NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Trepča bánya

A Trepča bánya nagy ipari komplexum Mitrovicában, Koszovóban, vagy más megközelítéssel Szerbia délnyugati részén. Több, mint 23000 alkalmazottjával Trepča volt az egykori Jugoszlávia egyik legnagyobb iparvállalata. Az 1930-as években egy brit vállalat nyerte el a Mitrovica közelében fekvő Stari Trg bánya bányászati jogait. A második világháborút követően a vállalkozás méretei drámaian megnőttek. A Trepča vállalat egy 40 bányából és gyártelepekből álló konglomerátummá nőtte ki magát, mely javarészt Koszovóban volt megtalálható, ugyanakkor Szerbia és a mai Montenegró területén is voltak érdekeltségei. E vállalatbirodalom központja azonban továbbra is a Mitrovica keleti részén fekvő Trepča maradt. Az 1980-as és 90-es években bekövetkezett üzem- és bányabezárások számos üzemegységet érintettek. Jelenleg a Trepča mintegy 7 darab ólom- és cinkbányából, egy olvasztóüzemből és egy cinkgyárból áll. Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Trepča Mines című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Trepça (Kosowo)

Trepça (Trepča, alb. Trepça, serb. Trepča) – osada założona przez saskich górników w 1303 r., jako wieś Trepice; ośrodek górnictwa cynku, ołowiu oraz srebra w Kosowie (region Mitrovica), na południowych stokach Kopaoniku. Huta ołowiu i cynku. Nazwa Nazwa wsi może mieć dość skomplikowany rodowód, ale literatura albańska wywodzi ją od zestawienia słów „trzy piece”. Podobne nazwy Trepcza – wieś nad rzeką San, na południowym stoku masywu Kopacza. Przypisy
Trepçagruvorna

Trepçagruvorna vid Mitrovica i Kosovo, är den mest värdefulla fasta egendomen på Balkan, värd minst 5 miljarder dollar. Där finns stora fyndigheter av bly, zink, koppar, nickel, kadmium, guld och silver. Utvinning av ädelmetall har pågått i mer än tvåtusen år, först av grekerna, sedan romarna. Under den jugoslaviska tiden (1918-1991) var Trepçagruovorna en av de huvudsakliga drivkrafterna i Jugoslaviens ekonomi.
Призренская духовная семинария

При́зренская духо́вная семина́рия святы́х Кири́лла и Мефо́дия (серб. Призренска Богословија Св. Кирила и Методија) — среднее учебное заведение Рашско-Призренской епархии Сербской православной церкви, расположенное в городе Призрене, готовящее священнослужителей. История Семинария в Призрене была основана в 1871 году. В разные периоды в семинарии учились или преподавали многие выдающиеся иерархи Сербской Православной Церкви. Российские консулы Ястребов, Лисевич, Беляев, Ачимович и Тухолка дарили Духовной семинарии в Призрене книги и целые библиотеки. В 1999 году после прибытия в Косово и Метохию международных вооруженных сил КФОР, семинария вынужденно прекратила свою деятельность, так как в тот период в её помещениях разместились сербы, изгнанные албанцами из своих домов. Семинарские службы были перемещены в город Ниш. Во время мартовского погрома 2004 года здания семинарии были подожжены и практически полностью уничтожены. 21 сентября 2011 года после проведённых реставрационных работ, семинария возобновила свою деятельность. Материальные условия были тяжёлыми. Работа семинарии имеет особое значение для бытия Сербской православной церкви и народа на территории Косово и Метохии. Ректоры Савва (Барач), (1872—1873) Илия Ставрич (1873—1879) Георгий Камперелич (1880—1882) Петар Костич (27 декабря 1882 — 4 апреля 1889) Мелентий Вуич (1888—1891) Иларион Весич (1891—1896; 1904—1906) Арсений Бранкович (1897—1899) Стеван Димитриевич (1899—1903; 1910—1920) Добросав Ковачевич (1908—1909) Василий Милич (1909—1910) Иосиф (Цвийович) (1918—1920) Никола Круль (1923—1924) Симеон (Попович) (1924—1934) Воислав Катич (1934—1938) Живан Маринкович (1939—1941; 1947—1955) Мефодий (Муждека) (1955—1971) Ириней (Гаврилович) (1971—1974) Никодим Джюраков (1974—1984) Милутин Тимотиевич (1984—2021) Арсений (Главчич) (2021—2023) Деян Крстич (с 2023) Известные выпускники См. также Выпускники Призренской духовной семинарии Выпускниками семинарии являются ряд иерархов Сербской православной церкви, в том числе патриарх Ириней (Гаврилович), окончивший семинарский курс в 1951 году. Примечания Литература Бован В. Призренска богословија (серб.). — Ниш: Српска Православна Богословија Светог Кирила и Методија, 2007. — 503 с. — ISBN 978-86-910127-0-0. Марковић-Новаков А. Православна српска богословија у Призрену : (1871—1890). — Београд ; Призрен: Епархија рашко-призренска ; Београд : Јасен ; Ниш : Епархија нишка, 2011. — 243 с. — ISBN 978-86-85337-90-1 Призренска богословија: живот, мисија, допринос: зборник радова (серб.). — Призрен – Нови Сад, 2021. — 571 с. — ISBN 978-86-7946-368-5. Ссылки На Викискладе есть медиафайлы по теме Призренская духовная семинария Призренска богословија у Нишу прославила своју славу, 26. Мај 2014
Сербська духовна семінарія в Призрені

