NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Helige Elias kyrka, Podujeva

Helige Elias kyrka (serbiska: Црква светог Илије/Crkva svetog Ilije, albanska: Kisha e Shën Ilias), eller Helige Andreas kyrka, är en serbisk-ortodox kyrkobyggnad, belägen på ett litet berg nära staden Podujevo i nordöstra Kosovo. Kyrkan är helgad åt den israelitiske profeten Elia och aposteln Andreas. Den tillhör Raškas och Prizrens stift. Historik Kyrkan byggdes år 1929 men har rivits flera gånger. Från och med år 2010 har den byggts om och renoverats fem gånger. Förstörelsen 1941 År 1941 under andra världskriget besköts kyrkan och kupolen förstördes. Kyrkan byggdes om och blev färdig år 1971. Attacken 1999 År 1999 brändes kyrkan ner i vad som verkade vara "en välplanerad aktion" efter att patruller från den Nato-ledda fredsstyrkan Kosovo Force (KFOR) hade bytt skift. Taggtråden runt kyrkan klipptes av och dörren tvingades upp. Förstörelsen 2004 Den 18 mars 2004 under oroligheterna i Kosovo attackerades och förstördes kyrkan. Enligt den tjeckiske KFOR-kaptenen Jindrich Plescher attackerades kyrkan av en grupp på 500 albaner. Tjeckiska medier bekräftade att tjeckiska soldater var tvungna att lämna kyrkan som förstördes tillsammans med kyrkogården. Albanerna tände eld mitt inne i kyrkan vilket skadade kyrkan allvarligt. Plescher uppgav att de albanska angriparna hade grävt upp kistor från den närliggande kyrkogården och spridit ut de dödas ben. Kyrkan besköts, ett klocktorn förstördes helt med sprängämnen och muren som omgav kyrkan revs. Kommissionen för genomförande av återuppbyggnaden (ett projekt finansierat av Europeiska unionen (EU) och som förvaltas av Europeiska kommissionens sambandskontor och som genomförs av Europarådet för att främja återställandet av kulturvarvet Kosovo), noterade följande:Plundrad och nedbränd. Absid sprängd med sprängämnen. Golv, invändiga ytor och snickerier skadade. Takskyddet delvis borttaget. Gränsmur riven. Klocka Efter förstörelsen av kyrkan hittade tjeckiska KFOR-soldater kyrkans klocka som stals av en albansk familj. Klockan var en gåva från kung Alexander I av Jugoslavien till kyrkan år 1932, två år innan han mördades i Marseille i Frankrike. Attacken 2006 Den 12 maj 2006 attackerades kyrkan återigen av albanska extremister. Efter en partiell rekonstruktion, ledd av Europarådets fond, bröts kyrkans huvuddörrar upp och alla fönster krossades återigen. Se även Östortodoxa kyrkor Östortodoxa kyrkan i Kosovo Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Helige Elias kyrka, Podujeva. Video från attacken 2004 (Youtube) (Observera att det också förekommer andra kyrkor i videon. Sankt Elias kyrka är den första som visas) Källor Den här artikeln är helt baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, Church of Saint Elijah, Podujevo, 12 juli 2023.
Bear Sanctuary Prishtina

