NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Споменик природе Кањон Белог Дрима код Шфањског моста

Споменик природе „Кањон Белог Дрима код Шфањског моста“ се налази на средњем току реке, обухвата делове општина Ораховац и Ђаковица, на Косову и Метохији. За заштићено подручје због хидрогеоморфолошких вредности проглашен је 1986. године као споменик природе. Кањон је морфо-хидролошки феномен са генетским визуелним и едукативним вредностима. Кањон је формиран у периоду постлакустричног периода неогенског језера. Међутим, интензитет реза и продубљивања кањона епигеније је условљен и од процеса каснијих тектонских кретања. Клисура има типичне карактеристике кањона и развио се у угљенске формације горњег кречњака. Решење - акт о оснивању Решење СО Ораховац, Веће удруженог рада и месних заједница, 01 бр. 352-13 од 9. априла 1986. Решење о стављању под заштиту Кањона белог Дрима код Шфањског моста као природног споменика, 01 бр. 011-10 од 5. марта 1986. - СО Ђаковица. Службени лист САПК бр. 27/86 Види још Споменик природе Списак заштићених природних добара на Косову и Метохији Бели Дрим Референце Спољашње везе Завод за заштиту природе Србије Министарство животне средине и просторног планирања Републике Србије Регистар заштићених добара Напомена: Садржај ове странице или један његов део, написан је на основу података из Централног регистра заштићених природних добара које води Завод за заштиту природе Србије.
Каньйон Білого Дрина

Каньйон Білого Дрина або ущелина Білого Дрина (алб. Gryka e Drinit të Bardhë серб. Кањон Белог Дрима) — невеликий каньйон, розташований на південному заході частково визнаної Республіки Косово. У каньйоні протікає річка Білий Дрин. Каньйон є відносно коротким, всього близько 900 м і має глибину 45 м. Біля входу в каньйон знаходиться старий Шваньський міст часів Османської імперії, що приваблює пірнальників з усіх куточків Балкан. Каньйон річки Білий Дрин, зважаючи на його гідрологічне та геоморфологічне значення, 1986 року був узятий під державну охорону як пам'ятка природи. Географія Каньйон Білого Дрина розташований поруч з Шваньським мостом біля села Зрзе (муніципальне утворення Ораховац) біля дороги Джяковіца — Призрен. Каньйон був сформований в неогеновий період. Його формування було обумовлено багатьма тектонічними процесами. Ущелина має характерні для каньйонів особливості і містить багато карбонатних утворень. Туризм Протягом тривалих геоморфологічних процесів Білий Дрин сформував каньйон між двома вапняковими скелями, який нині є дуже привабливим для дослідників і туристів. Розташований поруч з головною дорогою, яка з'єднує Джяковіца і Призрен, каньйон Білого Дрина відвідує велика кількість іноземних туристів, а також місцевих жителів. Одноарковий Шваньській міст над каньйоном є ще однією важливою туристичною визначною пам'яткою цієї місцевості. Змагання стрибунів з мосту проводиться щорічно, в ньому беруть участь багато спортсменів регіону. Міст і каньйон знаходяться під охороною держави з 1986 року. Площа заповідної зони становить 199 га, вона знаходиться на території муніципалітетів Ораховац (124,96 га) і Джяковіца (73,86 га). У верхнього кінця каньйону знаходиться ресторан, в якому подають виловлену в Білому Дрині рибу. Галерея Примітки
Klášter Zočište

