Beš-Aralski naravni rezervat

Beš-Aralski naravni rezervat (kirgiško: Беш-Арал мамлекеттик коругу, Beš-Aral mamlekettik korugu, rusko: Беш-Аральский государственный заповедник Beš-Aralskij gosudarstvenij zapovednik) je naravni rezervat v okrožju Čatkal, regija Džalal-Abad, zahodni Kirgizistan. Nahaja se na severozahodnem pobočju gorskega masiva Čatkal v bazenu reke Ters na nadmorski višini od 950 do 2.300 metrov. Rezervat je bil ustanovljen leta 1979, da bi se zaščitile številnih redke in ogrožene živali zahodnega Tjanšana, zlasti menzbierjevi svizci, ki so na Rdečem seznamu ogroženih vrst IUCN. Rezervat trenutno pokriva površino 112.463 hektarjev in je gorski predel z nedotaknjenimi divjimi pokrajinami, divjimi rekami, prostranimi travniki in veliko biotsko raznolikostjo. Zgodovina Beš-Aralski naravni rezervat je bil ustanovljen 21. marca 1979, da bi zavaroval edinstven naravni kompleks gozdov Čatkalske doline, da bi se zaščitil habitat menziberjevega svizca (Marmota menzbieri) ter grigovega (Tulipa greigi) in kaufmanovega tulipana (Tulipa kaufmanniana). Površina rezervata je ob ustanovitvi znašala 116.700 hektarjev. Leta 1994 je bila z ustanovitvijo Čatkalskega gozdnogospodarskega območja površina rezervata zmanjšana na 63.200 hektarjev (Vladni sklep št. 573 z dne 1. avgusta 1994). 16. julija 2002 so bili habitat menziberjevega svizca in druga območja ponovno vključeni v naravni rezervat. Njegova površina se je povečala na 86.748 hektarjev (Vladni sklep št. 499 z dne 26. julija 2002). Leta 2006 se je z vključitvijo lovišča Čandalaš naravni rezervat Beš-Aral povečal za 25.715 hektarjev. Pokrajina V naravnem rezervatu so polpuščavske in suhe stepske cone (do nadmorske višine 2.500 m), grmičasta travniška stepa, subalpske (2.000–3.500 m) in alpske trate ter ledeniško-snežne cone. Na področju rezervata so tudi savani podobna z listavci poraščena področja ter različne travniške površine. Gozdovi in redki gozdni pasovi pokrivajo približno 30.000 hektarjev. Ekologija Flora Po različnih ocenah v rezervatu raste med 700 in 1500 rastlinskih vrst. Seznam vaskularnih rastlin vsebuje 446 imen. Glede glavnih vrst vegetacije, ki rastejo v rezervatu, ni soglasja. Po eni od ocen se razločijo naslednje vrste rastlinskih združb: gorske efemerne polpuščave, gorske stepe, šibljak (kserofilna drevesno-grmovna vegetacija), stepe, podobne gorski polsavani, listopadni poplavni gozdovi, gorski iglasti gozdovi, travniško-močvirna vegetacija, višinski kserofiti, petrofitska vegetacija in kriofilna vegetacija. Po drugi oceni v rezervatu rastejo redki borovi gozdovi, poplavna in tugajska vegetacija, visokotravnate polsavane, subalpski travniki in alpski travniki. Kot ključne rastline v rezervatu so bile predlagane naslednje rastline: lipskyjev prangos (Prangos lipskyi Korov.), hibridna ali stepska potonika (Paeonia hybrida Pall.), tjanšanski majkaragan (Calophaca tianschanica (B. Fedtsch) Gorbunova), metlasta alohrusa (Allochrusa paniculata (Regel) Ovcz. & Czuk.), Ungernia sewerzowii (Regel) B. Fedtsch.), maksimovičeva rabarbara (Rheum maximowiczii Losinsk.), wittrockova rabarbara (Rh. wittrockii Lundstr.), Kokandska morina (Morina kokanica Regel), turkestanska plavica (Centaurea turkestanica Franch.), Korolkovljev arum (Arum korolkowii Regel) in kraljevec (Korolkowia sewerzowii Regel). Favna V rezervatu živi 46 vrst sesalcev, vključno z naslednjimi ključnimi in indikatorskimi vrstami: divji prašič, kozorog, peščeni zajec, lisica, volk, tjanšanski medved, turkestanski ris, snežni leopard, kuna belica, ameriška kuna, srednjeazijska vidra, hermelin, podlasica, jež in menzbirjev svizec. Po različnih ocenah v rezervatu živi med 98 in 150 vrstami ptic. Herpetofauna, ki jo najdemo predvsem v nižjih legah, je sestavljena iz 10 vrst plazilcev in dvoživk, vključno s stepsko agamo, puščavskim nosorogom, alajskim nosorogom, večbarvnim kuščarjem, nikolskim (ali kirgiškim) kuščarjem, sivim gekonom, steklenim kuščarjem, vodno kačo, vzorčastim dirkačem in pallasovim bakroglavcem. Ihtiofavna rezervata obsega 12 vrst rib. Sklici Vir