NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Cabardès (AOC)

Das Gebiet und die Weinbauregion Cabardès erhielt den Namen von den Grafen Cabaret, die Lastours gegen Simon IV. de Montfort verteidigten. Die Herkunftsbezeichnung verfügt seit dem 12. Februar 1999 ausschließlich für den Rotwein über den Status einer Appellation d’Origine Contrôlée (kurz AOC). Geographische Ausdehnung Das Weinbaugebiet Cabardès liegt nördlich von Carcassonne in unmittelbarer westlicher Nachbarschaft der Appellation Minervois in der Weinbauregion Languedoc. Die Weinberge umfassen ca. 592 Hektar Rebfläche in den 14 Gemeinden Aragon, Conques-sur-Orbiel, Fournes-Cabardès, Fraisse-Cabardès, Les Ilhes, Lastours, Montolieu, Moussoulens, Ventenac-Cabardès, Villanière, Villardonnel, Villedubert, Villegailhenc und Villemoustaussou im Département Aude. Die maximale Ausdehnung der Rebflächen liegt bei 650 Hektar. Im Osten ist das 15 Kilometer lange Gebiet durch das Kerbtal der Orbiel, im Westen durch das Tal der Dure begrenzt. Lage Die Weinberge liegen auf einer mittleren Höhe von ca. 220 Meter ü. d. M. in sanften Hanglagen der Ausläufer der Montagne Noire. Die höchstgelegenen Rebflächen befinden sich 320 Meter ü. d. M. Durch eine südliche Ausrichtung der Hänge sind die Rebflächen gegen die kalten Nordwinde geschützt. Gegen den aus nordwestlicher Richtung wehenden Cers ist das Gebiet hingegen nicht geschützt, da die Luftmassen über den Korridor des Canal du Midi in das Gebiet einfallen. Dadurch stellt das Gebiet klimatisch den Übergang von mediterranem Klima zu gemäßigtem Klima dar. Der Sommer ist weniger trocken als im östlichen Teil des Département Aude. Die Trockenzeit ist auf den Zeitraum zwischen dem 15. Juli und 10. August beschränkt. Dies wirkt sich auch auf die Wahl der Rebsorten aus. Rebsorten Generell sind die Erträge auf 50 Hektoliter/Hektar beschränkt. In gewissen Jahrgängen kann die Ertragsbeschränkung bis auf 66 Hektoliter/Hektar angehoben werden. Die Rotweine bestehen aus den Rebsorten Grenache, Syrah, Cabernet Franc, Cabernet Sauvignon und Merlot. Der Anteil von Grenache plus Syrah muss bei mindestens 40 Prozent liegen. Gleiches gilt für die Summe von Cabernet Franc, Cabernet Sauvignon und Merlot. Daneben dürfen als Nebensorten noch Cinsault, Malbec und Fer Servadou eingesetzt werden. Seit dem Jahr 2000 ist die Verwendung von Carignan und Aubun untersagt. Sonstiges Die Pflanzdichte liegt bei mindestens 4000 Rebstöcken pro Hektar. Der natürliche Alkoholgehalt des Weins muss mindestens 11,5 Volumenprozent betragen. Literatur Jancis Robinson: Das Oxford Weinlexikon. Gräfe und Unzer Verlag, München 2003, ISBN 3-7742-0914-6. Pierre Galet: Cépages et Vignobles de France. Verlag Lavoisier, Paris 2004, ISBN 2-7430-0585-8. Benoît France: Grand Atlas des Vignobles de France. Verlag Éditions SOLAR, Paris 2002, ISBN 2-263-03242-8. Weblinks Cabardès-Weine – Fotos + Infos (Memento vom 8. Februar 2013 im Internet Archive) (französisch + englisch) Einzelnachweise
Cabardès AOC