Се́рбська духо́вна семіна́рія в При́зрені (серб. серб. Призренска Богословија Св. Кирила и Методија) — середній навчальний заклад Расько-Призренської єпархії Сербської православної церкви, розташований в місті Призрен, що готує священнослужителів. Історія Семінарія в Призрені була заснована в 1871 році. У різні періоди в семінарії вчилися або викладали багато видатних ієрархів Сербської православної церкви. У 1999 році після прибуття в Косово і Метохію міжнародних збройних сил КФОР, семінарія вимушено припинила свою діяльність, так як в той період в її приміщеннях розмістилися серби, вигнані албанцями зі своїх будинків. Семінарські служби були переміщені в місто Ніш. Під час березневого погрому 2004 року будівлі семінарії були підпалені і практично повністю знищені. 21 вересня 2011 року після проведених реставраційних робіт, семінарія відновила свою діяльність. Матеріально-побутові умови були важкими. Робота семінарії має особливе значення для буття Сербської православної церкви і народу на території Косово і Метохії. Ректори Савва Барач, (1872—1873) Ілля Ставрич Петар Костич (27 грудня 1882 — 4 квітня 1889) Протоієрей Стефан Дмитрович (поч. XX століття) Іларіон Весич (1904—1906) Йосип Цвіович (1918—1920) Нікола Круль, протоієрей (1920—1923) Симеон Попович (1924—1934) Димитрій Янков Мефодій Муждека (1955—1971) Никодим Джюраков Феодосій Шибалич (в. о. ректора з 2010) Відомі випускники Випускниками семінарії є ряд ієрархів Сербської православної церкви, в тому числі її нинішній Предстоятель — патріарх Іриней Гаврилович, який закінчив семінарський курс в 1951 році.
Дева Мария на непрестанната помощ

Храмът „Дева Мария на непрестанната помощ“ (на албански: Katedralja Katolike e Zojës Ndihmëtare, на сръбски: Катедрала Госпе од Непрестане Помоћи) е римокатолическа катедрала в Призрен, Косово, седалище на албанската римокатолическа епархия Призрен – Прищина. Намира се в югозападната част на Призрен, в близост до стария пазар. История Построяването на катедралата в Призрен е поръчано през 1870 г. от Дарио Бучарели, архиепископ на Скопие. Часовниковата кула с камбанарията е добавена впоследствие от Томас Гласнович, хърватски монах и архитект. В свода на средния кораб има стенописи, изпълнени в техниката алсеко, които изобразяват мотиви от историята на Призрен. Образът на Дева Мария в частта до олтара показва гражданите на Призрен, облечени в традиционни носии от XIX в. Над терасата има два стенописа, изобразяващи бореца срещу османските нашественици и ислямизацията Скендербег и трансилванския войвода Янош Хуняди. Авторът на тези стенописи от 1878 г. е австрийският художник Симковис. До 1970 г. катедралата запазва оригиналния си вид. През 1990 г. са извършени реновации по случай стогодишното съществуване на храма, при което стените, колоните и подовете са облицовани с мрамор, стълбите и балконът са подсилени със стоманобетон, а на входа е монтирана метална ограда и стълбище. Комплексът на катедралата включва и други сгради като религиозно католическо училище, дом за свещеници, дом за монахини, седалището на епархията и други жилищни и търговски сгради. По време на строителните работи вътре в катедралата са открити следи от стара църква с гробище, датиращо от XI или XII век. Източници Външни препратки Официална страница на епархията (на английски)
Kathedrale Unserer lieben Frau von der immerwährenden Hilfe (Prizren)

