Samostan Gračanica

Samostan Gračanica (srbsko Манастир Грачаница, latinizirano: Manastir Gračanica; albansko Manastiri i Graçanicës) je srbski pravoslavni samostan na Kosovu. Zgraditi ga je dal srbski kralj Stefan Milutin leta 1321 na ruševinah bazilike iz 6. stoletja. Samostan je zaščiten kot kulturni spomenik izjemnega pomena od leta 1990, 13. julija leta 2006 pa je bil vključen na Unescov seznam svetovne dediščine pod imenom Srednjeveški spomeniki na Kosovu kot podaljšek samostana Visoki Dečani, ki je bil uvrščen na UNESCOV seznam ogrožene svetovne dediščine. Samostan Gračanica je eden od zadnjih monumentalnih nadarbin kralja Milutina. Samostan stoji v Gračanici, srbski enklavi v neposredni bližini Lipljana, nekdanjega sedeža lipljanskih škofov. Zdaj je v Gračanici dejanski sedež Raško-Prizrenske eparhije Srbske pravoslavne cerkve, ki obsega celotno Republiko Kosovo in dele Srbije na jugu države. Zgodovina Gračanica je bila zgrajena na razvalinah starejše cerkve svete Device iz 13. stoletja, ki je bila zgrajena na razvalinah zgodnjekrščanske tro-ladijske bazilike iz 6. stoletja. Nahajala se je v središču Lipanjske eparhije. Na južni steni je napisano besedilo ktetorja Stefana Milutina, med drugim: «Videl sem ruševine in propad svetega templja svete Device Gračanice, škofije v Lipljanu, zato sem jo zgradil od tal in poslikal ter odlikoval od znotraj in zunaj«. Leta 1346, ko je bil srbski nadškof dvignjen v čast patriarhata, je bil lipljanskemu škofu podeljen častni naziv metropolitanskega škofa. Od takrat so jih imenovali metropoliti iz Lipljana ali Gračanice. Od nekdanje samostanske stavbe je ohranjena le cerkev. Narteks in stolp sta bila dodana nekaj desetletij kasneje, da bi zaščitili freske na zahodni fasadi. Narteks je večkrat med letoma 1379–1383 poškodovala osmanska vojska, ko je bil stolp požgan in je požar požrl bogato zbirko rokopisov in drugih dragocenih predmetov. Narteks je bil obnovljen leta 1383. Gračanica je ponovno utrpela škodo v času Kosovske bitke (1389). V zgodnjem obdobju osmanske Srbije je samostan obdržal nekaj svojih zemljišč (vinograde, polja, travnike, pašnike), kar je potrjeno v zgodnjih osmanskih defterjih. Gračanica je ostala tudi pomembno kulturno središče. V času metropolita Nikanorja (1528–1555) je bilo na oltarnem nastavku poslikanih več ikon. Zaradi tiskarskih strojev je Nikanor pridobil tudi številne bogoslužne knjige in predmete za samostansko uporabo, v letih 1538–1539 pa je ustanovil srbsko tiskarno, v kateri je izdal »Gračanički oktoih«.. Kraljeva vrata je leta 1564 naročil metropolit Dionisije, katerega smrt je predstavljena na freski v narteksu. Večja obnova je potekala s prizadevanji patriarha Makarija Sokolovića. Vse odprtine na zunanjem priprtju so bile zazidane, nove freske pa so bile dokončane leta 1570. Zahvaljujoč patriarhu Pajsiju je cerkev dobila svinčeno streho, leta 1620 pa je na ikonostasu nastal velik križ. Samostan je bil ob koncu 17. stoletja v veliki turški vojni po drugem obleganju Dunaja, v katerem so bili Srbi na krščanski strani, izpostavljen novim poškodbam. Turki so odstranili svinčeni križ in izvlekli talne ploščice, skupaj z zakladom, ki ga je v cerkvi skril patriarh Arsenije III. Čarnojević. Med drugo svetovno vojno so samostan Gračanica oropali Albanci. Po drugi svetovni vojni so ga obnovile nune in od takrat služi kot samostan. Danes je v samostanu 24 sester, ki delujejo na področju ikonopisja, kmetijstva, šivanja in drugih samostanskih poslušnosti. Samostan je bil leta 1990 razglašen za Spomenik kulture izjemnega pomena, 13. julija 2006 pa je bil uvrščen na UNESCOv seznam svetovne dediščine pod imenom Srednjeveški spomeniki na Kosovu kot razširitev območja Visoki Dečani, ki je bilo na splošno uvrščeno na seznam svetovne dediščine v nevarnosti. Geografija Samostan se nahaja v Gračanici, srbski enklavi blizu Lipljana, približno 5 km od Prištine. Leži na Kosovskem polju, na levem bregu Gračanke, desnega pritoka reke Sitnice. Ime izvira iz slovanskega izraza Gradca, toponima