NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Bikenamori

Bikenamori ist eine winzige Riffinsel (Motu) des Tarawa-Atolls in den Gilbertinseln des Inselstaats Kiribati im Pazifischen Ozean. Geographie Bikenamori ist eines der Riffe im zerklüfteten Mittelteil des Nordarms im Atoll von Tarawa. Sie liegt nach Westen, zum Innern der Lagune hin versetzt zwischen Marenanuka und Kainaba im Mangrovengebiet. Klima Das Klima ist tropisch heiß, wird jedoch von ständig wehenden Winden gemäßigt. Ebenso wie die anderen Orte des Tarawa-Atolls wird Bikenamori gelegentlich von Zyklonen heimgesucht.
Orona

Orona, o també illa Hull, és una de les illes Fènix, a la república de Kiribati. És deshabitada. Geografia És un atol amb una superfície emergida de 3,9 km² i una llacuna interior de 30 km² i 10 m de profunditat. Els peixos són abundants tant a la llacuna com als esculls. Història A l'illa s'hi troben ruïnes de temples polinesis, encara que històricament no s'hi ha trobat una població estable. El nord-americà Charles Wilkes del USS Vincennes en fixà la seva posició, el 26 d'agost de 1840 i li va posar el nom d'un dels seus oficial, Isaac Hull. El capità va quedar sorprès al trobar a l'illa un francès i onze tahitians que havien sigut abandonats feia cinc mesos per a caçar tortugues. Referències
Orona

Orona (früher Hull Island) ist nach Kanton das zweitgrößte Atoll der kiribatischen Phoenixinseln. Es liegt im Pazifischen Ozean, etwa 500 km südlich des Äquators. Die große, zentral gelegene und bis zu 10 m tiefe Lagune wird von zahlreichen Sandinseln (Motus) umringt, ist aber auch durch viele schmale Kanäle mit dem offenen Meer verbunden. Wann und von wem das Atoll erstmals gesichtet wurde, ist nicht bekannt; zweifellos jedoch handelt es sich um eine – britische oder amerikanische – Walfangentdeckung aus den frühen 1820er Jahren. Es steht fest, dass Orona in diesem Zeitraum häufig mit der benachbarten Sydney-Insel, dem heutigen Manra, verwechselt wurde. Ihren einstigen Namen Hull Island verdankt die Insel jedenfalls der Benennung durch Charles Wilkes, dem Leiter einer US-amerikanischen Südseeexpedition. Wilkes benannte das Atoll bei seinem dortigen Eintreffen am 26. August 1840 nach dem amerikanischen Marineoffizier und Kapitän Isaac Hull (1773–1843); siehe hierzu auch Constitution (Schiff, 1798). Das einschließlich Lagune etwa 38 km² große Atoll war nur zwischen 1938 und 1963 bewohnt. Das Dorf an der Westseite Oronas hieß Arariki. Hull Island war damals Zielort eines von britischen Kolonialisten eingeleiteten Umsiedlungsprogramms (sogenanntes „Phoenix Islands Settlement Scheme“), um der Überbevölkerung auf den nordwestlich gelegenen Gilbertinseln Herr zu werden. Dass das Projekt scheiterte, lag hauptsächlich daran, dass der Boden und das daraus gewonnene Grundwasser zu salzig waren, um Landwirtschaft und Viehzucht zu betreiben. Nach dem Scheitern des Projekts verließen aber nach und nach die Siedler die drei betroffenen Inseln Orona (Hull Island), Nikumaroro (Gardner Island) und Manra (Sydney Island) wieder. Das Atoll ist heute unbewohnt, dient allerdings zahlreichen Seevögeln und Meeresschildkröten als wichtiger Brutplatz. Literatur Henry Evans Maude: „The Colonization of the Phoenix Islands“. 1968. Ausführlicher Bericht des zuständigen Landkommissars der Gilbertinseln (Aufgerufen am 14. Januar 2014, englisch) Weblinks Karten und weitere historische Informationen (englisch) Weitere Satellitenbilder des Orona-Atolls (Memento vom 23. Dezember 2010 im Internet Archive)
Atolón Orona

El atolón Orona también conocido como la isla Hull es un atolón del grupo de islas Fénix, pertenecientes a la República de Kiribati. Fue una de las islas involucradas en el plan de colonización británica denominado Proyecto de Colonización de las Islas Fénix en 1938. Enlaces externos Artículo y fotos satelitales sobre islas del Pacífico, en inglés. Página de Jane Resture, con enlaces a fotos de 1967 Archivado el 4 de marzo de 2016 en Wayback Machine., en inglés.
Orona