Klášter Zočište (srbsky Манастир Зочиште/Manastir Zočište, albánsky Manastiri i Zoçishtës) se nachází v Kosovu, v blízkosti vesnice stejného jména, 5 km od Orahovace. Celý název kláštera (Klášter svatých Kosmy a Damiána, srbsky Manastir svetih vrača Kozme i Damjana) vznikl podle údajné léčivé vody, která pomáhala navracet zrak.[zdroj?] Klášter byl vybudován ve 14. století a v současné době administrativně spadá pod Rašsko-prizrenskou eparchii Srbské pravoslavné církve. Historie Klášter byl zbudován ve 14. století za vlády dynastie Nemanjićů a existence středověkého srbského státu. Místem, kde vznikl, byla dřívější byzantská svatyně. Ta byla zbudována nejspíš na základech ještě staršího místa, vzhledem k tomu, že archeologický průzkum nalezl v místě náhrobní kameny ze 4. století a keramiku z 3.-4. století. První písemná zmínka o klášteře pochází z darovací listiny Štěpána Dečanského z roku 1327. Nejstarší nástěnné malby, které byly v klášteře zachovány, pocházely ze 14. století. Bohuslužebná kniha (minej), která byla původem z tohoto kláštera, a která vznikla v 15. století, byla uchována v budově národní knihovny v Bělehradě, nicméně shořela při bombardování v roce 1941, kdy byla zasažena hlavní knihovna v zemi. Klášter byl poutním místem; nacházely se zde relikvie Kosmy a Damiána. Navštěvovali jej poutníci různých národností i vyznání v naději, že jim pouť zajistí uzdravení. Klášter byl jedním z mála míst, kam přicházeli i muslimští Albánci. Hlavní pouť do kláštera se konala jednou ročně vždy 14. června. Na přelomu 80. a 90. let byl klášter rozšířen o nové prostory v naději, že sem bude chodit z celé Jugoslávie více pravoslavných poutníků. Počet osazenstva kláštera se rovněž zvýšil, a to na čtyři mnichy. V roce 1998, během války v Kosovu, obsadily klášter jednotky Kosovské osvobozenecké armády. Po několikatýdenním obléhání je odsud vyhnala jugoslávská armáda. V září 1998 byli dva novináři, kteří se vydali do kláštera, uneseni. V září 1999 byl klášter napaden ozbrojenci z Kosovské osvobozenecké armády a značně poničen. Klášterní kostel byl granátometnou palbou zcela srovnán se zemí. Jednotky KFOR se na místo nedostaly včas, aby útoku zabránily.[zdroj?] Poškozen byl také i původní hřbitov. V říjnu 2004 byl klášter obnoven podle původních fotografií. Okolo něho vznikla bezpečnostní zóna, hlídaná jednotkami KFOR. V roce 2011 zahájily firmy z nařízení místní správy v nedalekém Orahovaci stavební práce v blízkosti kláštera, bez vědomí jeho vedení. Ve vypjaté atmosféře v Kosovu vedla tato situace k protestům ze strany představitelů kláštera, kteří se obávali poškození hřbitova a statiky obnoveného areálu. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Klášter Zočište na Wikimedia Commons
Kloster der Heiler St. Kosmas und Damian

Das Kloster der Heiler St. Kosmas und Damian (serbisch Манастир Св. Козме и Дамјана Manastir Svetih vrača Kozme i Damjana) oder Zočište-Kloster (serbisch Манастир Зочиште Manastir Zočište, albanisch Manastiri i Zoçishtës) ist ein serbisch-orthodoxes Kloster der Eparchie Raszien-Prizren im Dorf Zočište (albanisch Zoçisht) etwa fünf Kilometer südöstlich von Rahovec, Kosovo. Die aus dem 13. Jahrhundert stammende Kirche wurde im 16. Jahrhundert umgestaltet. Nachdem sie im Jahr 1999 ausgebrannt und zerstört worden war, wurde sie 2008 erneut wiederaufgebaut. Das Kloster ist berühmt für seine Reliquien der Heiligen Cosmas und Damian und wurde nach ihnen auch Heilige Heiler (serbisch Манастир Св. Врача Sveti Vrači) genannt. Der Heiligenschrein sollte Linderung bringen bei Augenkrankheiten sowie mentalen oder psychosomatischen Problemen. Um das Kloster wurde eine Spezielle Schutzzone angelegt, die zum Schutz serbischer Gotteshäuser errichtet wurden. Es ist ein Kulturdenkmal der Republik Kosovo. Lage und Gebäude Das Kloster liegt auf einem Hügel am Rande des Dorfes. Die alte Kirche war ein kleiner, rechteckiger, einschiffiger Bau mit einem Tonnengewölbe umgeben von einem alten Friedhof mit Grabsteinen aus dem 15. und 16. Jahrhundert. An der Ostseite befindet sich eine kleine Apsis. Geschichte Es wird angenommen, dass die Kirche, ursprünglich wohl dem Hl. Nikolaus gewidmet, im 13. Jahrhundert erbaut worden ist; erstmals erwähnt wurde das Kloster im Jahr 1327. Nach dem Einfall der Osmanen wurde es im 16. Jahrhundert wieder in Betrieb genommen und umgestaltet. Das Kloster war bekannt für seine Ikonen, Bücher und die 1871 gegründete Schule. Die Kirche wurde in den 60er Jahren renoviert, von den Fresken waren bis 1999 aber nur noch Fragmente erhalten geblieben. Es handelte sich um einen Wallfahrtsort, der vor 1989 mehr von muslimischen Albanern als von Serben besucht worden sein soll. Im Sommer 1998 besetzte die UÇK die Anlage und nahm eine Nonne, einige Mönche und ein paar dort Schutz suchende Serben vorübergehend als Geiseln. Im Sommer 1999, nach dem Ende des Kosovokriegs, wurden die Mönche aus dem Kloster vertrieben, ein paar Monate später das Kloster zerstört. Die Reliquien wurden ins Kloster Sopoćani in Serbien gebracht. Im Oktober 2004 wurde mit dem Wiederaufbau des Klosters begonnen. Wo möglich, wurden alte Steine wiederverwendet. Weblinks Offizielle Webpräsenz (serbisch) Einzelnachweise
Monaster Zočište

