NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Via Domitia

Die Via Domitia war die erste Römerstraße, die in Gallien gebaut wurde. Sie wurde wahrscheinlich zwischen 122 und 118 v. Chr. vom Prokonsul Gnaeus Domitius Ahenobarbus in Auftrag gegeben und dann auch nach ihm benannt. Verlauf und Material Die Via Domitia verband Italien mit Spanien auf dem Landweg. Sie überquerte die Alpen am Col de Montgenèvre (1850 m), folgte dem Tal der Durance, überquerte die Rhône bei Beaucaire und folgte schließlich der Küste des Mittelmeeres bis zu den Pyrenäen. Die Straße verlief fast geradlinig auf festem Untergrund. In den Städten, die sie durchquerte, bestand sie aus Kopfsteinpflaster oder Bodenplatten, außerhalb aus gestampfter Erde auf Schichten aus Kies oder Schotter. An den Ortseingängen durchquerte sie üblicherweise eine Umwallung durch ein Tor oder einen Triumphbogen, so wie in Nîmes mit der Porte d’Auguste oder in Glanum mit dem Arc de Triomphe. Im Jahr 118 v. Chr. wurde an der Via Domitia Narbonne (als Colonia Narbo Martius) gegründet, von wo aus im selben Jahr der Bau der Via Aquitania begonnen wurde, die nach Westen über Toulouse und Bordeaux Richtung Atlantischer Ozean führte. Dem Verlauf der Via Domitia und der Via Aquitana folgt in weiten Strecken die in Arles beginnende Via Tolosana, die südlichste Strecke des Jakobsweges. Städte Städte an der Via Domitia waren: Susa (Segusio), Briançon (Brigantio), Gap (Vapincum), Embrun (Eburodunum), Sisteron (Segustero), Apt (Apta Iulia), Cavaillon (Cabellio), Tarascon – Beaucaire (Ugernum) als Übergang über die Rhone (Rhodanus), Nîmes (Nemausus), Béziers (Baeterris), Narbonne (Narbo Martius). Brücken Römerbrücken der Via Domitia von Ost nach West: Pont Julien bei Bonnieux im Département Vaucluse Pont Ambroix, an der Grenze der heutigen Départements Gard und Hérault Römerbrücke von Saint-Thibéry bei Béziers im Département Hérault Pont Serme zwischen Béziers und Narbonne im heutigen Département Aude Brücke bei Narbonne über die Aude, die heutige Pont des Marchands, Département Aude Siehe auch Liste römischer Brücken Weblinks Über die Via Domitia in der Haute-Provence (französisch) Via Domitia Hans-Georg Pagendarm: Auf den Spuren der Via Domitia (ein Reisebericht)
Vía Domitia