Orona est un atoll des îles Phœnix, appartenant à la république des Kiribati. Une tentative de colonisation était en cours depuis 2001 mais semble avoir échoué[réf. nécessaire]. Son ancien nom et variante reconnue par la constitution de 1979 est Hull. Liens externes (en) Site de Jane Resture sur Hull Island, photos de 1967 Portail des Kiribati Portail des îles
Orona

Orona (Hull Island) je nenaseljeni koraljni otok u sastavu Kiribata. Zemljopis Nalazi se u grupaciji otoka Phoenix, 93 km zapadno od Manre. Unutrašnjost otoka zauzima laguna najveće dubine od oko 10 metara. Iako nije direktno povezana s oceanom, morska voda redovito prodire u lagunu za vrijeme plime ili većih valova. Povijest Marae, ostaci skloništa i grobovi na istoku Orone dokazi su da je bila naseljena još u drevna vremena. Iako nije poznato tko je otok pronašao u "moderna" vremena, zna se da mu je ime Hull Island dodijelio kapetan Charles Wilkes u čast komodoru američke mornarice, Isaacu Hullu. Flora i fauna Invazivne vrste koje obitavaju (ili su obitavale) na otoku su mačke, štakori, svinje i psi. Osim njih doseljenici su se brinuli i o patkama i domaćim kokošima, no nije poznato jesu li se održale do danas. Autohtone vrste su morske kornjače, ptice, rakovi, razni gušteri i brojni insekti. Zapadni dio otoka uglavnom je prekriven kokosovim palmama, koje dosežu visinu od 12 do 18 metara. Ostatkom dominiraju manja stabla (6 do 12 m), grmovi i trave. Izvori Vanjske poveznice
Orona

O atol de Orona, também conhecido como Ilha Hull, é uma das Ilhas Phoenix na República de Quiribáti. Mede cerca de 8,8 km por 4 km, e tal como Kanton é uma estreita faixa de terra que rodeia uma lagoa considerável com profundidade de 15–20 m. Numerosas passagens ligam a lagoa ao oceano circundante, mas apenas umas duas delas permitem a passagem de um pequeno barco. A área total é de 3,9 km², e a altitude máxima é 9 m. O atol de Orona já foi sucessivmente habitado e desabitado ao longo da história, mas encontra-se desabitado desde 2014. Galeria Referências
Орона

Орона (англ. Orona) — атолл в архипелаге Феникс, расположенный в 96 км от острова Манра (или Сидни), в 233 км от острова Никумароро (или Гарднер) и в 917 км от Апиа, столицы Самоа. Прежнее название острова — Хулл. География Орона — низменный атолл, состоящий из нескольких островков, окружённых рифами. В центре острова — мелководная лагуна. Атолл имеет форму параллелограмма со сторонами 7 и 3,5 км, только восточная сторона сильно выпукла. Риф на севере и юге острова прорезан узкими проливами: всего 20 каналов, по двум из которых можно заплыть на лодке в лагуну. В западной части Ороны растут кокосовые пальмы, большинство из которых были посажены ещё в 1880-х годах. Остальная часть покрыта зарослями. Самое распространённое растение — сезувиум. Восточная часть острова лысая: здесь находится древняя полинезийская усыпальница, свидетельствующая о том, что в прошлом остров был заселён полинезийцами. На острове обитают около 17 видов птиц, черепахи, малая крыса, ящерицы и крабы-отшельники, около 50 видов насекомых. История Остров был назван капитаном корабля «Винсент» Чарльзом Уилксом в честь командора Исаака Хулла 26 августа 1840 года. Экипаж этого корабля был сильно удивлён, когда обнаружил на атолле больного француза и 11 таитян, которые высадились на Ороне за пять месяцев до этого. Остров также часто посещали китобойные судна, путавшие его с островом Манра (Сидни). На Ороне не велась добыча гуано, как на соседних островах Сидни и Гарднер. В 1887 году на острове был развёрнут лагерь и высажено 20 000 кокосовых пальм. 11 июля 1887 года над Ороной был установлен протекторат Британской империи. С тех пор и до 1916 года остров сдавался в аренду компаниям, производившим копру. В настоящее время Орона входит в состав Республики Кирибати. Ссылки Остров Орона на Oceandots.com (англ.) Остров Хулл на Jane Resture (англ.). Архивировано 4 марта 2016 года. Фотографии острова Хулл (англ.)
Orona

