NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
District de Sayram

Le district de Sayram (kazakh : Сайрам ауданы) est un district de l'oblys de Turkestan au Kazakhstan. Son centre administratif est la localité de Aksukent. Géographie Le Le district entoure la ville de Chymkent et il s'étend sur 1 100 km2. Il est limitrophe du district de Baydibek au nord, du district d'Ordabasy à l'ouest, du district de Toulkibas à l'est, du district de Tole Bi au sud et de la ville de Chymkent au sud-est. Les routes et voies ferrées, situées le long de la rivière Aksu convergent vers Chymkent. La rivière Machat coule à l'est du district, la rivière Aksu en son centre et la rivière Arys au nord. Le territoire du district est principalement une plaine en pente douce du sud au nord ; il est par endroits vallonné et parsemé de ravins. Démographie Galerie Notes et références Voir aussi Liens externes Articles connexes Liste des districts du Kazakhstan Portail du Kazakhstan
Сайрамський район

Сайра́мський район (каз. Сайрам ауданы, рос. Сайрамский район) — адміністративна одиниця у складі Туркестанської області Казахстану. Адміністративний центр — село Аксу. Історія Згідно з постановою Уряду Казахстану № 1110 від 18 жовтня 2013 року 6 сільських округів (Бадамський, Жанаталапський, Жулдизький, Каратобинський, Сайрамський, Тассайський) та частина ще 3 (Акбулацький, Кайнарбулацький, Карасуський) загальною площею 554,61 км² були приєднані до міста Шимкент. Населення Населення — 222652 особи (2021; 173640 у 2009, 136460 у 1999, 110836 у 1989). Склад До складу району входять 11 сільських округів: Найбільші населені пункти Населені пункти з чисельністю населення понад 3000 осіб: Транспорт Дороги районного значення: Примітки
District de Baïkonour

Le district de Baïkonour, (en kazakh : Алмалы ауданы) une unité administrative de la ville d'Astana au Kazakhstan. Description Le district est situé au nord d’Astana. Il est bordé au sud-ouest par le district de Saryarka et au sud-est par le district d'Almaty. Le district est délimité comme suit : à l’ouest par l’avenue Respublika ; au sud par les rives droites des rivières Ichim et Ak-Boulak ; et au nord, il s’étend jusqu’à la limite d’Astana, coïncidant avec les limites de la ville. Sa superficie est de 181,29 km². Histoire Le district a été créé par la résolution n° 06-354 de l'Akimat de la ville d'Astana du 26 février 2018 et la décision n° 235/28 du Maslikhat de la ville d'Astana. Il a été formé à partir de parties des territoires du district d'Almaty et du district de Saryarka. Population Composition ethnique (au début de 2019): Galerie Voir aussi Articles connexes Liens externes Site officiel Notes et références Portail du Kazakhstan
Байконурский район

Байконурский район (каз. Байқоңыр ауданы / Baiqoñyr audany) — административно-территориальная единица города Астаны. Район создан постановлением акимата г. Астаны № 06-354 от 26.02.2018 и решением маслихата г. Астаны № 235/28. Образован из части территорий районов Алматы и Сарыарка. Площадь — 18 129 га. Численность населения на 1 июня 2019 года — 233 351 человек. Часовой пояс — UTC+5. Границы района На карте города район ограничен: с запада — проспектом Республики; с юга — правым берегом рек Ишим и Ак-Булак; на севере район достигает границы г. Астаны, совпадая с чертой города. К территории района также отнесены: Жилой массив «Ондырыс» — 32 000 чел.; Жилой массив «Кирпичный» — 6000 чел.; Жилой массив «Казгородок» — 18 000 чел.; Дачный массив «Коянды» — 12 дачных сообществ. Население Национальный состав (на начало 2019 года): казахи — 173 131 чел. (76,13 %) русские — 32 926 чел. (14,48 %) украинцы — 3577 чел. (1,57 %) татары — 2767 чел. (1,22 %) узбеки — 2468 чел. (1,09 %) немцы — 2341 чел. (1,03 %) корейцы — 1498 чел. (0,66 %) киргизы — 1341 чел. (0,59 %) белорусы — 985 чел. (0,43 %) азербайджанцы — 900 чел. (0,40 %) ингуши — 637 чел. (0,28 %) поляки — 600 чел. (0,26 %) чеченцы — 372 чел. (0,16 %) уйгуры — 305 чел. (0,13 %) башкиры — 302 чел. (0,13 %) армяне — 290 чел. (0,13 %) молдоване — 205 чел. (0,09 %) другие — 2777 чел. (1,22 %) Всего — 227 422 чел. (100,00 %) Статистика и объекты Согласно паспорту района «Байконыр», количество расположенных в нём многоэтажных жилых домов: 443 + 257 объектов строительства. Количество улиц: 216 общей протяжённостью 219 км. В районе расположены 5 скульптурных сооружений: «Жер Ана», «Девушка с домброй», «Времена года», «Орёл», «Знаки зодиака»; 2 памятника: Жамбылу Жабаеву и Кемалю Ататюрку; а также 22 сквера и 1 парк. Достопримечательности Караоткель (кладбище) Акимы Каналимов, Ерлан (с 29 марта 2018 года по 24 апреля 2019 года). Есилов, Аскар (с 24 апреля 2019 года по 30 января 2020 года). Нурсагатов, Нурбол (с 30 января 2020 года по 23 декабря 2021 года). Жаулыбаев, Ерлан Алимбаевич (с 23 декабря 2021 года по 18 октября 2023 года). Рахманберди, Талгат (с 18 октября 2023 года). Примечания Ссылки
Maison des architectes Zenkov