La Vía Domitia fue la primera calzada romana construida en la Galia, más específicamente en la provincia de Gallia Narbonensis, actual zona sur de Francia, paralela a la costa mediterránea entre los Alpes y los Pirineos. Fue construida en el año 118 a. C. por orden del procónsul Cneo Domicio Enobarbo, de quien tomó el nombre. Muchos caminos y autopistas modernas coinciden con el viejo trazado de la Vía Domitia. Es el caso, por ejemplo de las rutas nacionales N85 y N100, y la autopista A9. Itinerario De este a oeste, la Vía Domitia hacía el siguiente recorrido: Piamonte Partía en la Segusio, actual Susa, en el Piamonte, Italia. Cruzaba los Alpes en Montgenevre, a 1800 m s. n. m. Allí un hito santuario, Druantium o Sommae Alpes, indicaba al viajero que había abandonado la Galia Cisalpina. Galia Entonces, una a una se iban cruzando las ciudades romanas de la actual Francia: Brigantio (Briançon): Una parada de abastecimiento. Vapincum (Gap): Una población pequeña que comenzó a ser llamada ciudad en el siglo IV. Eberodunum (Embrun): Capital de la pequeña provincia de Alpes Maritimae a partir del año 297 d. C.. Caturigomagus (Chorges): Puesto fronterizo entre las provincia romana alpina y la Gallia Narbonensis. Segustero (Sisteron): Donde la Vía Domitia corresponde a las actuales calles Rue Droite y Rue de la Saunerie. Apta Julia (Apt): Fundada por Julio César junto a la vía ya existente, el año 50 a. C. Cabellio (Cavaillon) Glanum (Saint-Rémy-de-Provence): Antigua colonia griega. Ugernum (Beaucaire) Nemausus (Nîmes): Ciudad importante en la época romana. Aquí la vía corresponde a la actual calle Rue Nationale. Ambrussum: Actualmente deshabitada. Allí permanece un único arco del Pont Ambroix. Sextantio (Castelnau-le-Lez) Baeterris (Béziers): Fundada por Augusto. Narbo Martius (Narbona): Primera colonia romana en Galia, fundada en el año 118 a. C., y capital de la provincia de Gallia Narbonensis. Ad Viscensimum (Fitou): Una parada caminera. Ruscino: Una ciudad romana importante, hoy deshabitada, ubicada al sur de la actual Perpiñán. Bifurcación final En Ruscino se dividía la calzada en una ruta costera y otra interior: El brazo costero terminaba en Portus Veneris (Port-Vendres y Banyuls). El brazo interior avanzaba hacia los Pirineos, alcanzando cima en el Summum Pyrenaeum (coll de Panissars, la Junquera). Llega a Hispania La ruta se transformaba en la Vía Augusta al entrar en la actual España, en Deciana (La Junquera). Con esta nueva denominación el camino se prolongaba hasta Gadir (Cádiz). Bibliografía Georges Castellvi (dir.), Jean-Pierre Comps (dir.), Jérôme Kotarba (dir.) et Annie Pezin (dir.), Voies romaines du Rhône à l'Èbre. Via Domitia et via Augusta, Éditions de la Maison des sciences de l'Homme, París, 1997, 302 pp. ISBN 2-7351-0633-0. Véase también Calzada romana Anexo:Calzadas romanas
Via Domizia

La Via Domizia, o Via Domitia, era un'antica strada romana che congiungeva Torino e la valle del Rodano con la Spagna. Fu costruita dal proconsole Gneo Domizio Enobarbo, primo governatore della Gallia Narbonensis fra il 121 a.C. ed il 117 a.C. Fu la prima strada romana ad essere costruita in Gallia e fu realizzata per scopi militari al fine di raggiungere facilmente le colonie romane della Gallia meridionale. È percorsa attualmente dalla Strada statale 23 del Colle di Sestriere. La via Domizia è menzionata nell'Itinerarium Antonini e nella Tabula Peutingeriana. Percorso La strada partiva da Torino e attraversava le Alpi al colle del Sestriere e colle del Monginevro, quindi seguiva la valle della Durance da Briançon fino ad Eburodunum (Embrun), Vapincum (Gap), Apta Julia (Apt), Glanum (Saint-Rémy-de-Provence). Da qui puntava verso il Rodano che attraversava in corrispondenza di Ugernum (Beaucaire), presso Arelate (Arles), quindi proseguiva lungo la costa passando per Nemausus (Nîmes), Montpellier e ancora per Baetiris (Béziers), raggiungendo poi la colonia romana di Narbo Martius (Narbona). A Narbo Martius la strada si congiungeva con la Via Aquitania che giungeva fino all'Oceano Atlantico, attraverso Tolosa e Burdigala (Bordeaux). Dopo Narbona la strada prosegue verso la Spagna passando per Ad Viscensimum (Fitou), Ad Salsulae (Salses-le-Château) e Perpignan. A sud di Perpignan, nell'Oppidum di Ruscino (Château-Roussillon), la Via Domizia si divideva in due: un itinerario seguiva la costa, passando per Oppidum d'Illiberris (Elne), Portus Veneris (Port-Vendres), Banyuls ed il passo del Colle di Banyuls. l'altro percorso passa attraverso Le Boulou, Clausurae (Les Cluses), Le Perthus e il passo di Summum Pyrenaeum (Colle di Panissars). Poco a sud del Col de Panissars, presso Deciana (La Jonquera), i due percorsi si ricongiungono e da qui inizia la Via Augusta. Lungo il percorso della Via Domizia si trovano i resti di numerosi ponti romani, fra questi i più significativi sono: il Ponte di Saint-Thibéry (sul fiume Hérault), Pont Ambroix (sul fiume Vidourle presso il sito di Ambrussum), e il Pont Julien (sul fiume Calavon presso Bonnieux nell'Arrondissement di Apt). Galleria d'immagini Voci correlate Strade romane Strada costiera romana Bordeaux Dax Via delle Alpi Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Via Domizia Collegamenti esterni (EN) Via Domizia, su Structurae. La via Domizia a Narbona, su wiki-narbonne.fr. La via Domizia sul sito mediterranees.net, su mediterranees.net.
Via Domitia