Oronaön eller Oronaatollen (tidigare Hull) är en ö i Polynesien som tillhör Kiribati i Stilla havet. Geografi Oronaön är den näst största ön bland Phoenixöarna och ligger cirka 1 800 kilometer sydöst om huvudön Tarawa och ca 500 kilometer norr om Tokelau. Dess geografiska koordinater är 4°30′ S och 172°10′ V. Den obebodda ön är en korallatoll och har en areal om ca 30 km² med en landmassa på ca 3,9 km². Atollen omsluter en lagun om ca 30 km² och består av en rad öar och mindre motus (småöar). Den högsta höjden är på endast några m ö.h. Ön är en betydande boplats för en rad sjöfåglar och havssköldpaddor. Historia Det är oklart när ön upptäcktes men den namngavs Hull Island den 26 augusti 1840 av amerikanske kapten Charles Wilkes på fartyget USS Vincennes för att hedra den nyligen avlidne amerikanske marinofficeren Isaac Hull. Den 12 januari 1916 blev ön tillsammans med övriga öar inom Phoenixöarna ett eget förvaltningsområde inom det brittiska British Western Pacific Territories (Brittiska Västra Stillahavsterritoriet). Den 18 mars 1937 införlivades alla Phoenixöarna i den brittiska kolonin Gilbert och Elliceöarna. Ön besöktes under sena 1930-talet av en sökexpedition efter Amelia Earhart som försvann spårlöst den 2 juni 1937. När ön upptäcktes och kartlades i mitten av 1800-talet var den obebodd men arkeologiiska fynd vittnar om att den periodvis varit bebodd av den polynesiska ursprungsbefolkningen. I modern tid har ön varit befolkad i omgångar. Mellan 1938 och 1963 ingick Orona tillsammans med grannöarna Manraön och Nikumaroroön i det s.k. Phoenix Islands Settlement Scheme, ett försök att flytta en del av befolkningen på de överbefolkade Gilbertöarna till de i stort sett obefolkade Phoenixöarna. Ön hade under den här tiden som allra mest en bofast befolkning på omkring 560 invånare som främst levde på småskaligt fiske och odling av kopra. De allra flesta av öns dåvarande invånare bodde då i den numera övergivna huvudorten Arariki på den västra delen av ön. "Phoenix Islands Settlement Scheme lades slutligen ner 1963 eftersom det visat sig vara svårt att förmå öarna att uppnå självförsörjning. Samma år evakuerades öns befolkning, Orona blev därmed obebodd. 1979 införlivades Phoenixöarna i den nya nationen Kiribati. 2001-2004 hade ön återigen en bofast befolkning som levde på småskaligt fiske. Den nya bosättningen lyckades dock aldrig uppnå självförsörjning, utan invånarna var tvungna att få nästan alla sina förnödenheter inskeppade till sig från Gilbertöarna. Bosättningen övergavs 2004 och ön är sedan dess obebodd. Externa länkar om Oronaön karta över Oronaön
Nikumaroro

Nikumaroro, abans illa Gardner, és una de les illes Fènix, a la república de Kiribati. És deshabitada. Geografia Nikumaroro és un atol de forma triangular de 6 km de llarg i 2 km d'ample, amb una superfície emergida de 4,1 km² i una llacuna de 4 km². Història Va ser anomenat, el 1827, pel nord-americà Joshua Coffin del balener Ganges en honor del seu sogre Gideon Gardner. Històricament també s'ha anomenat illa Kemins, illa Mary Letitia i Motu Oonga. El 1892 es va intentar establir una petita colònia britànica per plantar cocoters, però es va abandonar al cap d'un any. El 1938 es van establir colons de les superpoblades illes Gilbert. La població va arribar a un màxim de 100 habitants, però la falta d'aigua potable va fer que, des del 1965, torni a ser deshabitada. Actualment l'illa és visitada esporàdicament per biòlegs atrets pel ric ecosistema. S'han observat diverses espècies de taurons i dofins, cracs molt agressius, i algunes espècies de peixos verinosos.
Nikumaroro