La maison des architectes Zenkov (en russe : Дом зодчих Зенковых) est un bâtiment situé au 115/1 rue Kazybek Bi dans le district d'Almaly à Almaty au Kazakhstan. Histoire L'édifice est la maison où ont résidé Pavel Matveïevitch Zenkov et son fils Andreï Pavlovitch Zenkov, célèbres architectes de la ville de Verny. Le bâtiment a été construit à la fin du XIXe siècle et appartenait au marchand I. D. Lutmanov. En octobre 1888, Pavel Matveïevitch Zenkov, maire de Verny, a acheté la maison après que le précédent domicile familial a été détruit lors du tremblement de terre de Verny en 1887 (en). Pavel Zenkov est décédé en 1915 et, en 1916, Andreï Pavlovitch a été mobilisé pour le service militaire. Le seul membre de la famille restant dans la maison était Evdokia Zenkova — épouse de Pavel Matveïevitch et mère d'Andreï Zenkov. En 1917, elle a vendu la propriété à un Ouzbek de Boukhara. Architecture Il s'agit d'une construction en rondins de plain-pied, reposant sur des fondations en pierre. Les fenêtres sont dotées d'encadrements en bois sculpté. Les murs sont enduits et chaulés. Le bâtiment présente une distribution intérieure organisée autour d'un couloir. Cet édifice est représentatif de l'habitat résidentiel courant de la ville de Verny à la fin du XIXe siècle. L'édifice abrite des œuvres d'art religieux ainsi qu'une iconostase réalisées dans des ateliers de Moscou et de Kiev. Ces pièces reflètent les liens artistiques unissant différents centres culturels au début du XXe siècle. Protection du monument Le 4 avril 1979, le comité exécutif du Conseil des députés du peuple de la ville d'Almaty a adopté la décision n° 139, intitulée « Approbation de la liste des monuments historiques et culturels de la ville d'Almaty », dans laquelle la maison des architectes Zenkov a été classée. Cette décision imposait la conclusion d'un accord de préservation ainsi que l'élaboration de plans de restauration pour les monuments concernés. Le 26 janvier 1982, le bâtiment a été inscrit sur la liste des monuments historiques et culturels d'importance républicaine de la RSS kazakhe. Galerie Références Voir aussi Liens externes Maison Zenkovy Liens internes Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du Kazakhstan
Дом зодчих Зенковых