The Bear Sanctuary Prishtina (Albanian: Pylli i arinjve Prishtina) is a sanctuary for rescued brown bears in Kosovo at around 22 km (14 mi) close to the city of Prishtina. The sanctuary is located near the Badoc Lake. Background For many years, there was no law against keeping brown bears in Kosovo. All privately kept brown bears lived in small cages at restaurants. They were born mostly in the forests of Kosovo or Albania and taken from their mothers by animal dealers. As restaurant bears they were supposed to attract customers, and thus profit, for their owners. In November 2010, when it became illegal to keep bears privately, there was a need for a national park as a new home for the restaurant bears rescued from captivity. Park Foundation The Bear Sanctuary Prishtina was founded in 2013 by Four Paws in collaboration with KFOR, the Municipality of Pristina, and the Ministry of Environment in Kosovo. The sanctuary provides species-appropriate place for all "restaurant bears", who now live in large enclosures resembling the bears’ natural habitat. Construction of the sanctuary began in 2012 in partnership with Four Paws. After rescuing several bears in the spring of 2013, the sanctuary officially opened for visitors in May 2013. Facilities The sanctuary is built on an area of sixteen hectares. In addition to the existing facilities, a new environmental education center "Thesaret e Natyrës" was opened in 2018 in order to improve the public attention to animal welfare and environmental issues in Kosovo. The sanctuary features youth activities like a maze, playground, and treasure hunt, alongside a vegetarian-friendly restaurant. It actively promotes animal rights through educational campaigns and hosts school field trips from Kosovo and Albania to raise awareness about environmental conservation and the ethical treatment of animals. In 2023, it was reported that the sanctuary welcomed over 40,000 visitors annually. Rescued animals As of November 2023, the sanctuary had 20 brown bears in its care. Most of the bears arrived in 2013 through a Four Paws initiative to rescue Kosovo's restaurant bears, many of whom suffered severe mental health issues from prolonged captivity. Three sibling bears, however, were rescued from two houses in Peja in March 2014 at just six weeks old. According to the sanctuary, four or five of the bears only partially hibernate due to their lack of experience with life in the wild, while 16 other bears at the sanctuary undergo full hibernation. In 2022, a lion named Gjon was rescued from a local restaurant where it had been kept to entertain customers. The sanctuary faces challenges due to Kosovo's unrecognized status, which prevents participation in international agreements like CITES. As a result, Kosovo cannot transport large animals, leaving the sanctuary unable to relocate certain rescued animals. Gallery See also Biodiversity of Kosovo References External links Four Paws: project Bear Sanctuary Pristina
Уточиште за медведе у Приштини

Уточиште за медведе је уточиште за мрке медведе у Приштини. Налази се у близини Грачничког језера. Позадина Дуги низ година није спровођен закон против држања мрких медведа на Косову и Метохији. Сви мрки медведи у приватном власништву живели су у малим кавезима. Рођени су углавном у шумама Србије или Албаније, а од мајки су их узимали трговци животиња. Као атракције у ресторанима, требало је да привуку купце, а тиме и профит за своје власнике. Галерија Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
Hodinová věž (Priština)

Hodinová věž v Prištině (albánsky Kulla e Sahatit, srbsky Сахат кула/Sahat kula) představuje jednu z kulturních památek v hlavním městě Kosova. Nachází se v historické části města, v blízkosti kosovského muzea. Vybudována byla na konci 19. století. Vznikla na místě původní stavby, kterou zničil požár a za použití značného množství původního kamene. Na vrcholu věže se nacházel zvon, který byl dovezen z Rumunska jako turecká válečná kořist. Nacházel se na něm původní nápis ještě v rumunské cyrilici (Tento zvon byl vyroben pro pana župana Jona Moldovana). Zvon, který pravidelně odbíjel hodiny, byl nicméně ukraden v roce 2001. Věž má výšku 26 metrů, má šestiúhelníkový půdorys. Vybudována byla z pískovce (do 15 m výšky) a cihel. Střecha je z olova a dřeva. Uvnitř věže se nachází točité schodiště, které bylo vybudováno z kamene a dřeva. Od roku 1967 je památkově chráněná. Samotné hodiny na věži byly dlouhodobě nefunkční (od roku 1971 až do roku 2002). Jejich obnova se uskutečnila za přítomnosti francouzských jednotek KFOR. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Hodinová věž na Wikimedia Commons
Uhrturm von Pristina

Der Uhrturm von Pristina (auch Sahat-Kula genannt; albanisch Kulla e Sahatit) ist ein kulturhistorisches Bauwerk und ein Relikt aus osmanischer Zeit in der kosovarischen Hauptstadt Pristina. Der Uhrturm entstand im 19. Jahrhundert während der spätosmanischen Zeit im Auftrag des örtlichen Paschas Jashar Gjinolli. Der Turm ist 26 Meter hoch und hat einen sechseckigen Grundriss. Bis auf 16,5 Meter ist er aus Sandstein und oberhalb aus Backstein erbaut. Seit 1967 ist das Bauwerk als Monument geschützt. Weblinks Einzelnachweise
Clock Tower of Pristina