Cabardès (French pronunciation: [kabaʁdɛs]) is an Appellation d'Origine Contrôlée (AOC) for red and rosé wine in Languedoc-Roussillon wine region in France. Cabardès was named after the Lords of Cabaret who defended the Châteaux de Lastours against Simon de Montfort in 1209. Despite the name's medieval origins, this appellation is one of the youngest in France, having only become official in February 1999. History The residents of the Cabardes region produced wine as early as the Roman occupation, but the modern appellation was made official only in 1999. It had previously been a VDQS wine under the alternative names Cabardès and Côtes du Cabardès et de l'Orbiel since 1973. The unique requirement of blending Mediterranean varieties and Atlantic varieties is the result of experimentation in cultivation and blending that began in the late 1970s. As of 2007, these wines were relatively unknown in France, and their export, in terms of volume, is exceptionally rare due to limited production quantities and a relatively small marketing budget. Geography and climate The vineyards of the Cabardes cover a mere 500 hectares on the northwestern border of the modern Languedoc-Roussillon region of France. This area runs up against the foothills of the Montagne Noire. The appellation really consists of a small grouping of villages directly north of the medieval walled city of Carcassonne. It is exceptionally small in size compared to the neighboring AOC areas like the 5,100 hectare-large Minervois or the 15,000 hectare behemoth of the Corbieres. The soil composition varies between chalky clay, limestone and rocky foothill terroir. The weather is largely dominated by the powerful wind currents of the region, the dry, Atlantic vent Cers and the warm, Mediterranean vent Marin. The appellation's location where these winds meet on the border of two major French climatic zones creates a unique microclimate that has influenced its development as a winemaking region. Grapes Most of the wine produced in the Cabardès is red, but rosé can also be produced under the AOC designation. The region is positioned on the cusp between the distinct climates of the Languedoc-Roussillon and the southwest of France. The appellation is the only AOC in France that permits the blending of grape varieties typically found in Mediterranean climates like Syrah and Grenache with varieties typically found in Atlantic climates like Merlot, Cabernet Franc and Cabernet Sauvignon. Winemakers are required to grow 50% Atlantic varieties and 50% Mediterranean varieties, and must also blend them - the new requirements from 2011 rule that the proportions of both Atlantic or Mediterranean varieties must be 40% or higher. This varietal composition reflects the distinctive soil qualities and dominant winds of the area. See also French wine List of appellations in Languedoc-Roussillon References External links Official website of the AOC Syndicate
Cabardès (wijn)

Cabardès is een Franse, voornamelijk rode, wijn uit de Languedoc. Variëteiten Naast 90% rode wijn wordt er ook nog zo'n 10% rosé gemaakt binnen deze AOC. De witte valt niet onder de AOC. Kwaliteitsaanduiding Cabardès heeft sinds 1999 een AOC-AOP status. Toegestane druivensoorten De wijn bestaat uit: minimaal 40% Atlantische druivensoorten: Cabernet sauvignon, Merlot en/of Cabernet franc minimaal 40% Mediterrane druivensoorten: Syrah en/of Grenache maximaal 20% Côt, Fer Servadou en/of Cinsault. Opbrengst en productie Opbrengst mag maximaal 50 hl/ha bedragen. Areaal is ongeveer 450 ha verdeeld over 18 gemeenten. Productie bedraagt ongeveer 20.000 hl waarvan er zo'n 9.000 hl geëxporteerd wordt. Producenten 5 coöperaties 21 private producenten Château de Pennautier is de grootste producent. Bronnen en externe links Languedoc AOCs wine [1] AOC Cabardes [2]
Stade Nicolas-Kaufmann

Le stade Nicolas-Kaufmann est un stade situé à Nîmes en France. Historique Le Rugby club nîmois est fondé en 1963 sous l'impulsion de Nicolas Kaufmann qui deviendra président du club et dont le stade actuel porte son nom. Le stade connaît notamment comme clubs résidents le Rugby club nîmois, club de rugby à XV et les Centurions de Nîmes, club de football américain. Notes et références Voir aussi Articles connexes Rugby club nîmois Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du rugby à XV Portail du football américain Portail de Nîmes
Estadi Gilbert Brutus