De Via Domitia was de eerste heirbaan die aangelegd werd in Gallië. De baan werd aangelegd in 118 v.Chr. door de proconsul Gnaeus Domitius Ahenobarbus, samen met de eerste Romeinse kolonie in Gallië, het hedendaagse Narbonne. De weg was een strategisch belangrijke verbinding. De via Domitia verbond Italië met Spanje. De baan kruiste de Via Aquitania, die naar de Atlantische Oceaan leidde, in Narbonne. Steden langs de Via Domitia waren onder andere: Briançon Gap Sisteron Apt Cavaillon Beaucaire Nîmes Ambrussum, een fort met de brug van Ambrussum waarover de Via Domitia liep Montpellier Béziers Narbonne Perpignan Galerij
Via Domícia

A Via Domícia (em latim: Via Domitia) foi a primeira estrada romana construída na Gália para ligar a península Itálica à Hispânia através da Gália Narbonense, atravessando a região que é hoje o sul da França (Provença). História A rota que os romanos aproveitaram e pavimentaram era um antigo caminho que eles descobriram quando partiram para planejá-la, tão antigo que suas origens remontam à mítica rota utilizada por Hércules. Aníbal utilizou-a em sua marcha para a Itália durante a Segunda Guerra Púnica. O território atravessado pela estrada foi doada por Massília em troca da proteção romana. A via foi construída em 118 a.C. pelo procônsul Cneu Domício Enobarbo, cujo nome ela recebeu. A estrada é contemporânea à criação da primeira colônia romana na Gália, em Narbo Márcio (moderna Narbona). A Via Domícia atravessava os Alpes pela passagem mais fácil, o Passo de Montgenèvre (1850 m). Ela seguia o vale do rio Durance, cruzava o Ródano em Beaucaire passando por Nemauso e depois seguia a planície costeira ao longo do golfo de Leão. Em Narbona, a Via Domícia encontrava a Via Aquitânia (que levava até o oceano Atlântico atravessando Tolosa e Bordéus. Por causa disto, Narbona era um cruzamento estratégico crucial da Via Domícia e da Via Aquitânia e era um acessível, mas bem defensável, porto da época. Este ponto fronteiriço da expansão ocidental e das resultantes vantagens em comunicação, logística e defesa era um ativo muito importante e Narbona era tratada como tal pelos romanos. Entre as cidades que ela ligava, a Via Domícia recebeu uma sequência de mansões, espaçadas à distância de um dia de viagem para uma carroça carregada, nas quais abrigo, provisões e cavalos descansados podiam ser obtidos para viajantes em missões oficiais. A rota percorrida na Antiguidade Tardia está representada de forma esquemática na Tabula Peutingeriana. Pontes romanas Há ruínas de diversas pontes romanas ao longo da estrada, incluindo a ponte romana em Saint-Thibéry, a ponte de Ambrósio em Ambrusso, a ponte de Juliano e a ponte de Selino. Referências Bibliografia Ligações externas
Домициева дорога