Nikumaroro of Gardner is een onbewoond eiland in het westen van de Grote Oceaan dat deel uitmaakt van de Phoenixeilanden en behoort tot de Republiek Kiribati. Het is een afgelegen begroeide atol van ongeveer 6 kilometer lang en 2 kilometer breed met in het midden een grote lagune. De eerste Europeaan die Nikumaroro zag was de Britse kapitein Kemiss van de walvisjager Eliza Ann in 1824. Zestien jaar later bevestigde de USS Vincenness van de United States Exploring Expedition de locatie van het eiland en kreeg het officieel de naam Gardner. Deze naam was in 1825 al gegeven aan het eiland door Joshua Coffin die voer op de walvisjager Ganges. De naam Gardner zou afkomstig zijn van de Amerikaanse politicus Gideon Gardner die de eigenaar was van de Ganges. In 1856 werd Nikumaroro opgeëist door het Amerikaanse bedrijf CA Williams & Co onder de Guano Islands Act, een wet die het mogelijk maakte eilanden op te eisen ten behoeve van de winning van guano. Er werd echter nooit guano op het eiland gewonnen. In 1892 werd het eiland bezocht door het Britse schip HMS Curacoa en voor het Verenigd Koninkrijk opgeëist. Vervolgens werd het eiland via een licentie gegeven aan John T. Arundel om er een kokosnootplantage te beginnen. Daartoe werden 29 mensen naar het eiland gebracht en werd er begonnen met de bouw van enkele gebouwen. Hevige droogte zorgde er echter voor dat het project binnen een jaar werd afgelast. Het eiland zou vervolgens onbewoond blijven tot 1938 toen door de Britten een nieuwe poging werd ondernomen om het eiland te koloniseren. Er werden putten geslagen om de bevolking van drinkwater te voorzien en halverwege de jaren 50 woonden er zo'n 100 mensen op het eiland. Een langdurige droogte in de jaren 60 zorgde er echter voor dat de bewoners geëvacueerd moesten worden naar de Salomonseilanden. Sindsdien is het eiland onbewoond gebleven. Nikumaroro is de plaats waar Amelia Earhart mogelijk met haar vliegtuig is neergestort tijdens haar fatale poging de langste vlucht ter wereld te maken.
Nikumaroro

Nikumaroro (ang. Gardner Island) – bezludny atol na Pacyfiku, należący do państwa Kiribati. Leży w grupie wysp Feniks, wpisanych łącznie na Listę Światowego Dziedzictwa Kulturowego i Przyrodniczego UNESCO. Geografia Jest to wydłużony atol, zawierający wąską lagunę. Jest on bardzo niski, większość lądu jest gęsto porośnięta lasem Pisonia grandis i Cordia subcordata, poza tym występują plaże z białego koralowego piasku. Otaczający lagunę pas lądu jest przecięty cieśninami w dwóch miejscach, szersze wejście do laguny znajduje się od strony zachodniej, jednak nie jest ono dość głębokie dla statków. Po jego obu stronach zostały posadzone palmy kokosowe, po południowej stronie znajdują się pozostałości opuszczonej wioski. Atol jest uznany przez BirdLife International za ważną ostoję ptaków. Gnieżdżą się tam liczne ptaki morskie, w tym około sto par lęgowych faetonów czerwonosternych (Phaethon rubricauda). Występują tam kraby palmowe. Z obcych, inwazyjnych gatunków obecne są szczury polinezyjskie, jednak nie stwierdzono, żeby stanowiły one duże zagrożenie dla ptaków. W latach 1960. na wyspie widziano także zdziczałe koty i psy, jednak nie znaleziono ich podczas badań w 2006 roku. Historia Wyspy Feniks były znane Polinezyjczykom, jednak niewielka powierzchnia lądowa i ograniczony dostęp do zasobów słodkiej wody sprawiły, że ludzie nie osiedlili się tu na stałe. Około 1828 roku kapitan Joshua Coffin ze statku Ganges z Nantucket odkrył wyspę dla Europejczyków i nazwał Gardner Island, od nazwiska właściciela lub agenta statku. W 1840 roku odwiedził ją Charles Wilkes w trakcie wyprawy badawczej dookoła świata. W latach 1880. stworzono plantacje kokosów, a 28 maja 1892 roku wyspa została ogłoszona protektoratem brytyjskim. W 1929 roku na rafie otaczającej atol rozbił się statek SS Norwich City, w wyniku czego zginęło 11 ludzi. Pozostali zostali uratowani. Najprawdopodobniej to na tej wyspie, lub w jej pobliżu, w 1937 roku rozbiła się amerykańska pilotka Amelia Earhart z nawigatorem Fredem Noonanem. Wprawdzie dotąd (2018) nie odnaleziono wraku samolotu, ale na wyspie został odkryty najprawdopodobniej damski but, pudełko od sekstantu wykonane około 1918 roku i butelka benedyktynki, którą lubiła pilotka. Znaleziono też ludzkie kości. W 1940 roku zostały one uznane za męskie, ale ponowna analiza antropologiczna opublikowana w 2018 roku sugeruje, że należały one do kobiety, a ich wymiary odpowiadają tym, które można wyznaczyć ze zdjęć i zachowanych ubrań Earhart. W 1939 roku na wyspie istniała osada zamieszkana przez około 80 Kiribatyjczyków, która jest obecnie opuszczona. Przypisy
Nikumaroro