utrjenih mest. Arhitektura Gračanica predstavlja vrhunec srednjeveške srbske gradbene umetnosti v srbsko-bizantinski tradiciji. Cerkev ima obliko grškega križa, enega v drugem, pri čemer notranji križ zagotavlja navpično silhueto, ki dviguje osrednjo kupolo navzgor na stopničasti obdelavi mas. Kupola počiva na štirih prostostoječih stebrih. Nad prostori med prečnimi gredmi dajejo štiri manjše kupole pravilno strukturo celotnemu kronskemu kompleksu. Tri tristrane apside (osrednja je največja) navzven rahlo ločujejo oltarni prostor. Diakonikon in protezis sta ločena s polnimi zidovi. Med ladjo in narteksom so široki, težki stebri, katolikon (samostanska cerkev) pa je na višji ravni. Cerkev je bila zgrajena v izmeničnih slojih opeke in kamna. Konec 14. stoletja je bil dodan eksonarteks z dvojnimi arkadami, ki pa so bile v 16. stoletju zaslepljene. Umetnost V cerkvi je mogoče razbrati tri vrste slik. Najstarejše so v ladji, dve kasnejši pa v narteksu. Freske so bile naslikane v letih 1321–1322. Slikarska dela so dobro ohranjena. Kompozicije v ladji obravnavajo zemeljsko življenje Jezusa in cerkveni koledar. Osrednje slike Gračanice vključujejo praznični cikel, Jezusovo trpljenje in čudeže. V narteksu so portreti ustanoviteljev: kralja Milutina in kraljice Simonide, kraljice Helene (kraljeve matere) kot redovnice in kralja Milutina kot meniha. Posebej pomembna je genealogija rodbine Nemanjić, prva naslikana, ki se začne s Stefanom Nemanjo in konča z Milutinom. V narteksu je tudi izčrpna ilustracija Poslednje sodbe. Prizori iz življenja sv. Nikolaja so v severni stranski pogrebni kapeli, medtem ko stene južne prikazujejo prizore iz Stare zaveze ter življenja Kristusa in Matere Božje. Mojstra slikanja naj bi bila Mihael in Evtihije s svojima pomočnikoma. V eksonarteksu so tudi precejšnje freske iz leta 1570, ki jih je naročil patriarh Makarije Sokolović. V narteksu je nekaj slik, ki izvirajo iz konca 14. in začetka 15. stoletja, vključno z Jezusovim krstom, deli hvalnice Device Marije in ekumenskimi koncili. V narteksu prevladujeta dve temi: hvalnica Devici Mariji in procesija srbskih nadškofov od sv. Save do patriarha Makarija Sokolovića. Jugovzhodni del narteksa pokriva zgodovinska kompozicija o smrti gračaniškega metropolita Dionizija. Gračaniške slike se uvrščajo najvišje med dosežke Milutinovega obdobja, za katerega so značilni vplivi bizantinskega sijajnega in razkošnega sloga, imenovanega paleološka renesansa. Slogovno so sorodne tudi umetnosti drugih Milutinovih stavb. Zapuščina Zasnova cerkve sv. Save v Beogradu temelji na modelih Gračanice in Hagije Sofije. V Chicagu je nova gračaniška cerkev podrobna replika Gračanice, dokončana in posvečena leta 1984. Samostan Hercegovačka Gračanica (srbsko Манастир Херцеговачка Грачаница, latinizirano: Manastir Hercegovačka Gračanica), dokončan leta 2000, je srbski pravoslavni samostan v Trebinju v Bosni in Hercegovini in je v veliki meri kopija samostana Gračanica na Kosovu. Gračanici sta posvetili pesmi Zorka Stojanović in Desanka Maksimović. V popularni kulturi Gračanica ... Zlato jabolko, dokumentarni film iz serije Priče časa, ki ga je leta 1989 produciral RTB, sta ustvarila dr. Branislav Todić in Petar Savković, režiral je Milan Knežević, glasbo pa je skomponiral Zoran Hristić. Kosovo: Trenutek civilizacije je srbski dokumentarni film iz leta 2017 o srbski dediščini UNESCO na Kosovu. Film, ki ga je režiral in produciral srbsko-kanadski filmski ustvarjalec Boris Malagurski, je izšel 15. septembra 2017 v Parizu v Franciji. Galerija Sklic Viri Zunanje povezave Official web presentation of Raska and Prizren Diocese Gračanica Monastery- virtual walk and photo collection of the Blago Fund Serbian Unity Congress Narrow is the Gate, a 65 minutes documentary film produced by Kersti Uibo in 2002, shows the life of "the few Serbs who remain in Kosovo" through the eyes of a 86 years old nun, "who with a joke and a tear, tries to balance her hostility to Albaninas with her religious calling to love them."