NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Arrondissement Béziers

Béziers is een arrondissement van het Franse departement Hérault in de regio Occitanie. De onderprefectuur is Béziers. Kantons Het arrondissement was tot 2014 samengesteld uit de volgende kantons: Kanton Agde Kanton Bédarieux Kanton Béziers-1 Kanton Béziers-2 Kanton Béziers-3 Kanton Béziers-4 Kanton Capestang Kanton Florensac Kanton Montagnac Kanton Murviel-lès-Béziers Kanton Olargues Kanton Olonzac Kanton Pézenas Kanton Roujan Kanton Saint-Chinian Kanton Saint-Gervais-sur-Mare Kanton Saint-Pons-de-Thomières Kanton La Salvetat-sur-Agout Kanton Servian Na de herindeling van de kantons bij decreet van 26 februari 2014 met uitwerking op 22 maart 2015, en de grenswijziging van de arrondissementen per 1 januari 2017, zijn dat : Kanton Agde (deel: 4/5) Kanton Béziers-1 Kanton Béziers-2 Kanton Béziers-3 Kanton Cazouls-lès-Béziers Kanton Mèze (deel: 7/18) Kanton Pézenas Kanton Saint-Pons-de-Thomières
Okręg Béziers

Okręg Béziers (fr. Arrondissement de Béziers) – okręg w południowo-zachodniej Francji. Populacja wynosi 256 tysięcy. Podział administracyjny W skład okręgu wchodzą następujące kantony: Agde, Bédarieux, Béziers-1, Béziers-2, Béziers-3, Béziers-4, Capestang, Florensac, La Salvetat-sur-Agout, Montagnac, Murviel-lès-Béziers, Olargues, Olonzac, Pézenas, Roujan, Saint-Chinian, Saint-Gervais-sur-Mare, Saint-Pons-de-Thomières, Servian.
Arondismentul Béziers

Arondismentul Béziers (în franceză Arrondissement de Béziers) este un arondisment din departamentul Hérault, regiunea Languedoc-Roussillon, Franța. Subdiviziuni Cantoane Cantonul Agde Cantonul Bédarieux Cantonul Béziers-1 Cantonul Béziers-2 Cantonul Béziers-3 Cantonul Béziers-4 Cantonul Capestang Cantonul Florensac Cantonul Montagnac Cantonul Murviel-lès-Béziers Cantonul Olargues Cantonul Olonzac Cantonul Pézenas Cantonul Roujan Cantonul Saint-Chinian Cantonul Saint-Gervais-sur-Mare Cantonul Saint-Pons-de-Thomières Cantonul La Salvetat-sur-Agout Cantonul Servian Comune
Безье (округ)

Безье (фр. Béziers) — округ (фр. Arrondissement) во Франции, один из округов в регионе Окситания. Департамент округа — Эро. Супрефектура — Безье. Население округа на 2006 год составляло 282 843 человек. Плотность населения составляет 95 чел./км². Площадь округа составляет всего 2987 км². См. также Список округов Франции Список префектур и супрефектур Франции Ссылки Национальный институт статистики — округ Безье (фр.)
Безьє (округ)

Округ Безьє (фр. Arrondissement de Béziers) — округ у Франції, в департаменті Еро. 2023 року округ об'єднував 153 муніципалітети, населення становило 318 868 осіб. Адміністративний центр (супрефектура) — Безьє. Муніципалітети Список муніципалітетів округу та їхні коди INSEE: Примітки
Monument als morts de Perpinyà