Nikumaroro (também conhecida como Ilha Gardner) é um atol de coral do grupo de Ilhas Fénix, pertencentes à República de Quiribáti, no sul do oceano Pacífico. É desabitado. Nikumaroro é também conhecido por ser possivelmente o local onde os aviadores Amelia Earhart e Fred Noonan teriam sofrido um acidente na sua tentativa de voo de circum-navegação Características O atol é remoto e é formado por dois ilhéus alongados que quase fecham a lagoa interior e que lhe dão atol uma característica forma triangular. A sua vegetação é profusa e conta com uma lagoa marinha central. Nikumaroro tem aproximadamente 6 km de comprimento por menos de 2 km de largura. Há duas entradas na borda do atol, bloqueadas por um largo recife, o qual seca ao baixar a maré. Nas águas de Nikumaroro há 21 géneros de coral duro, com abundante coral vivo na zona oeste, em algumas áreas superando mesmo 50%. Referências
Nikumaroroön

Nikumaroroön eller Nikumaroroatollen (tidigare Gardner) är en ö i Polynesien som tillhör Kiribati i Stilla havet. Geografi Nikumaroro är en ö bland Phoenixöarna och ligger cirka 1 500 kilometer sydöst om huvudön Tarawa och cirka 650 kilometer nordväst om Tokelau. Dess geografiska koordinater är 4°40′ S och 174°31′ V. Den obebodda ön är en korallatoll och har en areal om cirka 4,1 km² med en landmassa på cirka 2,1 km². Atollen är cirka 6 km lång och cirka 2 km bred och omges av ett korallrev. Den högsta höjden är på endast några m ö.h. Historia Ön upptäcktes 1824 första gången av européer, av den amerikanske kaptenen C. Kemiss på valfångstfartyget Eliza Ann. Den namngavs 1825 till "Gardner Island" när den återupptäcktes av amerikanske kaptenen Joshua Coffin på fartyget Ganges troligen för att hedra fartygets ägare Gideon Gardner, en amerikansk kongressledamot. 1856 annekterades ön av USA i samband med en lag som skulle ge landet tillgångar av guano (Guano Islands Act). Det saknas däremot dokument som bekräftar att USA hämtade guano från Nikumaroroön. 1892 annekterades ön av Storbritannien och den 12 januari 1916 blev Nikumaroro tillsammans med övriga öar inom Phoenixöarna ett eget förvaltningsområde inom det brittiska Brittiska Västra Stillahavsterritoriet. Den 18 mars 1937 införlivades alla Phoenixöarna i den brittiska kolonin Gilbert och Elliceöarna. Åren 1938 till 1963 ingick Nikumaroro tillsammans med Manraön och Orona i det så kallade "Phoenix Islands Settlement Scheme", ett försök att flytta en del av befolkningen bland de överbefolkade Gilbertöarna. 1979 införlivades Phoenixöarna i den nya nationen Kiribati, och namnet ändrades från Gardner Island till Nikumaroro. 2007 besöktes ön av en TIGHAR-expedition (The International Group for Historic Aircraft Recovery) i sökandet efter Amelia Earhart som spårlöst försvann den 2 juni 1937. Externa länkar Karta över Nikumaroro
Illa McKean