Monaster Zočište, monaster Świętych Kosmy i Damiana, Sveti Vraci – męski klasztor należący do eparchii raszko-prizreńskiej Serbskiego Kościoła Prawosławnego, położony na terytorium Kosowa, we wsi Zočište w okolicy miasta Orahovac. Czas powstania ani fundator klasztoru nie są znane. Jego istnienie jest pierwszy raz wspomniane w dokumencie wystawionym przez króla Stefana Urosza III Deczańskiego, w którym władca nadał część posiadłości w sąsiedztwie klasztoru wspólnocie monastycznej monasteru Chilandar. Najstarszy fresk zachowany w monasterze Zočište pochodzi z XIV w.; dekoracja malarska klasztoru była kilkakrotnie zmieniana. Szczególnym kultem otaczane były przechowywane w monasterze relikwie świętych Kosmy i Damiana. Z ich powodu klasztor były celem pielgrzymek nie tylko prawosławnych Serbów, ale i Albańczyków i Romów, także muzułmanów. W czasie wojny w Kosowie monaster był kilkakrotnie atakowany przez Armię Wyzwolenia Kosowa. Po bombardowaniu Jugosławii przez siły NATO w 1999, które zaskutkowało wycofaniem się wszystkich serbskich jednostek wojskowych z Kosowa, kosowscy Albańczycy zniszczyli ostatnie serbskie domy w okolicy Zočište, zaś w czerwcu 1999 zmusili czterech zamieszkujących w klasztorze mnichów do wyjazdu. Zabudowania klasztoru zostały ostatecznie zniszczone we wrześniu tego samego roku. Relikwie Świętych Kosmy i Damiana znalazły się w monasterze Sopoćani W październiku 2004, z błogosławieństwa biskupa raszko-prizreńskiego Artemiusza (Radosavljevicia), do zrujnowanego monasteru wróciło trzech zakonników. Ich ponowne zamieszkanie w klasztorze było możliwe dzięki żołnierzom włoskich oddziałów KFOR, którzy częściowo wysprzątali ruiny. Ochronę nad mnichami objęły natomiast austriackie jednostki międzynarodowych sił pokojowych. Na powrót zakonników zgodziła się również miejscowa społeczność albańska. W lipcu 2011 serbskie radio Kosovo i Metohija poinformowało, iż lokalne władze kosowskie celowo zniszczyły część prawosławnego cmentarza w Zočište i w toku prac budowlanych wykonały wykopy w granicach monasteru, bezpośrednio zagrażając jego fundamentom. Działanie to miało zostać podjęte bez porozumienia z eparchią raszko-prizreńską, na terenie należącym do klasztoru zgodnie z gwarancjami sił pokojowych stacjonujących w Kosowie. Przypisy
Монастырь Зочиште