Домициева дорога (Via Domitia) — первая римская дорога, построенная в Галлии и соединявшая Древний Рим и c провинцией Испания по суше. Была построена по приказу консула 122 до н. э. Гнея Домиция Агенобарба (Gnaeus Domitius Ahenobarbus) между 120 и 118 годами до н. э. и названа его именем. В Нарбонне (Colonia Narbo Martius), основанной в 118 году до н. э. Via Domitia была продолжена Via Aquitania, которая вела в направлении к Атлантическому океану через Тулузу и Бордо. Домициева дорога пересекала Альпы у Col de Montgenèvre, следовала в долину реки Дюранс, пересекала Рону и проходила далее вдоль побережья Средиземного моря до Пиренеев. Примерно в то же время была основана римская провинция Галлия Нарбоненсис (123 г. до н.э.), через которую проходила дорога, а также её столица Колония Нарбо Марциус (Нарбонна, 118 г. до н.э.). Via Domitia соединила территории Апеннинского и Пиренейского полуостровов через Галлон Нарбонны, начиная с Альпийского перевала Коль-де-Монженевр (1850 м), с которого она спускалась в долину реки Дюранс, в Бокере она пересекала Рону и Немус, далее Ним вдоль прибрежной равнины, и шла вдоль Лионского залива. В городе Нарбонна она пересекалась с важной римской дорогой Виа Аквитания, которая вела из Средиземного моря в Атлантику через Toloso (Тулузу) и Burdigalo (Бордо). Это сделало Нарбонну стратегически важным узлом маршрута, доступным, но хорошо защищенным портом в этот период, имеющим решающее значение для расширения Римской империи на запад. Ряд римских аванпостов выросли вдоль её пути — мансио, на расстоянии дня от конной повозки. Было построено много римских мостов, некоторые из которых частично сохранились в Сен-Тибери (у слияния рек Эро и Тонга), Галларге-ле-Монтё (Пон-Амбруа на реке Видурль), Бонньё (Пон-Жюльен на реке Калавон) и Безье (Пон Серме на реке Орб и озере Этанг-де-Капестанг). Дорога заканчивается в La Jonquera , вдоль нынешней испано-французской границы, где начинается Via Augusta.
Via Domitia

Via Domitia je prva rimska cesta, zgrajena na ozemlju Galije v letih 120–118 pred našim štetjem, v času rimskega prokonzula Gneja Domitija Ahenobarba, po katerem je tudi poimenovana. V približno istem času je bila ustanovljena tudi rimska provinca Galija Narbonensis (123 pr. n. št.), preko katere je bila speljana cesta, prav tako tudi njeno glavno mesto Colonia Narbo Martius (Narbonne, 118 pr. n. št.). Via Domitia je povezala ozemlji Apeninskega in Pirenejskega polotoka preko narbonske Galije z začetkom na alpskem prelazu Col de Montgenèvre (1850 m), od koder se je spustila v dolino reke Durance, pri Beaucaireu prečkala Rono, od Nemaususa (Nîmes dalje pa potekala po priobalni ravnini vzdolž Levjega zaliva. V mestu Narbonne se je nanjo navezala druga pomembna rimska cesta Via Akvitanija, ki je vodila od Sredozemskega morja proti Atlantiku skozi Toloso (Toulouse) in Burdigalo (Bordeaux). S tem je Narbonne postal strateško pomembno vozlišče poti, dostopno, a dobro branjeno pristanišče v tem obdobju, ključno za širitev Rimskega cesarstva na zahod. Ob njeni poti so zrasle številne rimske postojanke - mansio, med seboj oddaljene dan vožnje s konjsko vprego. Zgrajeni so bili številni rimski mostovi, od katerih so delno ohranjeni pri Saint-Thibéryju (ob sotočju rek Hérault in Thongue), Gallargues-le-Montueuxu (Pont Ambroix na reki Vidourle), Bonnieuxu (Pont Julien na reki Calavon) in Béziersu (Pont Serme na reki Orb in jezeru Étang de Capestang). Cesta se končuje v kraju La Jonquera, ob sedanji špansko-francoski meji, koder se začne Via Augusta. Mesta Mesta na poti Via Domitia: Susa (Segusium), Briançon (Brigantio), Chorges (Caturigomagus), Gap (Vapincum), Embrun (Eburodunum), Sisteron (Segustero), Apt (Apta Julia), Cavaillon (Cabellio), Saint-Rémy-de-Provence (Glanum), Tarascon - Beaucaire (Ugernum), prehod čez Rono, Nîmes (Nemausus), Ambrussum, Castelnau-le-Lez (Sextantio), Montpellier (smer poti ostaja neznana), Mèze, Béziers (Baeterris), Narbonne (Narbo Martius), Perpignan. Bibliografija Raymond Chevalier, Les Voies Romaines, Picard, Paris, 1997. ISBN 2-7084-0526-8 Pierre A. Clement and Alain Peyre, La Voie Domitienne: De la Via Domitia aux routes de l'an 2000, Presses du Languedoc/Max Chaleil Editeur, 1992. ISBN 2-85998-097-0 Pierre A. Clement, La Via Domitia: Des Pyrénées aux Alpes, Editions Ouest-France, Rennes, 2005. ISBN 2-7373-3508-6 Zunanje povezave
Доміцієва дорога