L'estadi Gilbert Brutus és un estadi de rugbi XIII de capacitat per a 13.000 persones situat a Perpinyà, a la Catalunya del Nord. D'ençà del 2007 és l'estadi on juguen els Dragons Catalans, un club que juga a la Superlliga europea de rugbi a 13. L'estadi rep el nom de Gilbert Brutus en memòria del jugador, entrenador, directiu i àrbitre del rugbi XV, nascut el 2 d'agost de 1887 a Port-Vendres i mort, per la seva participació a la Resistència durant la Segona Guerra Mundial, el 7 de març de 1944 a Perpinyà. L'estadi es va construir el 1962 i fins al 1998 va ser l'estadi de l'equip XIII Catalan abans que aquest migrés cap a l'estadi Jean-Laffon. Per tant, l'estadi va estar desocupat entre 1998 i 2006. L'estadi Gilbert Brutus es troba al barri del Vernet i es troba al costat de l'hospital de Perpinyà, a prop de l'aeroport de la Llavanera. Referències
Stade Gilbert Brutus

Stade Gilbert Brutus is a rugby league stadium in Perpignan, France, which has been the home ground of the Catalans Dragons since 2007. History The Stade Gilbert Brutus was opened in 1962 and built as the home ground of French Rugby League Championship club XIII Catalan who played at their ground until they merged with AS Saint-Estève in 2000 to form Catalans Dragons whose home ground the stadium has been since 2007. Throughout the 1970s and 1980s, the ground was used by a variety rugby league and rugby union clubs in Northern Catalonia. The stadium takes its name from Gilbert Brutus, a French rugby union player, coach, chairman and referee, who was born on 2 August 1887 in Port-Vendres. He was a member of the French resistance in the Second World War and was murdered by the Gestapo on 7 March 1944 in Perpignan. Before 2007, the stadium held 4,200 with 900 seated. This was deemed expanded for the Catalans Dragons before moving in from the Stade Aimé Giral. Expansion of the stadium began in 2006 with target capacity to 14,000. The first phase of construction included two covered, all-seater stands, one with hospitality suites. By the end of the 2006 season, the work was finished and Catalans moved back into the stadium for the 2007 season. Further construction in 2010 brought capacity up to 13,000, with three all-seater stands. Rugby League Test matches The Stade Gilbert Brutus has hosted a number of rugby league internationals, the majority of which are home games of the French national rugby league team. Men's Women's See also List of rugby league stadiums by capacity References External links
Estadio Gilbert Brutus

El Estadio Gilbert Brutus​ (en francés: Stade Gilbert-Brutus)​ es un estadio de rugby 13 en Perpiñán,​ al sur de Francia,​ que es la sede habitual del equipo Dragons Catalans. Además, allí se han jugado más de veinte partidos de la selección de Francia de rugby 13. En los años 1970 y 1980, el espacio fue utilizado tanto por los clubes de rugby league y rugby union del departamento. Anteriormente era el estadio del club de la liga de rugby XIII Catalan. Antes de 2007, el Estadio Gilbert Brutus recibía a 4.200 personas, incluyendo 900 personas sentadas. Esto se consideró inadecuada para los equipos locales que jugaron en el Estadio Aimé Giral en 2006. La expansión del estadio se inició en 2006 con el objetivo de aumentar la capacidad a 14.000. La primera fase de la construcción nuevos asientos y tribunas cubiertas. Para el final de la temporada 2006, el trabajo estaba terminado y el estadio estuvo disponible para la temporada de 2007. La capacidad definitiva después de los cambios quedó en 13.000 espectadores. Véase también Deporte en Francia Estadio Aimé Giral Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Estadio Gilbert Brutus.
Blanqueta de Limós

