NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Mare de Déu dels Socors dels Banys de Molig

La Mare de Déu dels Socors dels Banys de Molig és la capella del veïnat i balneari dels Banys de Molig, del terme comunal de Molig, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord. Està situada a l'extrem nord dels Banys de Molig, a prop al sud-est del Castell de Riell. Va ser bastida el 1854, en l'estil neogòtic que era moda a mitjans del segle xix. Es va fer a requesta dels clients del balneari, que es volien estalviar el desplaçament a l'església parroquial de Molig. El cost, de 18.000 francs, es cobrí mitjançant donatius de particulars, loteries i aportacions de 50 cèntims dels clients de les termes. Al llarg del segle XX l'església fou ornamentada amb vitralls, donatiu de la família Auter (hotelers de Molig) i d'Adrien Barthélémy, el fundador de la "Chaîne thermale du soleil", l'actual propietari de les termes. A la capella, a més dels actes religiosos, també s'hi fan concerts de música. Bibliografia Becat, Joan. «88 - Molig». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032. Gavín, Josep M. «Conf 84. La Mare de Déu del Perpetu Socors». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7. Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Molig». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8. Referències
Sant Esteve d'Èvol

Sant Esteve d'Èvol és una capella del poble d'Èvol, del terme comunal d'Oleta i Èvol, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord. Està situada al nord del poble d'Èvol i de la seva església, Sant Andreu d'Èvol. És al sud, als peus, del Castell d'Èvol. Bibliografia Becat, Joan. «103 - Oleta i Èvol». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032. Gavín, Josep M. «Conf 101. Sant Esteve d'Èvol». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7. Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Oleta». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8. Referències
Estany Blau (Carançà)

L'Estany Blau és un estany de Carançà. Éstà situat al sud-est del terme, al nord de l'Estany Gros de Carançà, just al costat de llevant de l'antiga mina anomenada el Mener de l'Or. Té un homònim aigua amunt d'aquest torrent, al sud de l'Estany Negre. És en el curs del Torrent de Carançà. Bibliografia Becat, Joan. «67 - Fontpedrosa». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032. Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Fontpedrosa». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8. Referències
La Bassa (Fontpedrosa)

La Bassa és un estany d'origen glacial del terme comunal de Fontpedrosa, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord. Éstà situada al sud-est del terme, en el curs del Torrent de Carançà. És a prop al nord-est de la Cabana dels Enginyers i al nord, a força distància, de la Basseta. Bibliografia Becat, Joan. «67 - Fontpedrosa». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032. Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Fontpedrosa». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8. Referències
Sant Andreu de Llar (església nova)

Sant Andreu de Llar és l'església, antigament sufragània del poble nord-català de Llar, del terme comunal de Canavelles, de la comarca del Conflent. Està situada en el mateix poble de Llar, al costat de llevant del centre de la població. Bibliografia Becat, Joan. «28 - Canavelles i Llar». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032. Gavín, Josep M. «Conf 12. Sant Andreu de Llar». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7. Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Canavelles». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8. Ponsich, Pere; Puigferrat i Oliva, Carles. «Canavelles: Sant Andreu de Llar». A: La Cerdanya, el Conflent. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1995, p. 545-546 (Catalunya romànica. Volum VII). ISBN 84-77399-51-4. Referències
Sant Joan Baptista de Censà (església nova)

Sant Joan Baptista de Censà és l'església parroquial del poble nord-català de Censà, a la comuna del mateix nom, de la comarca del Conflent. Està situada al bell mig del nucli urbà de Censà, en el nucli vell del poble. Aquesta església, construïda tota ella de pedra, fou aixecada a mitjan segle xix amb una idea arcaïtzant. Té el portal i finestres adovellades amb arcs apuntats, a més d'un campanar amb coberta piramidal. Bibliografia Becat, Joan. «140 - Sansà». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032. Gavín, Josep M. «Conf 134. Sant Joan Baptista de Sansà». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7. Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Censà». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8. Referències
Sant Maurici de Fetges

Sant Maurici de Fetges és l'església del poble de Fetges, de la comuna de Sautó, de l'Alt Conflent, a la Catalunya del Nord. Era sufragània de la parròquia de Sant Maurici de Sautó. Està situada al costat del cementiri de Fetges, allunyada uns 250 metres al sud del centre del poble. Bibliografia Becat, Joan. «160 - Sautó i Fetges». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032. Gavín, Josep M. «Conf 132. Sant Maurici de Fetges». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7. Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Sautó». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8. Referències
Église Notre-Dame des Carmes de Carcassonne