El Monument als morts de Perpinyà és un memorial de la Primera Guerra Mundial obra de l'escultor Gustau Violet situat a la ciutat de Perpinyà. Descripció El Monument als morts de la Primera Guerra Mundial, situat a l'esplanada del Souvenir a Perpinyà, és una escultura monumental creada per l'artista Gustau Violet. Aquest monument, realitzat en pedra calcària de diversos colors, amb els seus relleus i representacions simbòliques, inclou una composició amb tres registres que reflecteixen la solemnitat del memorial. Presenta un frontó amb un relleu en pedra ocre al centre en què s'hi mostra una escena central amb un soldat envoltat d'àngels, simbolitzant la seva ascensió al cel, i familiars que el ploren. Al peu del frontó hi ha una base que suporta un alt relleu en pedra blanca que mostra les figures d'una pagesa un pastor i un pescador. A la part superior del monument hi ha la inscripció «Aux morts pour la France», que en català vol dir «Als morts per França». La peça inclou una reixa de ferro forjat i pilars de pedra que flanquegen dues esteles de pedra amb mosaics. Història El Monument als morts de la Primera Guerra Mundial de Perpinyà va ser creat per Gustau Violet, un escultor conegut per les seves obres commemoratives. Inaugurat el 2 de novembre de 1924, el monument es va erigir per honrar els soldats caiguts durant la Primera Guerra Mundial. La seva construcció va ser possible gràcies a una subscripció popular. Aquest monument ha estat inscrit com a Monument Històric des del 18 d'octubre de 2018, i es troba en una ubicació destacada del Passeig dels Plàtans, al costat dels bulevards Wilson i Bourrat. Referències
Monument aux morts de 1914-1918 de Perpignan

Le monument aux morts de 1914-1918 de Perpignan est un monument aux morts créé par Gustave Violet situé à Perpignan (Pyrénées-Orientales). Annexes Bibliographie « Monument aux morts de la guerre de 1914-1918 », notice no IM66002012, sur la plateforme ouverte du patrimoine, base Palissy, ministère français de la Culture « Perpignan (66000) », sur monumentsmorts.univ-lille.fr, Laboratoire UMR CNRS IRHiS (Institut de recherches historiques du Septentrion), université de Lille. « Monument aux morts de 14-18 », Mairie de Perpignan. « Perpignan : monument aux morts », association Claude Simon Collectif (club cartophile catalan), Les Monuments aux morts des Pyrénées-Orientales : un devoir de mémoire, Rivesaltes, L'Agence, 2002. « Monument aux morts départemental de la guerre de 1914-1918 », notice no PA66000055, sur la plateforme ouverte du patrimoine, base Mérimée, ministère français de la Culture Notes et références Liens internes Liste des monuments aux morts de France protégés aux monuments historiques Portail de la sculpture Portail de Perpignan Portail de la mort Portail de la Première Guerre mondiale Portail des monuments historiques français
Sant Gabriel del Mas d'en Girvés

Sant Gabriel del Mas d'en Girvés és la capella del Mas d'en Girvés, de la comuna de Llo, a la comarca de l'Alta Cerdanya, de la Catalunya del Nord. Està situada a prop al sud del poble de Llo, a la dreta del Segre. Es tracta d'una petita capella particular, integrada, com una estança més, a l'edifici principal del Mas d'en Girvés, l'actual establiment termal dels Banys de Llo. Referències Bibliografia Becat, Joan. «80 - Llo». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032. Gavín, Josep M. «Cerd 96. Sant Gabriel del Mas d'en Girvés». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7. Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Llo». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
Banys de Llo

Els Banys de Llo és un petit establiment termal del terme comunal de Llo, de la comarca de l'Alta Cerdanya, a la Catalunya del Nord. Estan situats a l'antic Mas d'en Girvés, a la dreta del Segre, a prop a migdia del poble de Llo i també a prop al nord-oest de les Gorges del Segre. Entre els edificis del vell Mas d'en Girvés hi ha la capella de Sant Gabriel del Mas d'en Girvés. Les aigües calentes dels Banys de Llo són de caràcter sulfurós i molt riques en minerals, cosa que les fa molt recomanables d'una banda per al reumatisme i de l'altra, per a la cura de la pell. Foren renovats vers el 2012, i ofereixen uns preus molt assequibles. Hi ha allotjament, així com una àrea lliure, sense serveis, per a autocaravanes molt propera, a prop de l'església de Sant Fructuós de Llo. És destí freqüent de moltes de les rutes d'excursionisme a peu o amb bicicleta de la Cerdanya. Referències Bibliografia Becat, Joan. «80 - Llo». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032. Gel, Carles. 30 ascensions a peu per la Catalunya Nord. Valls: Cossetània Edicions, 2004 (Azimut, 64). ISBN 84-9791-055 - 9. Guasch i Terré, Oriol. En BTT per l'Alta Cerdanya i el Capcir. Valls: Cossetània Edicions, 2005, p. 43-48 (Azimut, 72). ISBN ISSN 1243-2032. Nuet i Badia, Josep. Núria-Puigmal-Cambradase: Guia d'excursions i travessies. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1999. ISBN 84-96035-12-3. Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Llo». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8. Torres, Estanislau. Dia a dia. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2006 (Biblioteca Serra d'Or. Memòries). ISBN 84-8415-801-2. Enllaços externs Pàgina web dels Banys de Llo Pàgina web de diferents establiments termals de la Cerdanya i el Conflent Els Banys de Llo a Youtube
Monument aux morts d'Alès