La Blanqueta de Limós —blanqueta de Llimós, o blanquette de Limoux en francès— és un vi escumós originari de l'Aude, amb Appellation d'origine contrôlée (AOC) per decret des del 18 de febrer de 1938, esdevenint en el primer vi creat a la vinya del Llenguadoc i un dels primers AOC de França. Hi han dues varietats: la «blanqueta de Limós brute» i la «blanqueta de Limós mètode ancestral», i és considerat l'escumós més antic del món. Com el seu nom indica, aquest escumós es produeix a la zona de Limós, a Occitània. De fet, se n'atribueix la seva creació a l'abadia propera de Sant Hilari. La Blanqueta es produeix a partir del raïm propi de la zona: la varietat blanca mausac (en francès: mauzac), que ha de ser utilitzat com a mínim en un 90%. Aquest percentatge mínim es combina amb un toc de chardonnay i de chenin blanc. El nom de Blanqueta ve del color blanquinós propi del dessota de les fulles del raïm mausac. Titus Livius ja va elogiar a l'antiga Roma els vins blancs de l'Aude i concretament els de Limós, malgrat no eren encara efervescents; de fet, l'historiador romà els va definir com a «vins de la llum», blancs, fins i afruitats. Des de llavors diversos escrits certifiquen de la fabricació i l'exportació d'ampolles de vi blanc procedents de la regió, i al llarg de l'edat mitjana, s'observa que de vegades alguns vins es tornaven espontàniament efervescents. Aquest fenomen va ser constatat pels monjos benedictins de l'abadia de Sant Hilari l'any 1531 a partir de la transformació del vi blanc tradicional de la regió, fet que faria de la Blanqueta de Limós el vi escumós més antic del món. Referències Bibliografia Fàbrega, Jaume. La Cuina del país dels càtars : cultura i plats d'Occitània, de Gascunya a Provença. Cossetània, 2003. ISBN 9788496035805. DD.AA.. Le vin en Languedoc et en Roussillon : de la tradition aux mondialisations, XVIe-XXIe siècle. Trabucaire, 2007. ISBN 978-2849740576. DD.AA. «Pierres blanches des métiers de la Vigne et du vin». Revue des oenologues et des techniques vitivinicoles et oenologicques, 21, 1995. ISSN: 0760-9868.
Blanquette de Limoux

El Blanquette de Limoux es un vino espumoso francés originario del Aude, con Appellation d'Origine Contrôlée (AOC) desde el 18 de febrero de 1938 por decreto, convirtiéndolo en el primero creado en el viñedo del Languedoc y uno de los primeros AOC de Francia.​ Existen dos variedades, el «blanquette de Limoux brute» y el «blanquette de Limoux método ancestral». Está considerado el espumoso más antiguo del mundo,​​ elaborado por primera vez en 1531 por los monjes de la abadía benedictina de Saint-Hilaire a partir de la transformación del vino blanco tradicional de la región que se elaboraba ya desde época de Tito Livio, que lo definió como «vinos de luz» blancos finos y afrutados.​ Diversos escritos certifican de la fabricación y la exportación de botellas de blanquette procedentes de la localidad de Saint-Hilaire, en el Aude. Uvas El blanquette de Limoux se elabora a partir de tres variedades: La mauzac es mayoritaria. Se trata de la principal variedad de la región de Limoux, uva que está en declive en el resto del mundo, siendo el suroeste de Francia uno de los pocos lugares donde sigue teniendo una presencia significativa. La chardonnay, y la chenin blanc. Para el blanquette de Limoux de método ancestral, sólo se utiliza la mauzac. Para la blanquette brute se usan las tres uvas, siendo el mauzac un 90% mientras que el crémant posee un 70% de mauzac y 30% de chardonnay. Referencias Bibliografía Gavignaud-Fontaine, Geneviève; Larguier, Gilbert (2007). Le vin en Languedoc et en Roussillon : De la tradition aux mondialisations XVIe-XXIe siècle. Trabucaire Editions. ISBN 978-2849740576. Enlaces externos Service du patrimonie et du Pays Cathare, Conceil Général de l'Aude (2002) Saint-Hilaire, Sant-Ilari, doc. Site des AOC de Limoux Vins Languedoc-Rousillon
Blanquette de Limoux

