església ha sofert moltes transformacions al llarg dels segles, les darreres de les quals, molt poc afortunades. Del temple romànic, no en queda res, tot i que conserva el mateix emplaçament que el temple primitiu. Bibliografia Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Cornellà de la Ribera». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4. Gavín, Josep M. «Ros 91. Sant Martí de Cornellà de la Ribera». A: Inventari d'esglésies 3** Capcir-Cerdanya-Conflent-Vallespir-Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies). ISBN 84-85180-13-5. Ponsich, Pere. «Esglésies romàniques del Rosselló anteriors al 1300: Sant Martí de Cornellà de la Ribera». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9. Referències
Sant Julià i Santa Basilissa del Soler

Sant Julià i Santa Basilissa del Soler és l'església parroquial del poble del Soler, a la comarca del Rosselló (Catalunya del Nord). Està situada al bell mig del poble vell del Soler, entre els carrers del Coronel Cayrol i de la Tet. Història La primitiva església dedicada a sant Julià i santa Basilissa és esmentada des del 959. Des del 1223 entrà en la jurisdicció directa de l'església d'Elna, juntament amb el castell i la seva capella de Sant Domènec. El 5 de juliol del 1554 es posava la primera pedra de l'església actual, tal com indica una placa de marbre blanc encastada en el mur lateral de l'entrada actual del temple. El lloc on està situada és molt probablement el mateix de la primitiva església, que devia ser romànica, i de la qual no en queda ni rastre. L'edifici Es tracta d'un edifici majoritàriament barroc, construït entre 1554, com s'ha dit anteriorment, i 1763, moment en què s'acaba una de les capelles laterals. Serva entre els seus béns retaules i imatgeria d'aquell mateix estil artístic, com els retaules dels sants patrons, Julià i Basilissa, el de la Mare de Déu del Roser, el de Sant Domènec, probablement procedent de la capella de Sant Domènec del Castell, ara en ruïnes, i el de la capella del Sant Crist. També hi destaquen diverses imatges de sants i de la Mare de Déu, entre els quals destaca una imatge gòtica, del segle xv, de sant Honorat. Hi ha una pica beneitera del 1686 feta amb marbre de les Caunes, procedent de Baixàs. Les restes de l'església vella De l'església primitiva, a la qual substituí l'edifici parroquial actual, només roman dempeus la façana meridional, feta amb còdols de riu units amb morter. És una obra romànica tardana, possiblement del segle xiii. Bibliografia Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «El Soler». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4. Gavín, Josep M. «Ros 284 i 285. Sant Julià i Santa Basilissa del Soler». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5. Ponsich, Pere. «Esglésies del Rosselló anteriors al 1300: El Soler. Sant Julià i Santa Basilissa del Soler». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9. Referències
Sant Vicenç de Baó

Sant Vicenç de Baó és l'església parroquial del poble de Baó, a la comarca del Rosselló (Catalunya del Nord). Està situada al bell mig del poble vell de Baó. Història Esmentada el 901 (ecclesia S. Vicentii de Basono), fou donada al monestir de Cuixà per Oliba Cabreta Substituint un edifici anterior del qual no queda res, l'església de Sant Vicenç fou tornada a consagrar el 1149 per Artau III, bisbe d'Elna. Era una església de nau única, capçada a llevant segurament per un absis semicircular. La capçalera, però, va ser reformada al segle xviii, per la qual cosa només es conserva la part occidental del temple. L'edifici L'església conserva la nau romànica del segle xii, però l'absis va ser refet del tot el segle xviii. A la façana de migdia hi ha una finestra romànica. Conserva tres retaules barrocs, probablement procedents d'aquesta important reforma de l'església. Bibliografia Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Baó». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4. Gavín, Josep M. «Ros 39. Sant Vicenç de Bou o Baó». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5. Ponsich, Pere. «Esglésies del Rosselló anteriors al 1300: Baó. Sant Vicenç de Baó». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9. Referències
Église Saint-Vincent de Baho

L'église Saint-Vicent de Baho (en catalan : Sant Vicenç de Baó) est un édifice religieux situé sur le territoire de la commune de Baho, dans le département français des Pyrénées-Orientales, en région Occitanie. Description L'église est située dans le centre de la cellera du village de Baho, sur la place de l'Église. Elle est essentiellement construite en cayrou et étages de galets, et est surmontée d'un clocheton à trois baies entièrement en cayrou. Malgré les restructurations du chevet, sa nef romane du XIIe siècle a survécu, tandis que le chevet plat a été reconstruit au XVIIIe siècle. À l'intérieur, la toiture est maintenue par des voûtes en berceau en briques. L'église héberge également plusieurs retables du XVIIIe siècle, dédiés à Saint-Antoine-de-Padoue, Notre-Dame-du-Rosaire, Saint-Joseph, et celui du maître-autel, dédié à Saint-Vincent, tous classés aux Monuments Historiques en 1977. Histoire L'église est mentionnée pour la première fois en 901, puis à nouveau en 976, sous le vocable de Saint-Vincent-et-Saint-Jean. Elle est par la suite reconstruite et consacrée le 9 janvier 1149. Son chevet a été reconstruit au XVIIIe siècle. Voir aussi Notes et références Portail des Pyrénées-Orientales Portail de l’architecture chrétienne
Sant Feliu de Pesillà de la Ribera

