NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Birlik, Kazakhstan

Birlik (Kazakh: Бiрлiк, Bırlık) is a village (selo) in Talgar District of Almaty Region of south-eastern Kazakhstan. Geography It is located several kilometres to the west of the district's administrative centre Talgar and several kilometres southeast of the former capital of Kazakhstan, Almaty. It is directly accessed via a road from Almaty to Talgar. The main road leads west and then forks off to the northwest, joining the A351 highway which leads to the Turksib District in the eastern suburbs of Almaty and the airport. To the south of the village, across the main road, the area is mountainous and climbs dramatically from the approximate elevation of 900 metres in Birlik village. In 1987, the village was a part of Belbulaksy Selsoviet when the country was part of the Soviet Union. Economy Industrial factories are located to the north of the village. Given its proximity to Almaty and good international connections through the nearby airport, Birlik is a developing settlement. In recent years there has been interest from investors, including an Indian firm looking to develop beer production facilities in Birlik. In July 2003 it was reported that a Social Youth Service Centre was likely to open in Birlik as part of a scheme with Almaty Region to improve youth development. A conference was held in which the Almaty Youth Association presented a plan for developments in the Almaty area to tackle youth unemployment and drug abuse. Biology Botanical studies were conducted in the Birlik area in August 1999. Calligonum turbineum (C4) seeds were collected from near Birlik and examined. References Notes Sources Исполком Алма-Атинского областного Совета народных депутатов. "Алма-Атинская область. Административно-территориальное деление". Алма-Ата, "Казахстан", 1987.
Birlik

Birlik (en kazakh : Бiрлiк) est un village du district de Talgar de l’oblys d'Almaty au Kazakhstan. Géographie Le village est situé à l’ouest du chef-lieu de district Talgar et au sud-est d’Almaty, et est relié à ces deux villes par la route. Au sud de la localité, les pentes montagneuses s’élèvent très rapidement. En 1987 le village faisait partie du selsovet de Belbulaksy. Démographie En 1999, la population du village était 1867 personnes (924 hommes et 943 femmes). Selon le recensement de 2009, la population du village était 2812 personnes (1374 hommes et 1438 femmes). Économie Quelques établissements industriels sont installés au nord du village. Étant donné sa proximité avec Almaty et l’aéroport international, Birlik est en plein développement et attire les investisseurs, parmi lesquels une société indienne qui cherchait récemment à implanter une unité de production de bière. Biologie Des recherches botaniques ont été menées dans la région de Birlik en 1999. Des graines de Calligonum turbineum (C4) ont été prélevées pour examen. Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Birlik, Kazakhstan » (voir la liste des auteurs). Voir aussi Article connexe Villes du Kazakhstan Liens externes Birlik Portail du Kazakhstan
Бирлик (Талгарский район)

Бирлик (каз. Бірлік) — село в Талгарском районе Алматинской области Казахстана. Входит в состав Бельбулакского сельского округа. Код КАТО — 196235200. Население В 1999 году население села составляло 1867 человек (924 мужчины и 943 женщины). По данным переписи 2009 года, в селе проживало 2812 человек (1374 мужчины и 1438 женщин). Примечания
Бірлік (Талгарський район)

Бірлі́к (каз. Бірлік) — село у складі Талгарського району Алматинської області Казахстану. Входить до складу Бельбулацького сільського округу. Населення — 3248 осіб (2021; 2812 у 2009, 1867 у 1999, 1161 у 1989). Примітки Джерела Аркуш карти K-43-35 Талгар. Масштаб: 1 : 100 000. (рос.) Зазначити дату випуску/стану місцевості. Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
Xalkar-Ega-Kara

El Xalkar-Ega-Kara (Шалкар-Ега-Кара en rus) és un llac situat a l'est de l'óblast d'Orenburg (Rússia). És el llarg més gran de la província i es considera un monument natural hidrològic regional. El seu fons té forma de platet i un pendent molt poc pronunciat. La riba té una longitud total de 96 km. El llac s'asseca cada deu anys i es congela completament cada tres anys. De tant en tant, es fragmenta en unes quantes basses grans i moltes de petites. Quan passa això, el seu grau de mineralització puja a 4 g/L. S'hi troben carpins i altres peixos, a més a més de xatracs i altres ocells. Referències
Shalkar-Yega-Kara