Доміцієва дорога ( лат. Via Domitia ) — перша римська дорога, побудована в Галлії яка з'єднувала Стародавній Рим з провінцією Іспанія по суші. Була побудована за наказом консула Гнея Доміція Агенобарба (Gnaeus Domitius Ahenobarbus) між 120 і 118 роками до н. е. і названа його ім'ям. При дорозі виникло місто Нарбонна (Colonia Narbo Martius), засноване у 118 році до н. е. Пізніше Доміцієва дорога була продовжена Аквітанською дорогою, яка вела в напрямку до Атлантичного океану через Тулузу та Бордо. Доміцієва дорога перетинала Альпи у Col de Montgenèvre (1850 м), йшла в долину річки Дюранс, перетинала Рону і проходила далі вздовж узбережжя Середземного моря до Піренеїв. Посилання Доміцієва дорога
Sallèles-Cabardès

Sallèles-Cabardès ist eine südfranzösische Gemeinde mit 110 Einwohnern (Stand 1. Januar 2023) im Département Aude in der Region Okzitanien. Lage Sallèles-Cabardès liegt in der alten Kulturlandschaft des Cabardès zu Füßen der Montagne Noire in einer Höhe von etwa 270 Metern ü. d. M. und etwa 20 Kilometer (Fahrtstrecke) nordöstlich von Carcassonne. Die Entfernung zum südlich gelegenen Kantonshauptort Conques-sur-Orbiel beträgt knapp zehn Kilometer. Der Katharerort Lastours liegt ca. sechs Kilometer westlich. Bevölkerungsentwicklung Im 19. Jahrhundert hatte der Ort stets zwischen 150 und 300 Einwohner. Infolge der Reblauskrise sowie der Mechanisierung der Landwirtschaft und dem damit verbundenen Verlust von Arbeitsplätzen ist die Einwohnerzahl im 20. Jahrhundert deutlich zurückgegangen. Wirtschaft Die Umgebung des Ortes ist seit Jahrhunderten geprägt von der Landwirtschaft – vor allem vom Weinbau, der im Cabardès vielleicht schon in der Antike betrieben wurde. Im ausgehenden 20. Jahrhundert ist der Tourismus in Form der Vermietung von Ferienwohnungen (gîtes) als Wirtschaftsfaktor hinzugekommen. Geschichte Zur Geschichte des Ortes sind keine Informationen verfügbar. Sehenswürdigkeiten Das im 18. Jahrhundert erbaute Château La Villatade ist zu einem Hotel umgebaut worden. In den Weinfeldern der Umgebung sind Spaziergänge und Wanderungen (z. B. nach Lastours) möglich. In der etwa einen Kilometer außerhalb des Ortes gelegenen Grotte du Gazel wurden bei systematischen Ausgrabungen in der ersten Hälfte des 20. Jahrhunderts prähistorische Fundstücke aus der Steinzeit bis hin zur Bronzezeit gefunden. Die Höhle ist seit 1948 als Monument historique ausgewiesen. Weblinks Einzelnachweise
Sallèles-Cabardès