Дом зодчих Зенковых — здание в Алма-Ате, в котором проживали знаменитые архитекторы города Верного Павел Матвеевич Зенков и его сын Андрей Павлович. История Здание было построено в конце XIX века и принадлежало купцу И. Д. Лутманову. В октябре 1888 года дом приобретает городской голова Верного Павел Матвеечич Зенков, так как предыдущий дом семьи был разрушен землетрясением 1887 года. В 1915 году скончался Павел Зенков, а в 1916 году Андрей Павлович был мобилизован на фронт. В доме осталась проживать только Евдокия Зенкова, жена Павла Матвеевича и мать Андрея Зенкова. Она в 1917 году продаёт участок с домом некоему бухарскому узбеку. В настоящее время в здании располагается Городская станция скорой помощи. Архитектура Строение представляет собой одноэтажный деревянный бревенчатый сруб, построенный на каменном фундаменте. Окна дома обрамлены резными деревянными наличниками. Стены оштукатурены и побелены. Планировочная композиция здания — коридорная. Здание представляет собой образец рядовой жилой застройки города Верного конца XIX века. Статус памятника 4 апреля 1979 года было принято Решение исполнительного комитета Алма-Атинского городского Совета народных депутатов № 139 «Об утверждении списка памятников истории и культуры города Алма-Аты», в котором был указан дом зодчих Зенковых. Решением предусматривалось оформить охранное обязательство и разработать проекты реставрации памятников. 26 января 1982 года здание было включено в список памятников истории и культуры республиканского значения Казахской ССР. Примечания
Будинок зодчих Зенкових

Будинок архітекторів Зенкових — будинок в Алмати, у якому проживали знамениті архітектори міста Вєрного Павло Матвійович Зенков та його син Андрій Павлович. Історія Будівля була побудована наприкінці ХІХ століття і належала купцю І. Д. Лутманову. У жовтні 1888 року будинок придав міський голова Вєрного Павло Матвійович Зенков, оскільки попередній будинок сім'ї був зруйнований землетрусом 1887 року. 1915 року помер Павло Зенков, а 1916 року Андрій Павлович був мобілізований на фронт. У будинку залишилася проживати лише Євдокія Зенкова, дружина Павла Матвійовича та мати Андрія Зенкова. Вона в 1917 році продає ділянку з будинком якомусь бухарському узбеку. Наразі в будівлі міститься Міська станція швидкої допомоги. Архітектура Будова являє собою одноповерховий дерев'яний зруб із колод, побудований на кам'яному фундаменті. Вікна будинку обрамлені різьбленими дерев'яними лиштвами. Стіни оштукатурені та побілені. Планувальна композиція будівлі — коридорна. Будівля є зразком рядової житлової забудови міста Вєрного кінця XIX століття. Статус пам'ятки 4 квітня 1979 року було ухвалено Рішення виконавчого комітету Алма-Атинської міської Ради народних депутатів № 139 «Про затвердження списку пам'яток історії та культури міста Алма-Ати», у якому було вказано будинок зодчих Зенкових. Рішенням передбачалося оформити охоронне зобов'язання та розробити проекти реставрації пам'яток. 26 січня 1982 року будинок було включено до списку пам'яток історії та культури республіканського значення Казахської РСР. Примітки
Дом почётного гражданина Головизина

Дом почётного гражданина города Верного Т. А. Головизина — здание в Алма-Ате, построенное в начале XX века в стиле модерн по заказу верненского купца Тита Головизина. История Строительство здания производилось в 1905-1908 годах у пересечения улиц Лепсинской (пр. Назарбаева) и Артиллерийской (ул. Курмангазы) по заказу владельца верненских сапожных мастерских, почетного гражданина города Верного Т. А. Головизина. Автор проекта неизвестен, однако ряд исследователей полагают, что использование элементов классики в стиле модерн, художественное и объемно-планировочное решение позволяют утверждать, что здание построено французским архитектором Павлом Гурдэ. После установления советской власти в 1918 году дом был национализирован. В 1920 году в сооружении располагались детсад и жилые квартиры коммуналки, поликлиника. Позднее здание перешло в ведение хозяйства Совета министров Казахской ССР. В гостинице ХОЗУ Совмина Казахской ССР проживали первые руководители республики и гости зарубежных государств. В 1946-1951 годы здесь жил Жумабай Шаяхметов, видный казахстанский политический деятель советской эпохи. В период с 1955 по 1956 годы в доме проживал глава Казахской ССР, Леонид Брежнев. В настоящее время здание находится в хорошем состоянии и используется в качестве государственной резиденции номер 4. Здание расположено в так называемом «Золотом квадрате» города. Архитектура Здание представляет собой одноэтажный деревянный дом, закругленный башней со шпилем. Он художественно оформлен надвершием в средней части фасада. Парадность фасадов достигается сложной пластикой в виде полуколонн композитного ордера и парапета, украшенного живописной лепниной растительного орнамента, создающих обилие светотени. Планировочная система компактного объема здания состоит из проходных комнат. Сооружение представляет собой образец купеческого особняка начала XX века. Современный вход в здание расположен по диагональной оси квартала. На доме установлены мемориальные доски, посвященные Т.А.Головизину, проживавшему здесь в 1905-1908 гг., и Жумабаю Шаяхметову, видному государственному деятелю советской эпохи, проживавшему в доме в 1946-1954 гг. Статус памятника 4 апреля 1979 года было принято Решение исполнительного комитета Алма-Атинского городского Совета народных депутатов № 139 «Об утверждении списка памятников истории и культуры города Алма-Аты», в котором был указан дом почётного гражданина города Верного Головизина. Решением предусматривалось оформить охранное обязательство и разработать проекты реставрации памятников. 26 января 1982 года здание было включено в список памятников истории и культуры республиканского значения Казахской ССР. Примечания
Будинок почесного громадянина Головізіна