L'église Notre-Dame des Carmes est un édifice religieux situé à Carcassonne, dans le département de l'Aude en Occitanie. Ce lieu de culte catholique, lié à l’ordre des Carmes, témoigne de l’histoire religieuse et architecturale de la région. Historique L’église Notre-Dame des Carmes fut construite en 1297 par les membres de l’ordre des Carmes, établis à Carcassonne. Elle servait à la fois de lieu de prière pour les religieux et d’église paroissiale pour les habitants du quartier. Après l'incendie provoqué par le Prince Noir en 1355, l'église fut rebâtie en 1370. Au fil des siècles, l’église subit plusieurs transformations, notamment au XIXe siècle, avec l’ajout d’éléments baroques. Architecture L’édifice se distingue par son style gothique méridional, caractérisé par : Une façade ornée de détails, statues ou éléments spécifiques. Une nef unique de six travées et un chœur polygonal. Des vitraux représentant des scènes bibliques ou des saints. La chapelle du Saint-Sacrement et son plafond peint. Le clocher de l’église, ajouté au XIXe siècle, est un élément marquant de l’édifice. Usage et transformations Au XVIIIe siècle, après la Révolution française, l’église fut désaffectée et utilisée comme entrepôt ou tribunal. Par la suite, elle fut restaurée et classée au titre des Monuments historiques. Elle est attenante aux bâtiments du siège du Diocèse de Carcassonne et Narbonne. Classement et conservation L’église Notre-Dame des Carmes est inscrite au titre des monuments historiques en 2014. Des campagnes de restauration ont été menées pour préserver ce patrimoine. La reprise des travaux de consolidation du bâtiment est prévue en 2025 après la fin d'un contentieux entre l'évêché et la municipalité . Galerie Notes et références Voir aussi Articles connexes Liste des monuments historiques de Carcassonne Ordre des Carmes Église catholique en France Liens externes Ressource relative à la religion : Observatoire du patrimoine religieux Ressource relative à l'architecture : Mérimée Fondation du Patrimoine Ville de Carcassonne Portail de l’architecture chrétienne Portail du catholicisme Portail des monuments historiques français Portail de l’Aude
Le Colisée (Nîmes)

Le Colisée est une ancienne salle de cinéma à Nîmes. Historique Construite par Paul Furiet et Georges-Henri Pingusson (celui-ci ayant des origines nîmoises), la salle ouvre ses portes le 15 avril 1927. Elle est dotée d'une fosse pour l'orchestre, d'un balcon avec loges, et d'une capacité de 1 000 spectateurs. À la fois cinéma et théâtre, elle propose régulièrement des spectacles de music-hall, mais aussi plus exceptionnellement des numéros de cirque. Chaque semaine y sont en outre organisés les galas Baret. Durant ses premières années, on peut y voir le Napoléon d'Abel Gance, ou Ben-Hur de Fred Niblo ; à cette dernière occasion, c'est l'ouvreur Jean Granier qui réalise les bruitages locaux (pour la scène des galériens et celle de la bataille navale). En novembre 1929, pour l'arrivée du film parlant, une grande soirée est organisée où l'on entend l'ouverture de Tannhauser par l'orchestre philharmonique de New York, avant de visionner Le Chanteur de jazz. Peu à peu, Le Colisée s'impose ainsi, selon les mots de Bernard Bastide et Jacques-Olivier Durand, comme une « salle de prestige », dotée des dernières avancées techniques. En 1953, le cinéma se dote d'un nouvel écran panoramique de 8,5 x 5,10 m, puis, en 1963, accueille les premiers films en 70 mm, à l'occasion de la projection de West Side Story'. Rachetée par Fernand Méric, la salle prend en 1973 le nom de « K7 » et intègre le réseau de multiplexes régionaux, implanté aussi à Montpellier (rue de la République) et Aix-en-Provence. Dès lors, il se divise en une galerie marchande (au rez-de-chaussée) et un ensemble de cinq salles (à l'étage). L'année suivante, le complexe passe à la société Océanic. Selon Bastide et Durand, l'état des salles comme des programmes se dégrade progressivement, ce qui amène une baisse drastique de la fréquentation. En 1987, l'exploitation est reprise par UGC, mais cette société renonce à restaurer le K7 car les commerçants de la galerie refusent de désemparer. Le cinéma ferme définitivement le 31 décembre 1988. Postérité La municipalité de Nîmes projette un temps d'ouvrir une école-musée du cinéma dans les anciens locaux du Colisée, mais sans donner suite à cette idée. Le 22 janvier 2015, alors que sa destruction était envisagée, l'ancien cinéma est inscrit aux Monuments historiques. En 2020, dans un article pour Philitt, Nathanaël Travier fait allusion au bâtiment du Colisée, assurant que « la laideur et la décrépitude sont [s]es qualités les plus remarquables ». Au XXIe siècle, le nom de « Colisée » ne désigne plus à Nîmes que l'hôtel communautaire, siège de la communauté d'agglomération Nîmes Métropole. Programmation Notes et références Annexes Bibliographie [Bastide et Durand 1999] Bernard Bastide et Jacques-Olivier Durand, « Colisée », dans Dictionnaire du cinéma dans le Gard, Montpellier, Les Presses du Languedoc, 1999 (ISBN 2-85998-215-9), p. 74-76. Liens externes Ressources relatives à l'architecture : Mérimée PSS Portail de Nîmes Portail du cinéma français Portail des monuments historiques français
Pont de la Combe Joseph