Монастырь Зочиште (серб. Манастир Зочиште, алб. Manastiri i Zoçishtës) в честь святых Косьмы и Дамиана — мужской монастырь Рашско-Призренской епархии Сербской православной церкви в селе Зочиште общины Ораховац, контролируемом частично признанной Республикой Косово. Находится в регионе в Метохия в 5 км от города Ораховац. Существует легенда, что церковь в Зочиште на 300 лет старше Дечан, то есть, что монастырь в Зочиште построен в XI веке. Тем не менее здание церкви датируют XIV веком. Первое письменное упоминание встречается в дарственной грамоте короля Стефана Дечанского монастырю Хиландар в 1327 году. Также в XIV веке была построена церковь Введения во храм Пресвятой Богородицы. Монастырь пострадал во время битвы на Косовом поле в 1389 году и был восстановлен только во 2-й половине XVI века. В 1860 году была произведена реконструкция. В 1999 году, перед началом бомбардировки Югославии силами НАТО в монастыре проживало четыре монаха. В июне 1999 года албанцы сожгли братский корпус. Мощи святых Космы и Дамиана были перенесены в Сопочаны, а братия переселилась в монастырь Дубоки-Поток. В сентябре албанцы взорвали обе монастырские церкви. 14 июня 2002 года на руинах церкви Космы и Дамиана было проведено богослужение, но албанцы в ответ подожгли развалины церкви. 17 октября 2004 года монахи вернулись под защитой КФОР. К 2006 году были восстановлены братский корпус и церковь Космы и Дамиана. 14 июля 2007 года епископ Рашско-Призренский Артемий (Радосавлевич) освятил обновлённый монастырь. См. также Монастыри Сербской православной церкви в Косове и Метохии Примечания
Манастир Зочиште

Манастир Светих врача Козме и Дамјана Манастир, је мушки манастир Епархије рашко-призренске, налази се у месту Зочиште, 5 km југоисточно од Ораховца и пар километара југоисточно од Велике Хоче. Село и манастир су добили име по извору лековите воде за очи. Манастир Светих Врача Кузмана и Дамјана припада Епархији рашко-призренској Српске православне цркве и евидентирано је непокретно културно добро. Старешина манастира је архимандрит Стефан (Миленковић), са братством на челу од 20. маја 2004. године. Прошлост манастира Манастир је саграђен у 14. веку, у време владавине Немањића, на остацима старе византијске светиње, али је његов ктитор непознат. У последњим истраживањима, на месту данашњег храма су пронађени ранохришћански надгробни споменици из 4. века, као и керамика из 3. и 4. века. Први писани помен манастира је у даровној повеље Стефана Дечанског из 1327. године. Најстарије очуване фреске у цркви, која потиче из периода оснивања, су из 14. века. Манастир је поседовао минеј из 15. века, који се чувао Народној библиотеци , уништеној 6. априла 1941. године, приликом бомбардовања. Архитектура манастирске цркве Манастирска црква је подигнута као једнобродна засведена грађевина са тространом апсидом на истоку и нешто широм и вишом припратом зидана је неправилним тесаницима. На зидовима цркве делимично је био сачуван живопис високих стилских квалитета, који се различито датује. У манастиру се чувала збирка вредних икона и других црквених предмета. Разарање манастира 1999. године У септембру 1999. године Цркву Св. Врача Бесребреника Кузмана и Дамјана, након доласка немачких снага КФОР, припадници ОВК су минирали, а приликом експлозије уништене су многе вредне фреске, иконе и други предмети, као и српско гробље и околне куће мештана. Монаси су евакуисани у последњем тренутку. Обнова 2004. године Црква је обновљена у октобру 2004. године. За изградњу је коришћен камен старе цркве и нова је скоро идентична порушеној. Сада су црква и посед у специјалној заштићеној зони, ограђеној бодљикавом жицом, коју је поставио Кфор. У манастиру се налазе мошти светитеља Козме и Дамјана. Како у Зочишту нема више Срба, манастир најчешће посећују мештани околне Велике Хоче и Ораховца и странци, а према моштима светитеља поштовање гаје и локални, али и Албанци из других крајева, због веровања у исцељење болести, а неки од њих и због гриже савести после учествовања у рушењу манастира. Види још Списак манастира Српске православне цркве Референце Спољашње везе „Манастир Светих Врача Кузмана и Дамјана у Зочиште — Споменици културе у Србији”. САНУ. Манастир Зочиште, Приступљено 12. 2. 2013. Дивљи радови угрожавају манастир Зочиште („Политика“, 15. јул 2011) Манастир окупља расељене Србе („Вечерње новости“, 17. новембар 2013)
Batlavské jezero