Le monument aux morts d'Alès (Gard, France) rend hommage aux soldats de la commune morts lors des conflits du XXe siècle. Caractéristiques Le monument est érigé légèrement à l'extérieur du centre-ville d'Alès, dans le parc du Bosquet. Il est constitué d'un portique en pierre à cinq colonnes encadrant quatre bas-reliefs, évoquant quatre batailles de la Première Guerre mondiale : celles de la Marne, de Verdun, de Champagne et de l'Yser. À chacune des extrémités, une vasque repose sur un socle. Devant le monument, un bassin muni de jets d'eau. Les noms des soldats de la commune morts au front sont inscrits sur les colonnes : 778 pour la Première Guerre mondiale, 130 pour la Seconde Guerre mondiale, 1 pour la guerre d'Indochine, 9 pour la guerre d'Algérie. Histoire La construction du monument est évoquée dès 1919, mais l'architecte L. Pierredon n'est désigné que le 18 juillet 1924. Le sculpteur Marcel Mérignargues, est chargé des bas-reliefs, Albert Malanot du reste de l'ornementation. Le monument est inauguré le 25 octobre 1925. Au total, il revient à 99 956 francs dont 20 000 pour la sculpture. Le monument aux morts est inscrit au titre des monuments historiques le 18 octobre 2018. Il fait partie d'un ensemble de 42 monuments aux morts de la région Occitanie protégés à cette date pour leur valeur architecturale, artistique ou historique. Notes et références Voir aussi Articles connexes Liste des monuments historiques du Gard Liste des œuvres d'art du Gard Liste des monuments aux morts de France protégés aux monuments historiques Liens externes Ressources relatives aux beaux-arts : Monuments aux morts Palissy Ressource relative à l'architecture : Mérimée Portail de la sculpture Portail du Gard Portail de la Première Guerre mondiale Portail des monuments historiques français
Mare de Déu del Carme de Cortvassill

La Mare de Déu del Carme de Cortvassill és una capella del poble de Cortvassill, pertanyent al terme comunal de Porta, de la comarca de l'Alta Cerdanya, a la Catalunya del Nord. L'església és a peu de carretera, a l'extrem septentrional del poble de Cortvassill, lleugerament separada del poble (365 metres per la carretera). És a la partida del Cap de l'Home. Es tracta d'una capella petita, de planta rectangular, sense absis destacat exteriorment. Referències
Chapelle Notre-Dame-du-Carmel de Courbassil