Die Kathedrale Unserer Lieben Frau von der immerwährenden Hilfe (alb. Katedralja e Zonjës Ndihmëtare) in Prizren (Kosovo) ist eine römisch-katholische Pfarrkirche und die Bischofskirche des im Jahr 2000 als Apostolische Administratur Prizren errichteten und 2018 zur Diözese erhobenen Bistums Prizren-Pristina. Geschichte Die Kirche wurde 1870 unter osmanischer Herrschaft für die überwiegend albanischsprachige römisch-katholische Minderheit und die katholischen Ausländer in Prizren erbaut. Benannt wurde sie nach dem römischen Gnadenbild Unserer Lieben Frau von der immerwährenden Hilfe. Als im Jahr 2000 aus den kosovarischen Teilen des Bistums Skopje-Prizren die exemte Apostolische Administratur Prizren entstand, wurde die Marienkirche deren Kathedrale. Konkathedrale ist die 2010 geweihte große Mutter-Teresa-Kathedrale in Pristina, deren Architektur sich eng an die Kathedrale von Prizren anlehnt. Laut archäologischer Forschung existierte an dieser Stelle ein Vorgängerbau als Friedhofskirche und ein Nachfolgebau aus dem zirka 11. und dem zirka 14. Jahrhundert. Zudem wurden Gegenstände einer religiösen Gemeinschaft aus dem 5. Jahrhundert gefunden. Architektur und Ausstattung Die Marienkathedrale ist eine neuromanische, dreischiffige Basilika mit Rundapsis im Südosten und einem schlanken Glockenturm am linken Seitenschiff. Der gesamte Bau, besonders die Portalfassade in Renaissanceformen, folgt italienischen Vorbildern. Die Säulen des Innenraums sind mit Marmor verkleidet. Die Fresken zeigen neben biblischen Themen Darstellungen der Heerführer Skanderbeg und Johann Hunyadi. Weblinks Informationen (inyourpocket.com, englisch) (Memento vom 1. Mai 2015 im Internet Archive) Einzelnachweise
Cathedral of Our Lady of Perpetual Succour (Prizren)

The Cathedral of Our Lady of Perpetual Succour also known as Precinct of the Lady Helper Church and Con-cathedral of the Lady Helper is a Roman Catholic cathedral in Prizren, Kosovo. It is the seat of the Roman Catholic Diocese of Prizren-Pristina. History The Cathedral was commissioned by Italian Dario Bucciarelli, Archbishop of Skopje, in 1870 who had worked as a missionary in Albania for 9 years and had been secretary to the Archbishop of Shkodër. During that time, it was financed by citizens of Dubrovnik. However, the site was likely a graveyard church dating back to the 5th century, uncovered during excavations carried out between 2019 and 2021. These excavations also revealed the presence of the walls of a 12th-century church in the foundations of the current building. The cathedral was not dedicated until October 31, 1970, one hundred years after its construction. Architecture The cathedral is built on a basilic plan with three naves, in a neoclassical style. The primary construction material is brick, with decorative stone bands on the facade. Vertical columns, stairs and the balcony are made of wood. The primary interior material is marble, since a restoration in 1970. Notes References External links Official web page of the diocese (English) Catholic Church web page (Albanian) Kosovo By Gail Warrander, Verena Knaus https://books.google.com/books?id=GCRjKdrmqqEC List of Churches: http://www.metaltraveller.com/en/trips/kosovo/prizren_churches.html Openstreetmap location Report on Churches in Kosovo Archeological Report of Prizren Images and more images 42.2068°N 20.7374°E﻿ / 42.2068; 20.7374
Catedral de Nuestra Señora del Perpetuo Socorro (Prizren)