La blanquette de Limoux è un vino spumante francese, protetto da un Appellation d'origine contrôlée (AOC). Il suo terroir vinicolo si trova nel dipartimento dell'Aude, a 25 chilometri da Carcassonne. Questo settore produce anche un altro vino spumante, Crémant de Limoux e un vino fermo, Limoux (AOC). Il nome Blanquette de Limoux è stato utilizzato per molto tempo per gli spumanti di Limoux. "Blanquette" in realtà significa solo "piccolo bianco" nella lingua occitana locale. La Blanquette de Limoux può contenere tre varietà di uva: Mauzac (che deve costituire almeno il 90% del vino), Chardonnay e Chenin blanc. Prima dell'introduzione del Crémant de Limoux AOC nel 1990, l'uso di Mauzac era facoltativo. La modifica al minimo obbligatorio del 90% di Mauzac nei regolamenti AOC di Blanquette de Limoux è stata vista come una salvaguardia nel mantenere lo stile tradizionale di Blanquette de Limoux e preservare l'uso dell'uva Mauzac locale che è in declino nelle piantagioni in tutto il mondo. Il gusto di questo vino a base di Mauzac è unico, con aromi di mela e aromi distintivi di erba fresca tagliata che possono essere identificati in degustazioni alla cieca. Lo scrittore di vini Tom Stevenson nota un cambiamento nel profilo della recente annata con vini che stanno "sviluppando aromi più fini, più floreali, autolitici". Le varietà di uva vengono vinificate separatamente prima di essere assemblate e imbottigliate. Subito prima dell'imbottigliamento viene aggiunto al blend un tiraggio in modo che avvenga una seconda fermentazione in bottiglia. L'anidride carbonica prodotta durante questa seconda fermentazione viene intrappolata nella bottiglia e conferisce al vino la sua effervescenza. Dopo nove mesi le bottiglie vengono aperte e sboccate prima dell'ultima tappatura. Storia Il vino inventato dai monaci di St-Hilaire nel 1531 era noto come Vin de Blanquette (nel 2017 fu scoperto dal medievista Jean-Loup Abbé un atto notarile del 1496 che riporta già questa dicitura) e il vino méthode rurale divenne un AOC separato noto come Blanquette méthode ancestrale. Oggi questo AOC viene utilizzato per uno spumante dolciastro prodotto in modo più antico, senza sboccature. Viene prodotto nella stessa zona della Blanquette de Limoux e può contenere solo Mauzac. A causa dell'assenza di sboccature, questi vini sono generalmente molto torbidi con particelle di sedimento di cellule di lievito morte, note come fecce, ancora presenti nel vino. Il metodo di vinificazione utilizzato per produrre Blanquette méthode ancestrale è anche noto come méthode gaillacoise e viene utilizzato per produrre il vino frizzante Mousseux del Gaillac AOC. Questo metodo prevede la vinificazione artigianale tradizionale, con un uso minimo di tecnologie moderne come i serbatoi di fermentazione in acciaio inossidabile. I vini che ne derivano sono tipicamente a basso contenuto di alcol (spesso meno del 7% in volume), con aromi dolci simili a mele e un leggero spumante. L'imbottigliamento di questo vino avveniva tradizionalmente in una giornata di significato astrologico. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Blanquette de Limoux
Blanquette de Limoux