La chapelle Notre-Dame-du-Carmel de Courbassil (en catalan : Mare de Déu del Carme de Cortvassill) est un édifice religieux situé dans le hameau de Courbassil, à Porta, dans le département français des Pyrénées-Orientales, en région Occitanie. Description La chapelle est située au bord de la route nationale 20, à l'entrée nord du hameau de Courbassil. Sa composition est simple : elle est composée d'une petite nef rectangulaire insérée dans la topographie, sans abside saillante. Elle est construite en pierre, et couverte en lauze sur une charpente en bois. Sa façade sur route présente une petite porte entourée par une petite fenêtre de chaque côté, sur le linteau desquelles se trouve une inscription en latin "Anni 1866. Ego Semper Vos Custodiam". Histoire La chapelle est déjà attestée dans le cadastre napoléonien de 1830, 50 m plus au sud, à l'ancien carrefour de l'entrée de Courbassil. Selon la tradition, la chapelle aurait été bâtie pour commémorer la survie d'une statue de la Vierge Marie à une avalanche ayant tout balayé sur son passage. Elle est reconstruite en 1866 au bord de la route nationale 20, comme l'indique le linteau de la façade sur route. Voir aussi Notes et références Portail des Pyrénées-Orientales Portail de l’architecture chrétienne
Temple protestant (Langlade)

Der Temple protestant (deutsch: Evangelische Kirche) ist ein Kirchengebäude der Vereinigten Protestantischen Kirche Frankreichs in Langlade im Département Gard (Region Okzitanien). Langlade bildet eine Kirchengemeinde mit Caveirac und Saint-Dionisy. Geschichte Die heutige Evangelische Kirche stellt ein romanisches Bauwerk aus dem 12. Jahrhundert dar und war ursprünglich Pfarrkirche des Ortes, geweiht dem heiligen Julian (St-Julien). In ihren strengen Formen, dem einschiffigen Langhaus und der Halbkreisapsis im Osten stellt das Gotteshaus ein typisches Bauwerk der Romanik im Languedoc dar. Die Pfarrkirche St-Julien wurde im Jahr 1149 zum ersten Mal erwähnt und gehörte zum Archidiakonat Nîmes. In den Religionskriegen wurde das Gebäude in Mitleidenschaft gezogen und schwer beschädigt. Da der Bevölkerungsanteil an Evangelischen weiterhin hoch blieb, wurde die Kirche nach der französischen Revolution 1802 den Reformierten überwiesen. An die Westfassade wurde der charakteristische Uhrturm (Tour de l’Horloge) angebaut. Literatur Pierre A. Clément: Églises romanes oubliées du bas Languedoc. Montpellier 1989. Grundlegend zu den schlichten romanischen Kirchen der Region. Leider wird Langlade nicht behandelt. Einzelnachweise Weblinks
Estany dels Pedrons

L'Estany dels Pedrons és un llac d'origen glacial dels Pirineus, situat en el terme comunal de Porta, però a ran mateix del de Portè, tots dos de l'Alta Cerdanya, a la Catalunya del Nord. És a a la zona nord-est del sector del terme de Porta que pertany a la conca de l'Arieja. És a ponent del Pic de la Mina, al nord-est del Pic dels Pedrons i al sud de la Coma dels Pedrons. L'estany forma part de la conca alta del Riu Arieja, que discorre a ponent i al nord de l'estany. Nombroses rutes excursionistes o d'esquí de muntanya passen ran d'aquest estany. Referències Bibliografia Becat, Joan. «100 - Porta». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032. Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Porta». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8. Enllaços externs Fitxa i fotografia a Lacs des Pyénées
Estany de l'Orri de la Vinyola

L'Estany de l'Orri de la Vinyola és un llac d'origen glacial dels Pirineus, del terme comunal de Portè, de l'Alta Cerdanya, a la Catalunya del Nord. És a a la vall del Rec de l'Orri, a la zona occidental del terme de Portè, al costat sud-oest de l'Estació d'esquí de Portè - Pimorent. És al sud-oest, força lluny i molt més amunt, de la Bassa de l'Orri de la Vinyola, tot i que comparteixen curs d'aigua. Aquest estany és molt concorregut per les rutes excursionistes que recorren els Pirineus de la zona oriental d'Andorra i occidental de la Cerdanya. Referències Bibliografia Becat, Joan. «101 - Portè». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032. Figuera, Manel. Circuits d'alta muntanya pel Pirineu oriental català: 25 itineraris per carenes del Canigó al Pedraforca. Valls: Cossetània Edicions, 2005 (Azimut, 66). ISBN 84-9791-077 - X. Figuera, Manel. Excursions escollides per a raquetes de neu: 20 itineraris pel Berguedà, l'Alt Urgell i la Cerdanya. Valls: Cossetània Edicions, 2005 (Azimut, 75). ISBN 84-9791-140-7. Gel, Carles. 30 ascensions a peu per la Catalunya Nord. Valls: Cossetània Edicions, 2004 (Azimut, 64). ISBN 84-9791-055 - 9. Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Portè». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
Estany de Fontviva