Le pont de la Combe Joseph est une construction de l'Antiquité romaine, situé à Remoulins. Ce pont-aqueduc est l'un des éléments de l'aqueduc de Nîmes. Historique Comme l'ensemble de l'aqueduc de Nîmes, la construction du pont de la Combe Joseph date du Ier siècle, entre l'an 40 et l'an 80, sous le règne de l'empereur Claude. Le pont de la Combe Joseph, comme l'ensemble de la structure de l'aqueduc de Nîmes sur la commune de Remoulins, est inscrit au titre des monuments historiques, depuis le 13 janvier 1998. Description La construction en petit appareil est doublée d'une épaisseur en moellons. Le pont dispose d'une arche unique, d'un peu plus de 4 mètres d'ouverture, à sa base. Notes et références Voir aussi Bibliographie Guilhem Fabre, L'aqueduc de Nîmes et le Pont du Gard : archéologie, géosystème et histoire, Paris, CNRS éditions, 2000, 483 p. (ISBN 2-271-05731-0) Articles connexes Liens externes Ressources relatives à l'architecture : Mérimée Structurae Étude sur l'aqueduc de Nîmes Portail de la Rome antique Portail de l’archéologie Portail des monuments historiques français Portail des ponts Portail des lacs et cours d'eau Portail du Gard
Aeropuerto de Montpellier-Méditerranée

El Aeropuerto de Montpellier – Méditerranée (en francés Aéroport de Montpellier - Méditerranée (IATA: MPL, OACI: LFMT), también conocido como Aeropuerto Fréjorgues, es un aeropuerto en el sur de Francia. Se ubica a 7 km al este-sureste de Montpellier en Mauguio. Es el noveno aeropuerto de Francia por pasajeros transportados (unos 1,5 millones en 2003). Hay tres aerolíneas que operan todo el año en el aeropuerto, y algunas otras que operan de manera estacional o proporcionan vuelos charter. Un campus de la École nationale de l'aviation civile (universidad de aviación civil francesa) está ubicado en el aeródromo.​ Aerolíneas y destinos Estadísticas Ver fuente y consulta Wikidata. Referencias Enlaces externos Aeropuerto de Montpellier (página oficial) (en inglés) Información del Aeropuerto de Montpellier-Méditerranée en Great Circle Mapper. (en inglés)
Montpellier–Méditerranée repülőtér