Shalkar-Yega-Kara (Russian: Шалкар-Ега-Кара) is a lake in Orenburg Oblast, Russian Federation. The lake is located in the Svetlinsky District, close to the Kazakhstan–Russia border. Svetly village lies close to the northern shore of the lake. Geography Shalkar-Yega-Kara is the largest lake in Orenburg Oblast. It is an almost round, shallow lake located at the bottom of a bowl-shaped depression in the steppe. Its shores are very gently sloping. Smaller lake Kayrankol lies to the north of its northeastern end. The only river feeding its waters is the Buruktal during the spring season, but in most years it doesn't reach the lake and the Shalkar-Yega-Kara dries completely up. The Kazakhstan–Russia border runs barely 100 meters (330 ft) to the south of the southern shore. Lake Ayke is located about 30 kilometers (19 mi) to the northeast, on the other side of the Kazakh border. Fauna The main fish species in the Shalkar-Yega-Kara is the crucian carp. In the years where the Buruktal flows and fills the lake, perch, carp, ide and roach are also found. Certain spots of the lakeshore provide a breeding ground for terns, Dalmatian pelicans and Great cormorants. See also List of lakes of Russia References External links Media related to Shalkar-Yega-Kara at Wikimedia Commons Озеро Шалкар-Ега-Кара. Описание места - RuTraveller Description of the lake Shalkar Ega Kara. Sillenian lakes
Шалкар-Ега-Кара

Шалкар-Ега-Кара (баш. Салҡар-Ике-ҡура) — бессточное озеро на востоке Оренбургской области, расположенное в Светлинском районе. Крупнейшее озеро области. Высота над уровнем моря — 298 м. Водоём располагается в блюдцеобразном понижении, берега его преимущественно очень пологие. Длина береговой линии 96 км. На северном берегу озера — райцентр, посёлок Светлый. Сток в озеро отсутствует, только в весеннее половодье имеется связь с рекой Буруктал. Озеро мелкое: преобладающая глубина 0,5-1 м. Каждые 10 лет озеро пересыхает, а раз в 3 года промерзает до дна. В некоторые годы оно распадается на несколько крупных и множество мелких плёсов. Озеро в большей части (до 70 %) зарастает камышом, рогозом, тростником. Плёсы с открытой водой соединены протоками. Вода солоноватая. Средняя минерализация 3-5 г/л, в маловодные годы минерализация достигает 4 г/л. Ихтиофауна озера представлена карасем, а в годы долгого соединения с Бурукталом в него заходят окунь, сазан, язь, плотва и некоторые другие виды рыб. На берегах гнездятся чайконосые крачки. Примечания
Schardara-Talsperre

Die Schardara-Talsperre (kasachisch Шардара бөгені Şardara bögenı) liegt im kasachischen Gebiet Türkistan am Syrdarja. Ein Teil des südwestlichen Ufers gehört zur usbekischen Viloyat Jizzax. Die Talsperre wurde 1965–1968 bei der Stadt Schardara errichtet. Der zugehörige Stausee hat eine Fläche von 783 km². Er misst 80 km × 25 km. Das Stauvolumen beträgt 5,7 km³. Das Wasserkraftwerk besitzt 4 Einheiten zu 25 MW. Die Talsperre dient auch zur Bewässerung der umliegenden landwirtschaftlich genutzten Flächen. Die Talsperre besitzt einen Notüberlauf ins Tiefland von Arnasay, um Überschwemmungen kontrollieren zu können. 1969 musste dieser im Laufe einer Flutkatastrophe geöffnet werden, da die Kapazität des Dammes nicht geeignet war, die Wassermassen zu kontrollieren. So wurden vom Februar 1969 bis zum Februar 1970 beinahe 60 Prozent des durchschnittlichen Jahresabflusses des Syrdarja (22 km³) vom Schardara-Reservoir ins Arnasay-Tiefland abgeleitet. Daraus entstand der Aydarsee mit einer Fläche von 3.600 Quadratkilometern als ein unbeabsichtigtes Nebenprodukt sowjetischer Planungen in Usbekistan in der südöstlichen Kysylkum. Zum Vergleich: Der austrocknende Aralsee, der auch vom Syrdarja gespeist wird, hatte bis Anfang der 1960er Jahre eine Ausdehnung von 68.000 Quadratkilometern. Einzelnachweise
Shardara Dam