Batlavské jezero (albánsky Liqeni i Batllavës, srbsky Батлавско језеро/Batlavsko jezero) je umělé jezero v Kosovu. Nachází se na silnici z Lebanů do Podujeva. Je západo-východního tvaru. Jezero z obou stran obklopují husté lesy. Kromě samotné říčky Batlava jej napájí také ještě potok Lab. Soutok obou řek byl zaplaven právě vznikem jezera. Vzniklo přehrazením řeky Batlavy výstavbou přehrady v roce 1958. Jezero, které se rozprostírá mezi obcemi Orlan a Batlava je dlouhé 9 km, široké jeden kilometr a jeho rozloha činí okolo 10 km². Hluboké je 35 metrů. Využívá se k rekreaci, rybaření a je také zdrojem pitné vody, která je odtud posílána do Prištiny a Podujeva. Kvůli podinvestované infrastruktuře a vysokému odběru vody v obou kosovských městech však dochází k častému vyčerpání velkého množství vody z jezera a v letních měsících tak jeho hladina dramaticky klesá (roku 2008 o 17 metrů). Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Batlavské jezero na Wikimedia Commons
Batllava-See

Der Batllava-See (albanisch Liqeni i Batllavës, serbisch Батлавско језеро Batlavsko jezero) ist ein wichtiger Stausee in der Gemeinde Podujeva, Kosovo. Gespeist wird er überwiegend von dem kleinen Fluss Batllava, der einige Kilometer unterhalb der Staumauer in den Lab mündet. Der Name Batllava stammt von dem nahegelegenen Dorf Batllava. Für die Trinkwasserversorgung der kosovarischen Hauptstadt Pristina sowie der Gemeinde Podujeva spielt der See eine große Rolle. Infolge des Bevölkerungswachstums der beiden Städte kann der See den Bedarf in trockenen Jahren jedoch kaum decken. Daneben wird der Batllava-See auch als Erholungsgebiet genutzt, vor allem für Camping und Wassersport. In der Nähe liegt auch der Flugplatz Batllava. Weblinks
Batllava Lake

The Batllava Lake (Albanian: Liqeni i Batllavës; Serbian: Batlavsko jezero) is a lake in northeastern Kosovo. It is one of the largest bodies of water in Kosovo and it has an area of 3.29 km2 (1.27 sq mi). The bathing lake is a main tourist destination in summer. History Construction of the Batllava Lake dam began in 1961 and was completed by 1965. Initially, the dam was constructed to provide water for the coal-fired power plants in Obiliq. However, the power plants now receive their water supply from Ujman Lake, which was developed later. The lake now supplies water to the largest water supply company, the regional water supply company "Prishtina", and the cities and villages of the municipalities of Podujevë, Pristina, and Obiliq. Geography Batllava Lake is located in the region of Llapi in northeastern Kosovo, within the municipality of Podujevë. The lake is approximately 13 km (8.1 mi) away from Podujevë and about 30 km (19 mi) from Pristina. The Batllava Lake is fed by the river with the same name, Batllava River. The lake extends west to east, with its dam located on the western end. The lake is about 6 km (3.7 mi) long and it has a width up to 700 m (2,300 ft). The depth of the lake fluctuates by the seasons but it can have a depth up to 48 m (157 ft). As an artificial lake, Batllava Lake has a dam with a height of 40.5 m (133 ft). Tourism As one of the main tourist destinations in Kosovo, Batllava Lake is surrounded by mountains and high forests rich in various plants. The natural landscape is amazing all year round, especially in summer. Apart from its main function, the drinking water supply for some cities, the lake is also a suitable place for other sports activities; swimming, fishing and boating. Bathing takes place in the eastern end of the lake. Fishing Because the lake is rich in fish, especially carp and northern pike, fishing is quite developed and attractive to many regular visitors. Fishing competitions are also organized every year. On the shores of the lake there are several well-known restaurants with fish menu and traditional food. Around the lake, in certain picturesque places, many mountain houses and holiday lodges have been built for tourists. The beauties of the lake and the forests around it attract many visitors at any time of the year. Water sports Swimming is also an activity during the summer months. Swimming competitions are held in the lake from time to time. Organized by the Kosovo Swimming Federation, the International Swimming Marathon is held every year in Batllava Lake. The "Kosova 2021" marathon was held, when 27 swimmers from Kosovo, Albania and North Macedonia competed on a 4.2 km (2.6 mi) path. On the surface of the lake, apart from swimming, other water sports and activities can be practiced, such as boating, diving, kayaking, water skiing, etc. Gallery See also List of lakes of Kosovo Tourism in Kosovo Water in Pristina References
Lac de Batlava