The Clock Tower (Albanian: Sahatkulla) in Pristina, Kosovo, was built in the 19th century by Jashar Pasha, after whom the Mosque is named not far from the Clock Tower. It served as a means of informing the town during the Ottoman Empire rule, in order to let people know when to pray as well as the traders closing their shops. The 26-meter high hexagonal clock tower was made of sandstone and bricks. The original tower was burned in fire and its bricks were used for reconstruction. The authentic bell was brought from Moldavia and has an inscription mentioning this fact. However, the circumstances of how the bell was brought to Pristina are not clearly known; its theft in 2001 is even more unclear. The same year, French KFOR troops assisted in installing a new clock by changing the old clock mechanism with an electric one. References This article incorporates text by Wikivoyage editors available under the CC BY-SA 3.0 license. External links Media related to Clock Tower of Pristina at Wikimedia Commons
Wieża zegarowa w Prisztinie

Wieża zegarowa w Prisztinie (alb. Sahat Kulla në Prishtinë, serb. Сахат кула/Sahat kula) – wieża w historycznej części Prisztiny, w pobliżu meczetu Jashara Paszy. Historia Wieża została zbudowana pod koniec XIX wieku na miejscu pierwotnego budynku, który został zniszczony przez pożar. Podczas budowy wieży częściowo wykorzystano oryginalny kamień po spalonym budynku. Na szczycie wieży umieszczono dzwon sprowadzony z Rumunii. Znajdował się na nim rumuński napis informujący, że wykonano go w 1794 roku dla wojewody mołdawskiego. Niestety został skradziony w 2001 roku. W listopadzie 2002 roku francuska firma PRÊTRE & Fils z Mamirolle na prośbę sztabu generalnego przeprowadziła remont wieży. Zostały wówczas zamontowane 4 nowe tarcze zegarowe (średnica 2 m), zegar radiowy wybijający godziny i kwadranse oraz nowy 130-kilowy dzwonek. Opis Wieża ma 26 metrów wysokości i sześciokątny plan. Do wysokości 15 metrów użyto piaskowca, a powyżej cegły. Dach wykonany jest z ołowiu i drewna. Wewnątrz wieży znajdują się spiralne schody zbudowane z kamienia i drewna. Przypisy
Сахат-кула у Приштини

Сахат-кула је саграђена у 19. веку на иницијативу Јашар-паше, по коме је Џамија недалеко од Сахат-куле и добила име. Служила је као средство информисања града за време владавине Османског царства, како би људи знали када да се моле, као и трговци када да затворе своје радње. Шестоугаона сахат-кула висока 26 метара била је направљена од пешчара и цигле. Првобитна кула је изгорела у пожару, а њене цигле су коришћене за реконструкцију. Аутентично звоно је донето из Молдавије и има натпис који помиње ову чињеницу. Међутим, нису јасно познате околности како је звоно донето у Приштину; његова крађа 2001. још је нејасна. Исте године, француски војници КФОР-а помогли су у постављању новог сата тако што су стари сатни механизам заменили електричним. Референце
Улпиана

Улпиана и/или Юстиана Секунда е римски, а по-сетне след земетресението от 28 април 518 година, възстановен византийски град, разположен до Липлян, на 1,3 км. западно от манастира Грачаница. Градът се е намирал на средата на римския път свързващ Скупи и Найсос. Улпиана Улпиана е главен град на римската провинция Дардания. Споменат е като /латински: "polis arhaia" (стар град)/ в „Географията“ на Страбон още в 1 век пр.н.е. През първите векове от нашата ера Улпиана процъфтявала, което е видно от споменаването ѝ като „urb splendidissma“, т.е. на латински славен град. Издържала многобройни нападения на варварите (хуни, готи), Улпиана е разрушена през 471 година от 3000 войни под предводителството на сина на остготския крал Теодорих (Теодорих Велики) Теодомир. Окончателен удар върху все още съществуващия стар римски град Улпиана нанася земетресението през 518 година. Юстиана Секунда Градът е възстановен от византийския император Юстиниан I по името на когото е наименован Юстиана Секунда. По-сетне е епископски център (Липлян) на Охридската архиепископия. Античните и средновековни останки от града са частично проучени, като тук са открити множество базилики, римски мозайки, надгробни плочи, монети, керамика, оръжия, бижута и т.н. Вижте също Юстиниана Прима 42.6, 21.166667
Ulpiana