Будинок почесного громадянина міста Вєрного Т. А. Головізіна — будівля в Алмати, побудована на початку XX століття в стилі модерн на замовлення вєрненського купця Тита Головізіна. Історія Будівництво будівлі проводилося у 1905—1908 роках біля перетину вулиць Лепсинської (пр. Назарбаєва) та Артилерійській (вул. Курмангази) на замовлення власника вєрненських шевських майстерень, почесного громадянина міста Вєрного Т. А. Головізіна. Автор проекту невідомий, проте низка дослідників вважають, що використання елементів класики у стилі модерн, художнє та об'ємно-планувальне рішення дозволяють стверджувати, що будівля збудована французьким архітектором Павлом Гурде. Після встановлення радянської влади у 1918 році будинок був націоналізований. У 1920 році у споруді розташовувалися дитсадок та житлові квартири комуналки, поліклініка. Пізніше будинок перейшов у господарювання Ради міністрів Казахської РСР. У готелі ГОСПУ Радміну Казахської РСР проживали перші керівники республіки та гості зарубіжних держав. У 1946—1951 роки тут жив Жумабай Шаяхметов, видатний казахстанський політичний діяч радянської доби. У період з 1955 по 1956 роки у будинку проживав глава Казахської РСР, Леонід Брежнєв. Наразі будівля перебуває в хорошому стані і використовується як державна резиденція номер 4. Будівля розташована в так званому «Золотому квадраті» міста. Архітектура Будівля являє собою одноповерховий дерев'яний будинок, закруглений вежею зі шпилем. Він художньо оформлений навершям у середній частині фасаду. Парадність фасадів досягається складною пластикою у вигляді напівколон композитного ордеру та парапету, прикрашеного мальовничою ліпниною рослинного орнаменту, що створюють різноманітність світлотіні. Планувальна система компактного об'єму будівлі складається із прохідних кімнат. Споруда є зразком купецького особняка початку XX століття. Сучасний вхід до будівлі розташований по діагональній осі кварталу. На будинку встановлено меморіальні дошки, присвячені Т. А. Головізину, який проживав тут у 1905—1908 рр., і Жумабаю Шаяхметову, видному державному діячеві радянської доби, який проживав у будинку в 1946—1954 рр. Статус пам'ятки 4 квітня 1979 року було ухвалено Рішення виконавчого комітету Алма-Атинської міської Ради народних депутатів № 139 «Про затвердження списку пам'яток історії та культури міста Алма-Ати», у якому було вказано будинок почесного громадянина міста Вєрного Головізина. Рішенням передбачалося оформити охоронне зобов'язання та розробити проекти реставрації пам'яток. 26 січня 1982 року будинок було включено до списку пам'яток історії та культури республіканського значення Казахської РСР. Примітки
Munaishy Stadium

Munayshy Stadium is a multi-use stadium in Atyrau, Kazakhstan. It is currently used mostly for football matches and is the home stadium of FC Atyrau. History The stadium was opened on 1 May 1950. Its capacity is 8900 spectators. The pitch measures 105 by 70 metres. In 1999, "Munashy" stadium was completely overhauled and as a new modern sport complex rebuilt. In 2008, a modern swimming pool was put into operation in the "Munaishy" complex. Features Three stands - West, North and East Capacity - 8 900 spectators Field size - 105 x 70 metres Artificial turf (2019) Seats - Plastic VIP seats Electronic scoreboard References
Stadion Munajszy