Le lac de Batlava (Albanais : Liqeni i Batllavës; Serbe: Batlavsko jezero) fait référence à un lac et un parc situé au Kosovo. Le village de Batlava a été fondé par des ouvriers serbes. Jusqu’en 1932, la famille Ristić était la seule famille à y avoir habité. Ils ont ensuite quitté le village au commencement de la Seconde Guerre mondiale. Batlava est aujourd’hui un village dont la population est à majorité albanaise. Le Lac de Batlava est actuellement la principale source d’eau potable pour les villes de Priština et Podujevo. C’est également une destination populaire auprès des Kosovars, le tourisme étant une grande source de revenus pour le village. Le lac est situé dans la région de Lab, à proximité des villages d’Orlane et de Koliq et est alimenté par la rivière Batlava au nord. Portail des lacs et cours d'eau Portail du Kosovo
Batlavsko jezero

Batlavsko jezero (alb. Liqeni i Batllavës, srp. Батлавско језеро) je jezero na Kosovu. Povijest Brana Batlavskog jezera počela se graditi 1961., a dovršena je 1965. Svrha njegove izgradnje bila je opskrba vodom elektrana na ugljen u Obiliću. Ali, nakon izgradnje Ujmanskog jezera, odakle se sada napajaju elektrane, jezero se počelo koristiti kao spremnik pitke vode. Jezero danas opskrbljuje vodom najveću kompaniju za vodoopskrbu, regionalnu tvrtku za vodoopskrbu "Priština", odnosno gradove i sela općina Podujevo, Priština i Obilić. Geografija Jezero se nalazi na sjeveroistoku Kosova, u općini Podujevo. Udaljeno od 13 km od Podujeva i oko 30 km od Prištine. Jezero se proteže od zapada prema istoku, jer je njegova brana na zapadu jezera i ulijeva se u rijeku Batlava. Jezero je dugo oko 6 km i široko do 700 m. Dubina jezera varira s godišnjim dobima, ali može imati dubinu do 48 m. Jezero ima visinu od 3.29 km2 i jedno je od najvećih jezera na Kosovu. Jezero Batllava, kao umjetno jezero, ima branu visine 40.5 m. Danas Kao jedno od glavnih turističkih odredišta na Kosovu, jezero Batllava okruženo je planinama i visokim šumama bogatim raznim biljkama. Prirodni krajolik je nevjerojatan tijekom cijele godine, posebno ljeti. Osim svoje glavne funkcije, opskrbe pitkom vodom pojedinih gradova, jezero je pogodno mjesto i za druge sportske aktivnosti; plivanje, ribolov i vožnja čamcem. Na obali jezera nalazi se nekoliko poznatih restorana s ribljim menijem i tradicionalnom hranom. Oko jezera, na pojedinim slikovitim mjestima, izgrađene su mnoge planinarske kuće i odmarališta za turiste. Ljepote jezera i šuma oko njega privlače brojne posjetitelje u svako doba godine. Budući da je jezero bogato ribom, posebno šaranom i štukom, ribolov je dosta razvijen i privlačan brojnim stalnim posjetiteljima. Svake godine organiziraju se i natjecanja u ribolovu. Plivanje je također aktivnost tijekom ljetnih mjeseci. U jezeru se s vremena na vrijeme održavaju natjecanja u plivanju. U organizaciji Kosovskog plivačkog saveza, Međunarodni plivački maraton održava se svake godine na jezeru Batllava. Održan je maraton "Kosova 2021", kada se natjecalo 27 plivača iz Kosova, Albanije i Sjeverne Makedonije na 4.2 km (2,6 mi) put. Na površini jezera, osim kupanja, mogu se baviti i drugim sportovima na vodi, kao što su ronjenje, kajak, skijanje na vodi i sl. Čak je i vožnja čamcem po jezeru poseban užitak. Povezani članci Jezera na Kosovu Badovačko jezero Izvori Vanjske poveznice
Batlava-tó

A Batlava-tó egy mesterséges tó Koszovóban. A tó népszerű üdülőhely, valamint innen látják el többek közt Pristinát és Poduljevo régiót. A tavat a kommunista érában hozták létre a környező települések ivóvízellátásának biztosítására. A tó körüli települések népességének növekedése és az általuk felhasznált vízmennyiség növekedése miatt egyre gyakrabban húzódik vissza nyaranta a tó vízszintje. A Batlava-tó igen kedvelt a turisták körében, akik elsősorban belföldről érkeznek ide. A tó körüli falvakban élők fontos bevételi forrását jelenti az idegenforgalom. A tó a Lab régióban fekszik. A Batlava-folyó vize táplája a tavat, északi irányból. Kolić település a tó partján fekszik. Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Batlava Lake című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. Források