Ulpiana je starověké římské město které se nachází na území Kosova, blízko města Gračanica. Název dalšího nedalekého města Lipljan odkazuje na původní římskou osadu. Město je zmiňováno ve spisech geografa Strabóna pod názvem "staré město". Ulpiana byla pojmenována po císaři Marku Ulpianovi Trajánovi. Město bylo klíčovou zastávkou na obchodní stezce, která spojovala Egejské moře s Podunajím, a dále na trase vedoucí od Jadranu po proudu Dunaje k Ratiarii. V blízkosti Ulpiany se nacházely četné doly, kde se těžilo stříbro. Dokument Notitia Dignitatum uvádí, že ve městě byla přítomna římská posádka. Reformou regionální správy za císaře Diokleciána se Ulpiana stala hlavním městem nově vzniklé provincie Dardanie a také sídlem biskupa. V roce 479 bylo město vypleněno a zničeno třemi tisíci Gótů pod vedením Theodorika Velikého. Byzantský historik Marcellinus Comitus tvrdil, že jisté dardanské město bylo v roce 518 těžce poškozeno zemětřesením, zdali to ovšem byla Ulpiana, není doloženo. Lokalita původního města, kde jsou odkryté pozůstatky některých budov, je dnes přístupná veřejnosti. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Ульпиана na ruské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Ulpiana na Wikimedia Commons
Ulpiana

Ulpiana egy ókori római város volt a mai Koszovó területén, Gračanica városa közelében. Egy másik közeli város, Lipljan neve az eredeti római településre utal. A várost Sztrabón földrajztudós írásai „régi város” néven említik. Ulpiana nevét Marcus Ulpianus Traianusról kapta. A város kulcsfontosságú állomása volt az Égei-tengert a Dunával összekötő kereskedelmi útvonalnak, és tovább az Adriától a Dunán lefelé vezető úton Ratiariáig. Ulpiana közelében számos bányában bányásztak ezüstöt. A Notitia Dignitatum dokumentum szerint egy római helyőrség tartózkodott a városban. A Diocletianus császár vezette regionális közigazgatás reformjával Ulpiana lett az újonnan megalakult Dardania tartomány fővárosa és egyben a püspöki székhely is. 479- ben Nagy Theodorik vezette háromezer gót kifosztotta és elpusztította a várost. Marcellinus comes bizánci történész krónikája és írásai szerint 518-ban egy pusztító földrengés több várost elpusztított Dardániában. Ulpiana városa jelentős károkat szenvedett. Justinianus császár újjáépítette a várost és erődítményeit. Az eredeti város helye, ahol néhány épület maradványait feltárták, ma nyitva áll a nagyközönség számára. Képgaléria Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben az Ulpiana című cseh Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. Források Koszovó régészeti útmutatója (angolul) További információk Fotók a 2005-ös ásatásokról
Ulpiana

Ulpiana, nota anche come Iustiniana (o Giustiniana) Secunda, è stata un'antica città romana nella regione della Dardania, ricompresa nel territorio del moderno comune di Gračanica, in Kosovo. La città fu fondata tra il I e il II secolo venendo elevata rapidamente al rango di municipium durante il regno dell'imperatore romano Traiano (dalla cui gens Ulpia prende il nome). L'insediamento fu distrutto da un terremoto nel 518 e poi ricostruito dall'imperatore Giustiniano I, che ribattezzò la città in Iustiniana Secunda (per distinguerla da Giustiniana Prima). Ulpiana è considerata come precursore della moderna Priština e il suo nome è stato ripreso dalla vicina città di Lipjan. Resti della città, distrutta e ricostruita più volte, con la basilica, mosaici e tombe, sono stati trovati a ovest di Gračanica. Durante il periodo cristiano Ulpiana fu un importante centro episcopale. Ad Ulpiana sono stati ritrovati molti reperti come monete, ceramiche, armi, gioielli, ecc. I resti della città, solo parzialmente portati alla luce, si trovano circa a 1,3 km a ovest di Gračanica, immediatamente a nord della strada che la connette a Laplje Selo. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Ulpiana Collegamenti esterni Roberto Paribeni, ULPIANA di Mesia, in Enciclopedia Italiana, Istituto dell'Enciclopedia Italiana, 1937. G. Novak, ULPIANA, in Enciclopedia dell'Arte Antica, Istituto dell'Enciclopedia Italiana, 1966. Immagini di Ulpiana, su edvista.com. Rapporto dello stato attuale del sito archeologico di Ulpiana, su coe.int (archiviato dall'url originale il 21 luglio 2007).
Ulpiana