L'Estany de Fontviva és un llac d'origen glacial dels Pirineus, del terme comunal de Portè, de l'Alta Cerdanya, a la Catalunya del Nord. És a a la vall del Riu de Querol, a la zona central - est del terme de Portè, a prop i a l'est-nord-est de l'estany del Passet. El torrent que en surt és un dels primers afluents per la dreta del Riu de Querol. Aquest estany és molt concorregut per les rutes excursionistes que recorren els Pirineus de la zona occidental de la Cerdanya. Referències Bibliografia Becat, Joan. «101 - Portè». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032. Figuera, Manel. Circuits d'alta muntanya pel Pirineu oriental català: 25 itineraris per carenes del Canigó al Pedraforca. Valls: Cossetània Edicions, 2005 (Azimut, 66). ISBN 84-9791-077 - X. Figuera, Manel. Excursions escollides per a raquetes de neu: 20 itineraris pel Berguedà, l'Alt Urgell i la Cerdanya. Valls: Cossetània Edicions, 2005 (Azimut, 75). ISBN 84-9791-140-7. Gel, Carles. 30 ascensions a peu per la Catalunya Nord. Valls: Cossetània Edicions, 2004 (Azimut, 64). ISBN 84-9791-055 - 9. Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Portè». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8. Sánchez, Pako. Massís del Carlit: Ascensions per les arestes, carenes i valls. Valls: Cossetània Edicions, 2005 (Azimut, 66). ISBN 84-9791-077-X. Vives i Teixidó, Joan M. Itineraris pel Massís del Carlit. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1998 (Guies del Centre Excursionista de Catalunya). ISBN 84-7826-905-3. Enllaços externs Fitxa a Lacs des Pyrénées
Estany de Coma d'Or

L'Estany de Coma d'Or és un llac d'origen glacial dels Pirineus, del terme comunal de Portè, de l'Alta Cerdanya, a la Catalunya del Nord. És a a la vall del Rec de Querforc, a la zona nord-est del terme de Portè, al sud-oest de la Portella de Cortal Rossó, a ponent del Cap de Llosada i al sud-est de la Tossa Rodona i de la Portella de la Coma d'en Garcia. Aquest estany és molt concorregut per les rutes excursionistes que recorren els Pirineus de la zona occidental de la Cerdanya. Referències Bibliografia Becat, Joan. «101 - Portè». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032. Figuera, Manel. Excursions escollides per a raquetes de neu: 20 itineraris pel Berguedà, l'Alt Urgell i la Cerdanya. Valls: Cossetània Edicions, 2005 (Azimut, 75). ISBN 84-9791-140-7. Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Portè». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8. Sánchez, Pako. Massís del Carlit: Ascensions per les arestes, carenes i valls. Valls: Cossetània Edicions, 2005 (Azimut, 66). ISBN 84-9791-077-X. Enllaços externs Blog del Miquel Mompart
Bassa de Mercader

La Bassa de Mercader és un llac d'origen glacial dels Pirineus, del terme comunal de Portè, de l'Alta Cerdanya, a la Catalunya del Nord. És a a la vall del Rec d'en Garcia, a la zona septentrional del terme de Portè, a la dreta del torrent esmentat, costat solei de la vall. És a llevant del Pic de Querfort. Aquest estany és molt concorregut per les rutes excursionistes que recorren els Pirineus de la zona oriental d'Andorra i occidental de la Cerdanya. Referències Notes Bibliografia Becat, Joan. «101 - Portè». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032. Figuera, Manel. Excursions escollides per a raquetes de neu: 20 itineraris pel Berguedà, l'Alt Urgell i la Cerdanya. Valls: Cossetània Edicions, 2005 (Azimut, 75). ISBN 84-9791-140-7. Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Portè». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8. Sánchez, Pako. Massís del Carlit: Ascensions per les arestes, carenes i valls. Valls: Cossetània Edicions, 2005 (Azimut, 66). ISBN 84-9791-077-X.
Centre de rétention administrative de Sète