Stadion Munajszy – wielofunkcyjny stadion w Atyrau, w Kazachstanie. Został otwarty 1 maja 1950 roku. Swoje mecze rozgrywa na nim drużyna FK Atyrau. Obiekt może pomieścić 8690 widzów. Przypisy Bibliografia Informacja o stadionie na World Stadiums. worldstadiums.com. [zarchiwizowane z tego adresu (2010-05-28)]. (ang.)
Мунайшы (стадион)

Мунайшы (в переводе с казахского — «Нефтяник») — Центральный стадион им. Макаша Бекмухамбетова в городе Атырау, Казахстан. Открытие стадиона произошло 1 мая 1950 года. Его вместимость — 8660 зрителей, а размеры поля составляют 105 на 70 метров. Является домашним стадионом футбольной команды «Атырау». В 1999 году произведена полная реконструкция стадиона «Мунайшы» с капитальным ремонтом. Построено новое, современное здание спортивного комплекса. В 2008 году введён современный бассейн при комплексе «Мунайшы». Основные характеристики арены Три трибуны — Западный, Северный и Восточный. Вместимость — 8 660 зрителей Размеры поля — 105 х 68 метров Покрытие — искусственный газон (2019) Сидения — пластиковые VIP-места Электронное табло. Примечания
Мунайши (стадіон)

Мунайши (у перекладі з казахської — «Нафтовик») — Центральний стадіон ім. Макаша Бекмухамбетова у місті Атирау, Казахстан. Відкриття стадіону відбулося 1 травня 1950 року. Його місткість — 8660 глядачів, а розміри поля становлять 105 на 70 метрів. Є домашнім стадіоном футбольної команди «Атирау». У 1999 році здійснено повну реконструкцію стадіону «Мунайші» з капітальним ремонтом. Збудовано нову, сучасну будівлю спортивного комплексу. У 2008 році введено сучасний басейн при комплексі «Мунайші». Основні характеристики арени Три трибуни — Західна, Північна та Східна. Місткість — 8 660 глядачів Розміри поля — 105 х 68 метрів Покриття — штучний газон (2019) Сидіння — пластикові VIP-місця Електронне табло. Примітки
Żamankum

Żamankum (Żaman-kum; kaz. Жаманкұм, dosł. "złe piaski"; ros.: Жаманкум) – niewielka piaszczysta pustynia we wschodnim Kazachstanie. Leży w centrum Kotliny Bałchasko-Ałakolskiej, na wschód od rzeki Karatał, między Dżungarskim Ałatau a jeziorem Bałchasz. Pustynię przecinają droga i linia kolejowa z Ałmaty do Semipałatyńska.
Жаманкум

Жаманку́м (каз. Жаманкұм, букв. «плохие (злые) пески») — песчаный массив в Алматинской области Казахстана. Расположен в Балхаш-Алакольской котловине. В 1968 году советскими инженерами был разработан проект отвода стоков г. Алматы в пески Жаманкум, так как они занимают естественную впадину рельефа местности. Но быстрый рост города привёл к тому, что уже в 1971 году накопитель Жаманкум переполнился и сточные воды начали сбрасываться в бессточное озеро Сорбулак. В 1987 году оба накопителя, соединённые каналом, переполнились и вплотную приблизились к магистральной трассе Алма-Ата — Караганда. В январе 1988 года из-за халатности местной администрации произошёл прорыв накопителя сточных вод Жаманкум, в результате которого погибли люди и скот, произошли разрушения железнодорожного и автомобильного мостов, зданий. Примечания
Жаманкум

Жаманкум — піщаний масив у Центральній Азії (Казахстан). Розташований в Балхаш-Алакольській улоговині, на південь від озера Балхаш, уздовж річки Каратал; на заході переходить в пустелю Сари-Ішикотрау.
Разъезд 117