Ulpiana foi uma antiga cidade romana localizada no território da atual Kosovo. Foi também chamada de Justiniana Secunda. Ulpiana está situada no município de Lipljan. Em 1990, Ulpiana foi incluída na lista sérvia de Sítios Arqueológicos de Excepcional Importância, protegida pela República da Sérvia. Referências Ligações externas Fotos de Ulpiana
Ульпиана

Ульпиана (лат. Ulpiana) — древнеримский город в Мёзии (ныне в Косове). Город упоминается ещё в трудах географа Страбона под названием «старый город». Ульпиана была названа по имени императора Марка Ульпия Траяна. Этот город являлся важнейшим перевалочным пунктом на дороге, соединяющей Эгейское море и Дунай и дорогу, ведущей от Адриатики вниз по течению Дуная к Ратиарию. Неподалёку от Ульпианы располагались многочисленные серебряные рудники. Notitia Dignitatum сообщает, что в городе находился римский гарнизон. Реформа областной администрации при Диоклетиане сделала Ульпиану столицей новообразованной провинции Дардания и местом жительства епископа. В 479 году город был разграблен и разрушен 3 тысячами готов во главе с Теодорихом Великим. Византийский историк Марцеллин Комит сообщает, что некий дарданский город был сильно повреждён землетрясением в 518 году. Возможно это была Ульпиана. При Юстиниане I по сообщению Прокопия Кесарийского: «В области дарданов был древний город, по имени Ульпиана. Стены этого города разваливались и были вообще непригодны. Большую часть их император разрушил [и выстроил новые], придал этому городу много других украшений и, доведя его до того прекрасного вида, в каком он является теперь, назвал его Юстинианой Секундой; последним словом римляне обозначают „Второй“.» В VI веке город, по всей видимости, был разрушен славянами. Современными археологами на территории Ульпианы были найдены многочисленные монеты, барельефы, фундаменты зданий. Примечания Литература B. Bavant. «La ville dans le Nord de l’Illyricum» dans Villes et peuplement dans l’Illyricum protobyzantin. Rome. 1984. p. 247. Прокопий Кесарийский. О постройках.
Улпијана

Улпијана (лат. Ulpiana), или Јустинијана Секунда (лат. Iustiniana Secunda), била је римски и рановизантијски град у провинцији Горњој Мезији. Њени остаци се простиру на површини од 70 ha на простору између Приштине, Грачанице и Липљана, на свега 1 km од манастира Грачаница. Археолошка истраживања локалитета започета 1954. године и даље трају, а најзначајнији досадашњи налази су: мермерна женска глава накит из тзв. Готског гроба позлаћене крстасте фибуле Улпијана се налази под заштитом државе Србије као археолошко налазиште од изузетног значаја, али је њен статус крајње нејасан, како услед саме политичке ситуације у јужној српској покрајини, тако и услед чињенице да су приватна лица власници земљишта на коме налазе њени остаци. Прошлост Улпијане Не зна се са сигурношћу када је основана Улпијана, али је то највероватније било током владавине цара (Марка Улпија Нерве) Трајана (98—117). Већ средином 2. века је добила статус муниципијума, а у 3. веку се у њој налазио римски прокуратор. Ранохришћански светитељи Флор и Лавр, били су каменоресци из Улпијане, који су према хришћанском предању, због своје вере бачени у бунар. Касније је град постао седиште епископа који се помињу на саборима у Сердици (Сердички) 343. године (Македоније) и Цариграду (V васељенски) 553. године (Павле). Иако је град био опасан бедемима широким и по три метра, ојачаним кулама у облику потковице смештеним на раздаљинама од по тридесетак метара, Готи су га опустошили 471. године. Пола века касније, Улпијана је 518. године сравњена са земљом у великом земљотресу. Град је након тога обновио византијски цар Јустинијан I (527—565), по коме је град и назван Јустинијана Секунда, за разлику од Јустинијане Приме, код данашњег Лебана. Археолошка истраживања и налази Систематска археолошка истраживања Улпијане започета су 1954. године и обухватају атаре села: Грачаница Лапље Село Сушице Ливађе а на самом налазишту је утврђено постојање шест слојева. Међу откривеним грађевинама се издваја она у којој је пронађен велики мермерни саркофаг, док је стара Липљанска црква подигнута у 13. веку на темељима цркве из Јустинијановог доба. Поред остатака грађевина, пронађен је и већи број керамичких и стаклених предмета, затим накит, оруђе и оружје, али и предмети и из познијих епоха, попут делова словенске грнчарије. Види још Липљан Липљанска епархија Грачаница (Приштина) Приштина Царичин град (Јустинијана Прима) Референце Спољашње везе Римске фибуле са Улпијане - археолошка истраживања 1981-1987 Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (4. март 2016) (језик: енглески) Фотографије налазишта (језик: енглески) Ко је мистериозна жена сахрањена у гробу из 6. века у Улпијани? (22. децембар 2020)
Радоничко езеро