La catedral de Nuestra Señora del Perpetuo Socorro (en albanés: Katedralja e Zonja jonë e Succour pandërprerë në Prizren; también conocida como "Recinto de la Iglesia de la Señora auxiliadora" y "Con-catedral de la señora auxiliadora") es una catedral católica en Prizren, Kosovo,​ sede de la diócesis de Prizren-Pristina.​ La Catedral de Prizren fue encargada en 1870 por Dario Bucciarelli, arzobispo de Skopie. Su torre del reloj fue construida por Thomas Glasnovic, un monje Arbanasi que además era arquitecto. La catedral tiene entre sus características frescos en el lado norte de la iglesia, entre ellos un fresco de Skanderbeg pintado en 1883 por Gjergj Panariti un monje y pintor albanés de Korçë. Véase también Arquitectura de las catedrales y las grandes iglesias Arte cristiano Referencias
Cathédrale Notre-Dame-du-Perpétuel-Secours de Prizren

La cathédrale Notre-Dame-du-Perpétuel-Secours de Prizren (en albanais : Katedralja e Zojës Ndihmëtare) est l'ancienne cathédrale du diocèse de Prizren-Pristina. D'abord église paroissiale dans le diocèse de Skopje, elle acquiert le statut de cocathédrale lorsque ce diocèse devient le diocèse de Skopje-Prizren en 1969, puis devient la cathédrale de l'administration apostolique de Prizren lorsque celle-ci est érigée en l'an 2000. Elle est remplacée dans ce rôle par la nouvelle cathédrale Sainte-Mère-Teresa de Pristina en 2017. Histoire La première église construite sur le site de la cathédrale date du Ve siècle, et a été mise au jour par des fouilles réalisées entre 2019 et 2021, qui ont aussi démontrée la présence des murs d'une église du XIIe siècle dans les fondations de l'édifice actuel. La construction de celui-ci a été ordonnée en 1870 par Dario Bucciarelli, évêque de Skopje, sous l'occupation ottomane du Kosovo. Le clocher a été édifié par Toma Glasnovic, religieux et architecte croate. Une fresque réalisée par Gjergj Panariti, moine et peintre albanais originaire de Korçë, représente Skanderbeg et Jean Hunyadi. Les autres peintures murales sont l'œuvre d'un peintre autrichien nommé Simchowitz, et datent de l'année 1878. La cathédrale n'est dédicacée que le 31 octobre 1970, cent ans après sa construction. Un rapport de l'UNESCO daté de 2003 recommande la restauration de la cathédrale, de manière simultanée à d'autres lieux de culte orthodoxes et musulmans afin d'envoyer un signal de coexistence pacifique aux différentes communautés ethniques et religieuses habitant le Kosovo. Architecture La cathédrale est bâtie sur un plan basilical à trois nefs, de style néoclassique. Le matériau de construction le plus employé est la brique, avec des bandes décoratives de pierre sur la façade. Le matériau le plus employé à l'intérieur est le marbre, depuis une restauration de 1970. Notes et références Voir aussi Articles connexes Liste des cathédrales du Kosovo Église catholique au Kosovo Liens externes Ressource relative à la religion : GCatholic.org Portail de l’architecture chrétienne Portail du catholicisme Portail du Kosovo
Cattedrale della Madonna del Perpetuo Soccorso