Разъезд 117 (каз. рзд.117) — упразднённый разъезд в Тюлькубасском районе Туркестанской области Казахстана. Входил в состав Кемербастауского сельского округа. Исключен из учётных данных в 2023 году. Код КАТО — 516049700. Население В 1999 году население разъезда составляло 41 человек (19 мужчин и 22 женщины). По данным переписи 2009 года, в разъезде проживали 34 человека (16 мужчин и 18 женщин). Примечания
Кемербастауський сільський округ

Кемербаста́уський сільський округ (каз. Кемербастау ауылдық округі, рос. Кемербастауский сельский округ) — адміністративна одиниця у складі Тюлькубаського району Туркестанської області Казахстану. Адміністративний центр — село Кемербастау. Населення — 4997 осіб (2021; 4135 у 2009, 3989 у 1999, 4041 у 1989). Станом на 1989 рік існувала Кемербастауська сільська рада (села Алгабас, Другий Тюлькубас, Єльтай, Кемербастау, Кумисбастау, селища Майлікент, Роз'їзд 117). 1997 року до складу Тюлькубаського селищного округу було передано частину села Другий Тюлькубас Кемербастауського сільського округу. 2023 року ліквідовано селище Роз'їзд 117. Склад До складу округу входять такі населені пункти: Примітки
Kazpotrebsoyuz building

The former administrative building of Kazpotrebsoyuz (Russian: Здание Казпотребсоюза, tr. zdanie kazpotrebsoyuza) is a building in Almaty, which housed the central office of Kazpotrebsoyuz. Currently, it is an administrative building with offices located on the first floor. History Construction of the building was carried out during 1953–1957, the authors of the project were: architects B.N. Stesin, G. Bobovich, M. Bekker; the engineer was V. Lukhtanov. It is an example of the architecture of administrative buildings in Kazakhstan of the 1950s and a monument of architecture. In the 1990s, after the closure of Kazpotrebsoyuz, the building was empty for some time. Currently, it is a residential building with offices located on the first floor. Architecture The building is shaped in the form of Cyrillic letter “Г”, symmetrical three-story body on a low plinth consists of three pavilions, separated by anti-seismic joints. The main facade faces Government Square. In the three-story building, the corner is highlighted by a six-story tower with a tall spire. The form of the tower is borrowed from the Central Asian architectural tradition and is sunken in relation to both facades of the building. The tapering upward is done by ledges, the edges of which are framed with a profiled cornice and balusters. The cornice above the fourth floor is completed with stalactites. The windows and doors of the first floor of the tower, as well as of the whole building, have a lancet shape and a rectangular frame with ornamental fillings. The windowsills of the second floor are united by a belt. The windows on the three floors of the second floor have a common rectangular casing. Above the lancet window on the fourth floor there is a patterned filling. Between the windows of the second, third and fourth floors there are panels. The second tier ends with a developed complex profiled cornice with an arcature band and shaped brackets. The fence of the area on the roof of the tier is an arcade on columns between the bollards. The one-story third tier is an octagon with narrow corner blades, an ornamented frieze and a three-part cornice. The lancet windows have a simple platband. Under the two-part window sill there are shaped brackets. On the blank wall between the pilasters in the corner of the building (at the corner of Nazarbayev Avenue) is a cartouche with the date of construction - 1957. Its structure includes a small cornice. The fence of the roof is made in the form of a figured lattice between the bollards. Above the converged windows in the corner of the building between the bollards of the roof railing is placed a shield with volutes. Monument status On 10 November 2010, a new State List of Historical and Cultural Monuments of Local Significance in Almaty was approved, simultaneously with which all previous decisions on this subject were declared invalid. In this decree, the status of the former Kazpotrebsoyuz administrative building as a monument of local importance was preserved. The boundaries of the protection zones were approved in 2014. References
Ястребиное (озеро, Казахстан)

Ястребиное, также Ястребиновское (каз. Ястребиное) — озеро в Жамбылском районе Северо-Казахстанской области Казахстана. Находится в 14 км к северо-западу от села Макарьевка и к западу от села Ястребинка. По данным топографической съёмки 1944 года, площадь поверхности озера составляет 2,28 км². Наибольшая длина озера — 2,4 км, наибольшая ширина — 1,4 км. Длина береговой линии составляет 6,2 км, развитие береговой линии — 1,15. Озеро расположено на высоте 157,1 м над уровнем моря. Озеро входит в перечень рыбохозяйственных водоёмов местного значения. Примечания