Радоничкото езеро е язовир в Косово. Изграден е на приток на река Бели Дрин, на север от Джаковица в посока към град Печ. Дължината му е около 5 км. Заема площ от 5,96 km², което го прави 2-ри по площ воден басейн в Косово след „Газивода“ (9,2 km²). Източници Сайт на язовира Архив на оригинала от 2019-10-29 в Wayback Machine. – на албански
Radonjićské jezero

Radonjićské jezero (albánsky Liqeni i Radoniqit, srbsky Радоњићко језеро/Radonjićko jezero) je umělé jezero v západní části Kosova. Administrativně se nachází na území opštiny Đakovica. Se svojí rozlohou 5.62 km2 je do velikosti druhé na území Kosova hned po jezeru Gazivode. Jezero bylo vytvořeno napuštěním umělé hráze v 80. letech 20. století. Svůj název nese po vesnici, která se nachází nedaleko jeho hráze. Jezero slouží k zásobování měst Đakovica a Orahovac a dalších vesnic (celkem cca 214 tisíc lidí). Rovněž slouží k zavlažování okolní půdy. Během války v Kosovu se v blízkosti jezera nacházel štáb Kosovské osvobozenecké armády. Uskutečnil se zde masakr, kdy bylo třicet civilistů albánské a srbské národnosti zabito a jejich těla vhozena do jezera. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Radonjićské jezero na Wikimedia Commons
Radoniq-See

Der Radoniq-See oder auch Radonjić-See (albanisch Liqeni i Radoniqit; serbisch Радоњићко језеро Radonjićko jezero) ist ein Stausee im Westen des Kosovo, ca. elf Kilometer von der Stadt Gjakova entfernt. Der See wurde im März 1983 erstmals gestaut. Seinen Namen erhielt er vom Dorf, das durch die Entstehung des Stausees überflutet wurde. Für die Trinkwasserversorgung der Gemeinde Gjakova (mit 44 Dörfern), der Gemeinde Rahovec (mit acht Dörfern) sowie der Gemeinde Prizren (mit 20 Dörfern) spielt der See eine große Rolle: Etwa 214.000 Menschen werden durch ihn versorgt. Mit einer Fläche von 5,62 Quadratkilometern und ein Volumen von 113 Mio. Kubikmetern ist er der zweitgrößte See im Kosovo. 2005 arbeiteten 200 Menschen im Wasserwerk H. S. Radoniqi, im Jahre 1985 nur 35. Weblinks Offizielle Seite des Trinkwasserversorgers – albanisch Einzelnachweise
Radoniq lake

Radoniq Lake (Albanian: Liqeni i Radoniqit; Serbian: Радоњићко језеро/Radonjićko jezero) is a lake in Kosovo. After Gazivoda Lake, it is the second largest in the country at 5.62 km2. Before the lake was created in the 1980s, there was a village here, named Radoniq. The lake started to be filled with water in March 1983, supplied by the rivers Lumbardhi i Deçanit and Përrua i Ratishit. In 1998, the lake was the site of the Lake Radonjić massacre. See also List of lakes of Kosovo References