L'illa McKean és una de les illes Fènix, a la república de Kiribati. És deshabitada. Kiribati va declarar l'⁣Àrea Protegida de les Illes Phoenix el 2006, i el parc es va ampliar el 2008. La reserva marina de 425.300 quilòmetres quadrats conté vuit atols de corall, inclosa l'illa McKean. Geografia És la més occidental de les illes Fènix, situada a 125 km al nord-oest de Nikumaroro. Té una superfície total de 0,4 km², inclosa la llacuna interior salada i poc profunda de 0,2 km². Hi ha abundants ocells marins i no té arbres. Història Va ser descoberta el 28 de maig de 1794 pel capità britànic Henry Barber, del vaixell Arthur, mentre es dirigia des de Botany Bay, Nova Gal·les del Sud, cap a la costa nord-oest d'⁣Amèrica. En albirar l'illa deshabitada el 28 de maig, el capità Barber la va anomenar "illa de Drummond", situant-la a 3° 40′ S, 176° 51′ O. L' Albany Sentinel va informar que la "petita illa sorrenca... és molt baixa i no es pot veure des de la coberta d'un vaixell a més de cinc o sis milles". Més tard va ser rebatejada com a "illa Arthur" i va aparèixer com a tal a les cartes nàutiques de l'època. Les seves coordenades es donaven com a 3° 30′ S, 176° 0′ O. L'illa va ser visitada per diversos vaixells en els anys següents, incloent-hi el balener Japan el 1830 (sota el comandament del capità Shubael Chase), el capità Worth (1832) que la va confondre amb Onotoa i un balener desconegut el 1834, que la va anomenar "Illa de Wigram". Històricament també s'ha anomenat illa Wilkes. McKean va ser reclamada pels Estats Units el març de 1859, en virtut de la Llei Americana del Guano de 1856. CA Williams va promoure la Phoenix Guano Company de New London, Connecticut, per explotar el dipòsit de guano. Alfred Restieaux va ser el capatàs de l'operació d'excavació el 1867. El guano es va extreure i exportar activament des del 1859 fins al 1870. L'illa va ser rarament visitada després d'aquella època. Referències Bibliografia Maude, H.E.. Of Islands and Men: Studies in Pacific history. Melbourne, Australia: Oxford University Press, 1968. Quanchi, Max; Robson, John. Historical Dictionary of the Discovery and Exploration of the Pacific Islands. Scarecrow Press, 2005. ISBN 0-8108-5395-7. Sharp, Andrew. The Discovery of the Pacific Islands. Oxford, UK: Oxford University Press, 1960. Bryan, Edwin H. American Polynesia and the Hawaiian Chain. Honolulu, HI: Tongg Publishing Company, 1941, p. 66–69. «McLean Island». United Nations. Arxivat de l'original el 2007-03-12. «TIGHAR». TIGHAR. Arxivat de l'original el 2010-01-08.
Isla McKean

La isla McKean es una isla pequeña y deshabitada del grupo de islas Fénix, pertenecientes a la República de Kiribati. Su superficie es de 57 hectáreas. McKean fue nombrada por el comandante Charles Wilkes el 19 de agosto de 1840, pero se cree que fue descubierta previamente por balleneros del océano Pacífico. Fue reclamada por los Estados Unidos en marzo de 1859, bajo lo dispuesto por el Acta de Islas Guaneras de 1856. El guano fue extraído intensamente y exportado desde 1859 hasta 1870. Las islas rara vez fueron visitadas tras la finalización de las actividades. En junio de 1938, fue declarado un santuario natural para aves, y constituye un área protegida desde entonces. Además de expediciones naturalistas, fue visitada en octubre de 1989 por la organización TIGHAR (The International Group for Historic Aircraft Recovery) en la búsqueda de un posible lugar de aterrizaje de la aviadora desaparecida Amelia Earhart en 1937. Geografía McKean tiene la forma de un óvalo rústico, de menos de 1 kilómetro de diámetro. Está rodeada por un arrecife plano, con una playa coralina y un reborde de escollos también de coral que sobresalen hasta 5 metros sobre el nivel del mar. El centro de la isla está deprimido, con una laguna de poca profundidad, hipersalina y con restos de guano ocupando el centro de la isla. No tiene árboles, pero se encuentran 7 especies herbáceas. McKean cuenta con la mayor cantidad de nidos del pájaro Fregata (Fregata ariel), con una población de alrededor de 85 000 ejemplares. Se han descrito hasta 29 especies de aves, visitantes de la isla. El único mamífero existente es la rata de la Polinesia, lo que sugiere un descubrimiento prehistórico de la isla por marinos polinésicos. También existen especies de lagartos gecos. La isla no tiene una fuente de agua dulce fresca. Enlaces externos United Nations Environment Programme TIGHAR