La cattedrale della Madonna del Perpetuo Soccorso (in albanese: Katedralja e Zonja Jone e pandërprerë soccorso në Prizren) è la cattedrale cattolica di Prizren, in Kosovo, e sede della diocesi di Prizren-Prishtina. Storia La cattedrale di Prizren è stato realizzata nel 1870 per volere di Dario Bucciarelliego, arcivescovo di Skopje. La torre dell'orologio è stata costruita da Thomas Glasnović, architetto e monaco arbanasi. Tra gli affreschi della cattedrale, sul lato nord è visibile il murale raffigurante Skanderbeg, dipinto nel 1883 da Gjergj Panaritiego, monaco e pittore albanese di Coriza. Note Voci correlate Cattedrali in Kosovo Chiesa cattolica in Kosovo Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su cattedrale della Madonna del Perpetuo Soccorso Collegamenti esterni (EN) Cattedrale della Madonna del Perpetuo Soccorso, in GCatholic.org.
Katedra Matki Bożej Nieustającej Pomocy w Prizrenie

Katedra Matki Bożej Nieustającej Pomocy w Prizrenie (alb. Katedralja e Zonja jonë e Succour pandërprerë në Prizren) – rzymskokatolicka katedra w Prizrenie, w Kosowie. Historia Katedra w Prizrenie została poświęcona w 1870 przez Dario Bucciarelliego, arcybiskupa Skopje. Jej wieża zegarowa została zbudowana przez Thomasa Glasnovica, albańskiego zakonnika i architekta z rodu Arbanasi. Wśród fresków katedry na uwagę zasługuje znajdujący się po północnej stronie świątyni fresk przedstawiający Skanderbega namalowany w 1883 przez Gjergja Panaritiego, albańskiego zakonnika i malarza z Korczy. Do 2017 siedziba administratury apostolskiej Prizrenu. Przypisy Bibliografia Metaltraveller.com
Prizrenska stolnica

Prizrenska stolnica ali stolnica Gospe nenehne pomoči, znana tudi kot cerkev Gospe Pomočnice in sonstolnica Gospe Pomočnice, je rimskokatoliška stolnica v Prizrenu na Kosovu. Je sedež rimskokatoliške škofije Prizren-Priština. Zgodovina Cerkev je bila zgrajena leta 1870 pod osmansko oblastjo za pretežno albansko govorečo rimskokatoliško manjšino in katoliške tujce v Prizrenu. Ime je dobila po rimski ikoni Gospe nenehne pomoči. Ko je bila leta 2000 iz kosovskih delov škofije Skopje-Prizren ustanovljena Izvzeta apostolska uprava Prizrena, je cerkev Device Marije postala njena stolnica. Sostolnica je velika stolnica Matere Terezije v Prištini, posvečena leta 2010, katere arhitektura je zelo podobna prizrenski stolnici. Glede na arheološke raziskave je na tem mestu obstajala predhodna stavba kot pokopališka cerkev, ki so ji sledile poznejše stavbe iz približno 11. in 14. stoletja. Najdeni so bili tudi predmeti, ki so pripadali verski skupnosti iz 5. stoletja. Arhitektura in oprema Stolnica je neoromanska triladijska bazilika s polkrožno apsido na jugovzhodu in vitkim zvonikom na levi ladji. Celotna stavba, zlasti portalna fasada v renesančnem slogu, sledi italijanskim vzorom. Notranji stebri so obloženi z marmorjem. Freske prikazujejo biblijske prizore in portrete vojskovodij Skenderbega in János Hunyadija. Opombe Sklici Zunanje povezave Škofija Prizren–Priština Informationen (inyourpocket.com, en) 42.2068°N 20.7374°E﻿ / 42.2068; 20.7374
Катедрала Госпе од Непрестане Помоћи у Призрену