Le centre de rétention administrative de Sète est un centre de rétention administrative (CRA) situé à Sète, près de Montpellier, dans le département de l'Hérault. Historique Le centre de rétention administrative de Sète a été rouvert en janvier 2022 après des travaux. Il peut accueillir 28 personnes placées en rétention. Le centre est évoqué dans les journaux lorsque, en mai 2024, une dizaine d'étrangers parviennent à s'en échapper. Notes et références Voir aussi Articles connexes Liste des centres de rétention administrative en France Cour d'appel de Montpellier Liens externes Sur le site Forumrefugies.org Portail du droit français Portail de l’Hérault
Pont Ambroix

Der Pont Ambroix oder Pont d’Ambrussum ist eine Brücke aus der Zeit des Römischen Reichs in Südfrankreich. Das im 1. Jh. v. Chr. errichtete Bauwerk war Bestandteil der Via Domitia und führte in der Provincia Narbonnensis in der heutigen Region Okzitanien über den Fluss Vidourle zwischen Gallargues-le-Montueux im Département Gard und Villetelle im Département Hérault. Geschichte Ursprünglich war die Brücke vierbogig; bei ihrer Unterschutzstellung als Monument historique im Jahr 1840 waren es nur zwei Bögen. Heute ragt nur noch ein Bogen aus der Mitte des Flusses, der andere stürzte bei einem Hochwasser des Vidourle (sog. vidourlade) im Jahr 1933 in sich zusammen. Siehe auch Liste römischer Brücken Literatur Colin O’Connor: Roman Bridges. Cambridge University Press 1993, ISBN 0-521-39326-4, S. 97 (G8). Weblinks Pont Ambroix. In: Structurae Einzelnachweise
Pont Ambroix

The Pont Ambroix or Pont d'Ambrussum (French for Ambrussum Bridge) was a 1st-century BC Roman bridge in the south of France that was part of the Via Domitia. It crossed the Vidourle at Ambrussum between today's Gallargues-le-Montueux in the Gard department and Villetelle in the Hérault department. In the High Middle Ages, a chapel devoted to St Mary was added to the structure. Only one of the original eleven arches remains in the middle of the river. Ambrussum contains three archaeological sites of international importance: the Colline de Devès which was first occupied in 2300 BC and settled as an oppidum between 300 BC and 100 AD; the Roman staging post on the Via Domitia which had hotels, a baths and industrial buildings; and the Pont Ambroix. The bridge was sketched by Anne Rulman in 1620 and the drawing shows only four arches. An 1839 lithograph and a painting by Gustave Courbet (1857) show two arches. The Vidourlades are violent floods on the Vidourle, in which the water flow increases from a minimum of 3 m3/s to over 3000 m3/s. Floods were recorded 8 October 1723. The floods of 18 November 1745 reduced the bridge from four arches to three. Further major floods occurred 6 October 1812, 21 October 1891, 21 September 1907. The floods of 7 September 1933 reduced the bridge from two arches to the one we see today. The site was abandoned when transit patterns changed; the Via Domitia became less important and the community relocated to Lunel-Viel which better served a north–south transit pattern, but the bridge continued in use until the late Middle Ages. The bridge is a Mérimée list National Monument No. PA00103057. The oppidum is Mérimée list National Monument No. PA00103760 See also List of bridges in France List of Roman bridges Roman architecture Roman engineering Sources O’Connor, Colin (1993), Roman Bridges, Cambridge University Press, p. 97 (G8), ISBN 0-521-39326-4 External links Media related to Pont Ambroix at Wikimedia Commons Pont Ambroix at Structurae Painting of the bridge by Gustave Courbet