A Montpellier–Méditerranée repülőtér (IATA: MPL, ICAO: LFMT) egy nemzetközi repülőtér Franciaországban, Montpellier közelében. Éves utasforgalma 1 761 087 (2022) fő. A repülőtéren található az École nationale de l'aviation civile (Francia Polgári Repülési Egyetem) kampusza. Futópályák A repülőtér futópályái: 12L/30R (2600 m, 45 m, aszfalt) 12R/30L (1100 m, 30 m, aszfalt) Forgalom Az utasforgalom az elmúlt években az alábbi módon változott: Célállomások Jegyzetek További információk Hivatalos oldal Montpellier Airport - Hivatalos oldal (angolul) CCI de Montpellier - Hivatalos oldal (franciául) Aéroport de Montpellier–Méditerranée (Union des Aéroports Français) (franciául) Repülőtér-információ a World Aero Data adatbázisában Repülőtér-információ a Great Circle Mapper-en. A repülőtér aktuális időjárása a NOAA/NWS-től Baleset- és repülőesemény-történet az Aviation Safety Network adatbázisában
Aeroporto di Montpellier Méditerranée

L'Aeroporto di Montpellier Méditerranée (IATA: MPL, ICAO: LFMT) è un aeroporto francese situato vicino alla città di Montpellier, nel dipartimento di Hérault; nel 2006 era il dodicesimo aeroporto per traffico passeggeri della Francia metropolitana. Presso l'aerodromo si trova un campus dell'École nationale de l'aviation civile (università francese dell'aviazione civile). Note Statistiche PasseggeriAnno300.000600.000900.0001.200.0001.500.0001.800.0002.100.000198019902000201020202030PasseggeriTraffico annuale.mw-chart-3a3fd42283310a0a4c959e159f1fca983ea485664c262524839313226f3f693303b0bf838a14bd530d0f112f18b413b83c2ef2ba137b5ddbe0511b5225b7724b__zr5703306-cls-29924736:hover{pointer-events:none}.mw-chart-3a3fd42283310a0a4c959e159f1fca983ea485664c262524839313226f3f693303b0bf838a14bd530d0f112f18b413b83c2ef2ba137b5ddbe0511b5225b7724b__zr5703306-cls-29924737:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,1)}.mw-chart-3a3fd42283310a0a4c959e159f1fca983ea485664c262524839313226f3f693303b0bf838a14bd530d0f112f18b413b83c2ef2ba137b5ddbe0511b5225b7724b__zr5703306-cls-29924738:hover{cursor:pointer}.mw-chart-3a3fd42283310a0a4c959e159f1fca983ea485664c262524839313226f3f693303b0bf838a14bd530d0f112f18b413b83c2ef2ba137b5ddbe0511b5225b7724b__zr5703306-cls-29924739:hover{cursor:pointer;fill:rgba(82,130,235,1)}.mw-chart-3a3fd42283310a0a4c959e159f1fca983ea485664c262524839313226f3f693303b0bf838a14bd530d0f112f18b413b83c2ef2ba137b5ddbe0511b5225b7724b__zr5703306-cls-29924740:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,0)} Voci correlate Aeroporti in Francia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Aeroporto di Montpellier Méditerranée Collegamenti esterni Sito ufficiale, su montpellier.aeroport.fr. Aéroport de Montpellier - Méditerranée (Union des Aéroports Français)
Aéroport Montpellier Méditerranée

Luchthaven Montpellier Méditerranée (Frans: Aéroport Montpellier Méditerranée), ook wel luchthaven Fréjorgues genoemd, is een luchthaven in de gemeente Mauguio, 7 km zuidwest van Montpellier. Het is de 9de luchthaven van Frankrijk. Er zijn drie vaste luchtvaartmaatschappijen die het hele jaar vliegen en een aantal charters. Geschiedenis 1938 Het eerste vliegtuig landt op Fréjorgues 1946 De eerste passagiersterminal wordt geopend 1974 De kamer van koophandel en industrie van Montpellier (CCIM) krijgt een vergunning voor 30 jaar om de luchthaven uit te baten 1990 De passagiersaantallen stijgen tot boven een miljoen, een nieuwe terminal van 1,4 hectare wordt geopend en er komen 5 vliegtuigslurfen 1994 Fréjorgues Airport wordt Montpellier Méditerranée Airport 1998 De luchthaven verwerkt meer dan 1,5 miljoen passagiers 2000 9de Franse luchthaven en 1,75 miljoen passagiers (18% stijging ten opzichte van 1996) 2001 Het aantal passagiers vermindert, onder meer door de opening van de TGV Méditerranée en het vertrek van Air Liberté 2002 Opening voor Low cost-luchtvaartmaatschappijen 2004 Opheffing van de luchtvaartmaatschappij Air Littoral waardoor 14 vliegroutes sluiten 2009 De luchthaven verandert van rechtsvorm en wordt Société Anonyme Aéroport Montpellier Méditerranée, een naamloze vennootschap met diverse overheden als aandeelhouders Externe links (en) Montpellier Airport Officiële site * (fr) CCI de Montpellier Officiële site (fr) Aéroport de Montpellier - Méditerranée
Port lotniczy Montpellier