Sant Feliu de Pesillà de la Ribera és l'església parroquial del poble de Pesillà de la Ribera, a la comarca del Rosselló (Catalunya del Nord). D'ençà de la seva total renovació del 1891 prengué l'advocació de les Santes Hòsties. Està situada al bell mig del poble vell de Pesillà de la Ribera, on ocupa no tan sols l'espai de la primitiva església de Sant Feliu, sinó que s'enderrocaren moltes cases de la cellera per a encabir-hi el nou edifici, molt voluminós. Història L'església de Sant Feliu de Pesillà de la Ribera és coneguda des de darreries del segle ix. Està vinculada, des d'aquella època, a l'església de Sant Sadurní de Pesillà de la Ribera i al monestir de la Grassa. Les dues esglésies foren donades per Anna, neta del comte Berà I, que era muller d'Esteve, al comte Radulf i a la seva muller Ridlinda: Pesillà, amb les seves esglésies. El maig del 898 aquests darrers donaren a la Grassa la villa de Pesillà amb les esglésies que hi són fundades en honor de sant Feliu i de sant Sadurní. Ara bé, una carta de confirmació de béns atorgada a la Grassa per Carles el Simple el 29 de maig del 899 no esmenta Pesillà i les dues esglésies, com si el monestir no estigués segur de la donació i no les hi hagués volgut registrar. El mateix 899 tornen a aparèixer entre els béns d'Esteve i Anna. No és fins al 915 quan, mort Radulf, Ridlinda, la seva vídua, i el seu fill Oliba renoven la donació a la Grassa. Després d'aquesta segona donació sí que es feu efectiu el traspàs de senyoriu, i el monestir de la Grassa en tingué la propietat fins a la fi de l'Antic Règim. En una butlla del papa Gelasi II del 1119 concedida a la Grassa, s'esmenta específicament l'església de Sant Sadurní. Un document del 1402 atorga el lloguer de la rectoria de Pesillà a Ramon Boer, clergue, amb la condició´que celebri missa a Sant Feliu de Pesillà amb dos preveres i un clergue i faci el mateix a Sant Sadurní. El 1542, finalment, en el testament d'Arnau Miquel es determina que ha de ser enterrat in cimiterio seu capelle beati Saturnini prope dictum locum de Pediliano. L'edifici L'església de Sant Feliu fou quasi totalment enderrocada a finals del segle xix, quan es construí el temple actual, l'any 1893. Només en queda un petit fragment: un tram del mur nord de la nau, del segle xii. Bibliografia Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Pesillà de la Ribera». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4. Gavín, Josep M. «Ros 224. Sant Feliu de Pesillà de la Ribera». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5. Mallet, Géraldine. Églises romanes oubliées du Roussillon. Montpellier: Les Presses du Languedoc, 2003, p. 334. ISBN 978-2-8599-8244-7. Ponsich, Pere; Badia i Homs, Joan. «Esglésies del Rosselló anteriors al 1300: Pesillà de la Ribera. Sant Feliu de Pesillà». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9. Referències
Nostra Senyora del Cenacle de Sant Esteve del Monestir

Nostra Senyora del Cenacle de Sant Esteve del Monestir és la segona església parroquial del poble de Sant Esteve del Monestir, a la comarca del Rosselló (Catalunya Nord). Està situada al bell mig de la zona nord del nucli urbà de Sant Esteve del Monestir, en un barri de nova creació. Aquesta església compta amb la cripta dedicada a Santa Bernadeta. Bibliografia Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Sant Esteve del Monestir». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4. Referències
Sant Joan Evangelista de Vilanova de la Ribera

Sant Joan Evangelista de Vilanova de la Ribera és l'església parroquial de la comuna rossellonesa de Vilanova de la Ribera, a la Catalunya Nord. Està situada al bell mig de la cellera primigènia de la població. Esmentada des del 996, l'església fou construïda de bell nou el segle xvii, sense que es conservi res de l'església primitiva, presumiblement romànica. Conserva a l'interior dos retaules barrocs del xvii, obra de Llàtzer Tremulles el Vell Bibliografia Gavín, Josep M. «319. Sant Joan Evangelista de Vilanova de la Ribera». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5. Referències
Mare de Déu de Montserrat d'Estagell