Blanquette de Limoux är ett mousserande vitt vin med skyddad ursprungsbeteckning, sedan 1938. Den härrör från Languedoc-Roussillon i södra Frankrike, runt kommunen Limoux 25 kilometer söder om Carcassonne. Historik Enligt historiker är blanquette de Limoux världens första mousserande vin, som går så långt tillbaka som 1531. Vid den tiden producerade munkarna vid Benediktinklostret Saint-Hilaire nära Limoux vitt vin på ett annorlunda sätt; istället för på ekfat jästes vinet på glasflaskor som gav vinet naturliga bubblor. Senare århundraden I slutet av 1700-talet och det tidiga 1800-talet var blanquette de Limoux ett modevin i romantikens Paris. Mellan 1819 och 1826 beställde USA:s president Thomas Jefferson nära 600 flaskor blanquette de Limoux. Sedan 1938 är vinet ursprungsklassat till Limoux-området i södra Frankrike. 1990 AOC-klassades områdets crémant de Limoux och regionens stilla vitvin, 2004 slutligen områdets röda vin. Odling och tillverkning Klimat och utbredning Blanquette (som betyder ”den lilla vita” på lokala språket occitanska) utgör stöttepelaren för många vingårdar i Limoux-distriktet, och dess producenter önskar att behålla vinets originalitet och vidareutveckla dess kvalitet. Regionens omgivande kullar skyddar druvorna från de mest extrema klimatfaktorerna från Medelhavet och Atlanten, samtidigt som Limoux åtnjuter ett mikroklimat som är särskilt lämpligt för att skapa vita viner med hög kvalitet. Området för den skyddade ursprungsbeteckningen täcker 78 kvadratkilometer, varav drygt 14 kvadratkilometer innehåller vinfält. Detta breder ut sig över 41 sydfranska kommuner. Förutom blanquette de Limoux framställs här det likaledes mousserande vinet crémant de Limoux och det stilla vinet Limoux. Skörd och tillverkning De vinstockar som klassificeras enligt appellationen planteras alltid på toppen av söderslutningar, som ger bäst exponering och druvmognad. Jordmånen här är grund och mager, full av kalk och sten. Avkastningen är begränsad, och druvorna plockas för hand i avdelningar där druvorna är i ett idealiskt stadium av mognad (så kallad ”in situ”). Totalt produceras varje år cirka 40 000 hektoliter blanquette de Limoux. Vinet anses färdigt efter nio månaders lagring i vinkällare. Det är ett lättvin, med en idealisk alkoholhalt på mellan 6 och 7 procent alkohol och lämpligen serverad vid ungefärligen samma temperatur. Mellan den första jäsningen och den andra jäsningen på flaska har då vinet ökat sin alkhoholhalt cirka 1 procent. Druvblandning Blanquette framställs till allra största delen av mauzac-druvor. Dessutom ingår ofta en mindre del chardonnay och chenin. Reglementet stipulerar minst 90 procent mauzacdruvor i druvblandningen. En modernare variant av Blanquette är Crémant där chardonnay- och/eller chenin Blanc-druvorna används; i bägge fallen resulterar detta i en torr, krämig struktur, ett fylligt vin med fruktig ren smak och en lång full finish. För många är Blanquette oändligt mycket bättre än dess kusin i norr. Referenser
Montesquieu-des-Albères

Montesquieu-des-Albères (på catalansk: Montesquiu d'Albera) er en by og kommune i departementet Pyrénées-Orientales i Sydfrankrig. Montesquieu ligger i det gamle landskab Roussillon, som er den franske del af Catalonien. Byen er vokset op på en bakketop omkring et slot, som for længst er revet ned. Geografi Montesquieu-des-Albères ligger for foden af Albère-bjergene, som er en del af Pyrenæerne. Mod vest ligger Le Boulou (8 km) og mod øst Laroque-des-Albères (6 km). Nærmeste større by er Perpignan (27 km). Historie I kommunen findes der spor fra romertiden, bl.a. resterne af et tårn ved Sainte Marie du Vilar, hvorfra man kunne overvåge Via Domitia. I det 11. århundrede byggedes et slot, der nævnes første gang i 1080. Slottet blev revet ned af den franske kong Ludvig 11. i 1475, men resterne af slottet kan stadig ses midt i Montesquieus. Den nuværende kirke Saint Saturnin blev indviet i 1123. I 1359 boede der omkring 500 i byen, hvilket gjorde den til en betydelig by. I 1385 blev Montesquieu solgt til Bérenger III d'Oms. Den blev i familiens eje indtil Raymond d'Oms i 1682 blev nødt til at afstå den til den franske konge. Demografi Udvikling i folketal Kilder Eksterne henvisninger