Sallèles-Cabardès es una población y comuna francesa, en la región de Languedoc-Rosellón, departamento de Aude, en el distrito de Carcasona y cantón de Conques-sur-Orbiel. Demografía Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Sallèles-Cabardès. INSEE Archivado el 4 de noviembre de 2012 en Wayback Machine.
Sallèles-Cabardès

Sallèles-Cabardès település Franciaországban, Aude megyében. Lakosainak száma 110 fő (2023. január 1.). Sallèles-Cabardès Limousis, Trassanel, Villegly, Villeneuve-Minervois, Conques-sur-Orbiel és Salsigne községekkel határos. Népesség A település népessége az elmúlt években az alábbi módon változott: Jegyzetek További információk
Sallèles-Cabardès

Sallèles-Cabardès is een gemeente in het Franse departement Aude (regio Occitanie) en telt 114 inwoners (2009). De plaats maakt deel uit van het arrondissement Carcassonne. Geografie De oppervlakte van Sallèles-Cabardès bedraagt 6,8 km², de bevolkingsdichtheid is dus 16,8 inwoners per km². Demografie Onderstaande figuur toont het verloop van het inwonertal (bron: INSEE-tellingen). Externe links (fr) Statistische informatie op de website van het Franse bureau voor statistiek INSEE
Sallèles-Cabardès

Sallèles-Cabardès – miejscowość i gmina we Francji, w regionie Oksytania, w departamencie Aude. Według danych na rok 1990 gminę zamieszkiwało 115 osób, a gęstość zaludnienia wynosiła 17 osób/km² (wśród 1545 gmin Langwedocji-Roussillon Sallèles-Cabardès plasuje się na 787. miejscu pod względem liczby ludności, natomiast pod względem powierzchni na miejscu 917.). Zabytki Zabytki w miejscowości posiadające status monument historique: Grotte du Gazel Przypisy Bibliografia Francuski urząd statystyczny. (fr.).
Саллель-Кабардес

Салле́ль-Кабарде́с (фр. Sallèles-Cabardès) — коммуна во Франции, находится в регионе Лангедок — Руссильон. Департамент коммуны — Од. Входит в состав кантона Конк-сюр-Орбьель. Округ коммуны — Каркасон. Код INSEE коммуны — 11368. Население Население коммуны на 2008 год составляло 115 человек. Экономика В 2007 году среди 73 человек в трудоспособном возрасте (15—64 лет) 48 были экономически активными, 25 — неактивными (показатель активности — 65,8 %, в 1999 году было 72,7 %). Из 48 активных работали 45 человек (22 мужчины и 23 женщины), безработных было 3 (2 мужчин и 1 женщина). Среди 25 неактивных 6 человек были учениками или студентами, 14 — пенсионерами, 5 были неактивными по другим причинам. См. также Список округов Франции Примечания Ссылки На Викискладе есть медиафайлы по теме Саллель-Кабардес Национальный институт статистики — Саллель-Кабардес (фр.). Дата обращения: 9 апреля 2012. Архивировано 16 мая 2012 года. Саллель-Кабардес (фр.). cassini.ehess.fr. Дата обращения: 30 января 2013. Архивировано 4 февраля 2013 года.
Sallèles-Cabardès