Катедрала Госпе од Непрестане Помоћи, позната и као Катедрала Госпе Помоћнице је католичка црква која се налази у Призрену. Саградио ју је надбискуп Дарио Бучарели 1870. године, а црква припада Призренско-приштинској бискупији. Опште информације На југозападној страни Призрена, у насељу код старе пијаце налази се Катедрала Госпе од Непрестане Помоћи, са осталим пратећим објектима. Објекат одликује грчко-римским елемнтима архитектуре, а саграђена је 1870. године на иницијативу надбискупа Дарија Бучарелија. Кулу са звоником и сатом доградио је Тома Гласновић. Црква има полулучни олтар, средња аниата је покривена двоводним кровом, док аниате са стране имају једноводни кров и покриврене су каменим полочама. Вертикални стубови, степенице и балкон су направљени од дрвета, док су зидови у унуташњости цркве покривени кречним малтером, а спољашни део је немалтерисана структура од плавог камена. У трезору средњег брода налазе се фреске рађене у техници „алсеко”, на којима су приказани мотиви Призрена. На слици Госпе у делу поред олтара приказани су грађани Призрена обучени у традиционалне ношње из тог времена. Изнад терасе налазе се две слике, борца против османских освајача и исламизације Ђурађа Кастриота Скендербега и тамишкog жупанa, северинскog банa Јаноша Хуњадија. Аутор ових слика из 1878. године је аустријски уметник Симковис. Црква је све до 1970. године сачувала своју оригиналност, када су поводом сто година постојања зидови, стубови и повови поплочани мермером, степенице и балкон су пресвучени армираним бетоном, а постављена је и метална ограда на улазу и степениште. Комплекс катедрале обухвата и друге објекте као што су зграда верске католичке школе, зграда за свештенике, зграда за часне сестре, седиште Бискупије, зграда Жупаније и други објекти за становање и пословни простор. Током грађевинских радова унутар катедрале пронађени су трагови старе цркве са гробљем која датира из 11-ог или 12. века. Референце
Sočanica Basilica

Sočanica (Serbian: Sočanica; Albanian: Soqanicë) is a basilica of a 9-10th-century church in the village Sočanica, in Leposavić, Kosovo. The stone decoration dates it to the reigns of Simeon I of Bulgaria (893-927) and Petar of Serbia. It was in use in the 11th and 12th centuries according to grave finds. In the reign of Grand Prince Uroš II, the site was known as Sečenica and was defended from the Byzantines from the newly built fortress at Galič, protecting the bridge over Ibar and the road to Ras. The site draws continuity with Municipium Dardanorum. References Janković Đorđe N., On the church of Raška in pre-Nemanjić times, Glasnik Srpskog arheološkog društva 2004, vol. 21, iss. 20, pp. 63–80, University of Belgrade, Faculty of Philosophy
Basílica de Sočanica

La Basílica de Sočanica es una basílica de entre los siglos 9 y 10 en la localidad de Sočanica, en Leposavić, Kosovo.​​ La decoración de piedra data del reinado de Simeón I de Bulgaria (893-927). Estuvo en uso en los siglos 11 y 12 de acuerdo con los hallazgos en el área. En el reinado de príncipe Uroš II, el sitio era conocido como Sečenica y fue defendida de los bizantinos en la fortaleza de nueva construcción en Galic, que protegía el puente sobre el Ibar y el camino hacia Ras. Referencias
Манастир Сочаница

Манастир Сочаница се налази 3,5 километара од истоименог села у општини Лепосавић и припада Епархији рашко-призренској Српске православне цркве. Манастирска црква Манастирска црква је посвећена Усековању светог Јована Крститеља, подигнута је 1862. године, на месту старије цркве, посвећене Ваведењу Пресвете Богородице. На основу једне надгробне плоче пронађене око саме цркве, зна се да је црква била активна 1643. године, а сама Сочаница се, као Селчаница, помиње у оснивачкој повељи краља Милутина (1282—1321), својој задужбини Бањској, која се налази у непосредној близини Сочанице. Сам манастир је активан од 2002. године, када се око манастирске цркве настанило братство, које је због напада албанских екстремиста, напустило манастир Зочиште код Ораховца. Олтарски део манастирске цркве је направљен у стени, а испод њега је 2007. године откривен отвор који води ка подземним катакомбама. Стручњаци Покрајинског завода за заштиту споменика из Приштине претпостављају да ове катакомбе потичу из II или III века и да су их користили први хришћани, који су живели у римском граду Municipium Dardanorum који се налазио на овом простору. Као метох манастира Сочанице обновљен је манастир Свете Петке у месту Улије код Церањске реке. Види још Сочаница Списак манастира Српске православне цркве Референце Литература Званична презентација манастира-Историја Радомировић, Б (3. 6. 2008). „Тајна катакомби манастира Свети Јован”. Политика. Приступљено 1. 5. 2010. Спољашње везе Званична презентација манастира [1] Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (19. децембар 2016)