Port lotniczy Montpellier – międzynarodowy port lotniczy położony 10 km na południowy wschód od centrum Montpellier, w regionie Langwedocja-Roussillon, w południowej Francji. Na lotnisku znajduje się kampus École nationale de l'aviation civile (francuskiego uniwersytetu lotnictwa cywilnego). Linie lotnicze i połączenia Przypisy
Aeroportul Montpellier – Méditerranée

Aeroportul Montpellier – Méditerranée (în franceză Aéroport de Montpellier-Méditerranée) (IATA: MPL, ICAO: LFMT) este un aeroport din Mauguio, Hérault, Occitania, Franța metropolitană, Franța ce deservește zona Montpellier. Aeroportul a fost tranzitat în 2022 de 1.761.087 de pasageri. A fost deschis în 1946 și numit după zona deservită. Situat la o altitudine de 5 m, aeroportul dispune de 2 piste. Infrastructură Piste Aeroportul dispune de 2 piste. Pista 12L/30R are suprafața de asfalt și dimensiunile 2.600 m × 45 m. Pista 12R/30L are suprafața de asfalt și dimensiunile 1.100 m × 30 m. Terminale Note Vezi și
Монпельє (аеропорт)

Аеропорт Монпельє — Середземномор'є, також відомий як аеропорт Фрежорг (фр. Aéroport de Montpellier-Méditerranée, (IATA: MPL, ICAO: LFMT)) — аеропорт на півдні Франції. Розташований за 7 км ESE від Монпельє муніципалітет Могіо, департамент Еро, регіон Лангедок-Русійон, Франція. Аеропорт відкрито в 1946 році. В аеропорту розташований кампус Національного університету цивільної авіації Франції. На аеродромі розташований кампус ENAC (університет цивільної авіації Франції). Авіалінії та напрямки, травень 2023 Пасажирські Статистика Наземний транспорт Автобус-шаттл № 120 прямує від аеропорту до трамвайної зупинки Place de l'Europe (приблизно 15 хвилин, 1.60 € в одну сторону на дорослого, діти до 5 - безкоштовно). трамвай № 1 прямує до центрального вокзалу Montpellier St Roch Посилання Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Монпельє (аеропорт) Montpellier Airport (офіційний сайт) (англ.) Примітки
Centre nuclear de Marcola

El centre nuclear de Marcola (en francès, Site nucléaire de Marcoule) és una planta nuclear que es troba entre les comunes franceses de Chusclan i Codolet, prop de Banhòus de Céser al departament de Gard, en plena regió de Côtes-du-Rhône, zona turística i vinícola important. Nimes es troba a 45 km del complex, i Perpinyà a 216 km. En marxa des de 1956, Marcola és un lloc gegantí a mans del Commissariat à l'énergie atomique (CEA) i d'Areva NC. Els primers experiments de plutoni industrials i militars van tenir lloc a Marcola. La diversificació del lloc va començar durant els anys 1970 amb la construcció del reactor ràpid de prototips de Phénix, i és avui dia un lloc important per a activitats de desmantellament de centrals nuclears, i no té cap reactor nuclear en funcionament. Reactors Marcola acollí alguns dels primers reactors UNGG de primera generació francesos, encara que actualment ja no estan en funcionament. També s'hi ha operat un reactor d'aigua pressuritzada que era usat amb el propòsit de produir triti. La refrigeració de totes les plantes prové del riu Roine. Accident de 2011 El 12 de setembre de 2011 va tenir lloc una explosió a la planta provocada per un foc en un dels forns de la planta de tractament de residus Centraco, que va causar la mort d'una persona, i en va ferir greument una més, i a quatre més de forma lleu. Segons l'Agència de Seguretat Nuclear de França (ASN) no hi hagué cap fuita radioactiva. Referències