Sallèles-Cabardès är en kommun i departementet Aude i regionen Occitanien i södra Frankrike. Kommunen ligger i kantonen Conques-sur-Orbiel som ligger i arrondissementet Carcassonne. År 2023 hade Sallèles-Cabardès 110 invånare. Befolkningsutveckling Antalet invånare i kommunen Sallèles-Cabardès Referens: INSEE Se även Lista över kommuner i departementet Aude Källor
Саллель-Кабардес

Салле́ль-Кабарде́с (фр. Sallèles-Cabardès) — муніципалітет у Франції, у регіоні Окситанія, департамент Од. Населення — 117 осіб (2022). Муніципалітет розташований на відстані близько 620 км на південь від Парижа, 125 км на захід від Монпельє, 14 км на північний схід від Каркассонна. Історія До 2015 року муніципалітет перебував у складі регіону Лангедок-Русійон. Від 1 січня 2016 року належить до нового об'єднаного регіону Окситанія. Демографія Динаміка населення (INSEE ): Розподіл населення за віком та статтю (2006): Економіка 2010 року серед 70 осіб працездатного віку (15—64 років) 46 були активними, 24 — неактивними (показник активності 65,7%, у 1999 році було 72,7%). З 46 активних мешканців працювали 43 особи (21 чоловік та 22 жінки), безробітними було 3 (2 чоловіки та 1 жінка). Серед 24 неактивних 6 осіб було учнями чи студентами, 13 — пенсіонерами, 5 були неактивними з інших причин. У 2010 році в муніципалітеті числилось 54 оподатковані домогосподарства, у яких проживали 116,0 особи, медіана доходів виносила 15 866 євро на одного особоспоживача Сусідні муніципалітети Галерея зображень Посилання Саллель-Кабардес на сайті французького Національного інституту географії[недоступне посилання з липня 2019] Саллель-Кабардес на сайті французького Національного інституту статистики й економічних досліджень Див. також Список муніципалітетів департаменту Од Примітки
Pont Karl-Marx

Le pont Karl-Marx est un pont routier et ferroviaire à Montpellier, dans l'Hérault, en France. D'une longueur de 36 mètres et d'une largeur de 34, il permet le franchissement de l'autoroute A709 par la ligne 1 du tramway de Montpellier, qui circule ici entre Odysseum et la gare de Montpellier-Sud-de-France. Sa mise en service a eu lieu en 2025. Situation routière et ferroviaire Historique Le pont, nommé en référence à Karl Marx, remplace l'ancien pont de Vauguières au dessus de l'autoroute A709 qui était trop étroit pour accueillir la ligne 1 du tramway de Montpellier. Le 22 mars 2019, une convention est signée entre Montpellier Méditerranée Métropole et Vinci Autoroutes, où le nom de l'ouvrage (pont Karl-Marx) est officialisé afin de réponde aux besoins de la gare de Montpellier-Sud-de-France et du nouveau quartier Cambacérès pour permettre le prolongement de la ligne 1 du tramway à la gare. Le nouveau pont est partiellement mis en service le 9 octobre 2023 sur une configuration provisoire, seul le demi-tablier est ayant vu le jour. L'ancien ouvrage des années 1960 est démoli dans la nuit du 14 au 15 octobre 2023. Le chantier est rendu complexe par les délais, l'autoroute devant être fermée, et par les deux seuls mètres d'écart avec le nouveau pont. Le demi-tablier ouest du nouveau pont voit sa construction débuter dans la foulée. Caractéristiques L'ancien pont mesurait 50 mètres de long pour 8,5 mètres de large, le nouveau mesure 36 mètres de long pour 34 mètres de large. En 2019, le coût annoncé de l'ouvrage est de 14,7 millions d'euros. Notes et références Voir aussi Articles connexes Autoroute A709 (France) Ligne 1 du tramway de Montpellier Liens externes « Voie de communication : Pont Karl Marx », sur Géoportail, 18 juillet 2024 (consulté le 23 mars 2026). Portail des ponts Portail du chemin de fer Portail des transports en commun Portail de Montpellier