La Mare de Déu de Montserrat d'Estagell és una Capella de la vila i terme comunal d'Estagell, a la comarca del Rosselló (Catalunya Nord). Està situada a ponent del nucli urbà d'Estagell, prop de l'angle nord-oest del camp de futbol i a prop i a ponent de la torre de l'aigua comunal, a l'Avinguda de la Tor de França. Bibliografia Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Estagell». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4. Gavín, Josep M. «Ros 111. La Mare de Déu de Montserrat d'Estagell». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5. Referències
Nostra Senyora de Força Real

Nostra Senyora de Força Real és una Capella o ermita del Rosselló (Catalunya del Nord), en el territori de l'actual comuna de Montner, just al límit amb la de Millars. Està situat a la carena que separa els dos termes esmentats, al capdamunt del Mont Ner, o Montnegre, o Serra de Força Real, on hi ha també algunes restes del Castell de Força Real. La capella, que utilitza com a capçalera una antiga torre medieval de senyals, contemporània del castell proper, fou fundada el 1693 per Joana de Ros, baronessa de Montclar i senyora de Millars. Està dedicada a la Mare de Déu dels Dolors. Determinació de la longitud del metre Aquest indret elevat va formar part de la colla de vèrtexs on es van prendre dades i s'hi van fer triangulacions, a finals del segle xviii, per mesurar amb precisió el meridià terrestre que passa per Dunkerque, París i Barcelona. Això va permetre determinar la longitud del metre. Bibliografia Becat, Joan. «94-Montner». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatébia-Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032. Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Montner». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4. Referències
Sant Llorenç d'Òpol

Sant Llorenç d'Òpol és l'església parroquial del poble d'Òpol, pertanyent al terme comunal d'Òpol i Perellós, a la comarca del Rosselló, de la Catalunya del Nord. Està situada al centre del poble d'Òpol, al costat nord de la Plaça del poble. Història L'església data de mitjan segle xvi, quan la població es trasllada des de dalt del pla del castell a l'emplaçament actual. Aleshores, aquesta església substituí com a església del poble i terme l'antiga de Sant Llorenç del Castell d'Òpol, amb la mateixa advocació que l'església del poble vell. L'edifici És una església d'una sola nau, amb capelles laterals. A la part meridional de l'església, que dona a la plaça immediata, hi ha els elements més antics de la construcció. Referències Bibliografia Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Òpol i Perellós». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4. Gavín, Josep M. «Ros 142. Sant Llorenç d'Òpol». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
Sant Josep de Valloriola

Sant Josep de Valloriola és una petita capella de l'antic poble de Valloriola, pertanyent al terme comunal d'Òpol i Perellós, a la comarca del Rosselló, de la Catalunya del Nord. Està situada a la Vall Oriola, una petita vall a ponent del poble d'Òpol, a prop del límit oest del terme d'Òpol i Perellós. És una capella petita, de planta rectangular, sense absis exempt. Està orientada de sud-est a nord-oest, amb un campanar d'espadanya a la façana sud-est. Referències Bibliografia Becat, Joan. «105 - Òpol i Perellós». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol-el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032. Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Òpol i Perellós». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4. Gavín, Josep M. «Ros 143. Sant Josep de Valloriola». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
Santa Maria de Vingrau

Santa Maria de Vingrau és l'antiga església parroquial del poble de Vingrau, a la comarca del Rosselló (Catalunya Nord). Està situada a l'extrem nord-est del poble de Vingrau, al capdamunt del coster on es troba el poble. L'església està documentada des del 1119, quan el papa Gelasi II confirma unes possessions del monestir de la Grassa en territori de Vingrau, entre les quals, l'església de Santa Maria. S'hi fa constar que pertany a la diòcesi de Narbona. L'església conserva, tot i que molt modificada en diferents moments històrics, però sempre seguint la tradició romànica, la capçalera del temple. La resta està molt alterada respecte del temple primitiu. Bibliografia Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Vingrau». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4. Gavín, Josep M. «Ros 322. Santa Maria de Vingrau». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5. Ponsich, Pere; Ramos i Martínez, Maria-Lluïsa. «Esglésies del Rosselló anteriors al 1300: Vingrau. Santa Maria de Vingrau». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9. Referències
Mare de Déu de Fontfreda

La Mare de Déu de Fontfreda és l'actual església parroquial del poble de Vingrau, a la comarca del Rosselló (Catalunya Nord). Està situada a l'extrem sud-oest del poble de Vingrau, al costat de ponent de la Casa del Comú, a la mateixa plaça de la República on hi ha també l'Escola del poble i l'accés a la petita zona esportiva municipal de les Olivedes. Referències Bibliografia Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Vingrau». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4. Gavín, Josep M. «Ros 323. La Mare de Déu de Fontfreda». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.