The Shardara Dam (Kazakh: Shardara), also known as Chardara Dam, is an earth-fill embankment dam on the Syr Darya River in Shardara District, Kazakhstan. The dam has an associated 100 MW hydroelectric plant named Shardara Hydroelectric Power Station. History The dam was constructed between 1964 and 1968 at the time of the Kazakh SSR. Its primary purpose was irrigation. The dam has been undergoing structural rehabilitation and a power station upgrade is currently in planning. The power station's four 25 MW Kaplan turbine-generators are scheduled to be upgraded to 31.5 MW each. Reservoir The reservoir created by the dam has a maximum storage capacity of 5,700,000,000 m3 (4,600,000 acre⋅ft) and a surface area of 900 km2 (350 mi2). It provides water to the Kyzyl-Kum channel for crop irrigation. See also Farkhad Dam – upstream List of reservoirs by surface area References External links Media related to Shardara Reservoir at Wikimedia Commons
Embalse de Chardara

El embalse de Chardara, también conocido como embalse de Chardarin o de Shardara, se encuentra en el río Sir Daria, en el distrito de Shardara, en Kazajistán Meridional. Fue construido entre 1964 y 1968 con el propósito principal de la irrigación, mediante el canal de Kyzyl Kum. Más tarde se añadió la central hidroeléctrica de Shardarinsk. La presa principal y la central hidroeléctrica se encuentran en el norte, junto a la ciudad de Shardara. Al sudoeste se ha construido otra represa, de materiales sueltos de unos 2 km de longitud, que separa el embalse del lago de Aydarkul, también llamado embalse de Arnasay, en la provincia de Arnasasy, en Uzbekistán, separado por una presa similar del gran lago Aidar, en el país vecino. Las zonas de regadío más importantes se encuentran al norte, a lo largo del río Sir Daria, y al sur, junto a Uzbekistán, en torno a la ciudad de Zhetisay, en el distrito de Maktaaral. Para regar este distrito, el agua se extrae mediante un canal cercano a la desembocadura del Sir Daria, al sudeste del embalse. El río entra en el pantano después de atravesar Uzbekistán procedente de Tayikistán, donde se halla el embalse de Kayrakum.​ Las presas La presa de Chardara, al norte del embalse, es de materiales sueltos, tiene 28,5 m de altura y 5,3 km de longitud, con una anchura en la cresta de 12,6 m. En el kilómetro uno, contando desde el extremo occidental, se encuentra el aliviadero (con una capacidad de 200 m³/s) que da salida al canal de Kyzyl Kum, que sigue hacia el norte, paralelo al Sir Daria. En el extremo oriental de esta presa se encuentra la central hidroeléctrica que da salida al río. La presa de la central consta de cuatro aliviaderos con compuertas de 6 m de altura y 5,5 m de anchura. Cada una posee una turbina con un caudal que oscila entre 550−800 m³/s, según el nivel del pantano.​ En conjunto producen 100 MW de potencia. La presa de Arnasay, de materiales sueltos compactados, tiene 10,4 m de altura y 2020 m de longitud, con una anchura en la cresta de 16,5 m. Además, se han construido un total de 18,5 km de diques de unos 5 m de altura en todo el embalse. El aliviadero de esta presa tiene una capacidad de 2160 m³/s. El proyecto mar de Aral El proyecto Cuenca del Mar de Aral estudia los efectos de diez embalses relacionados con la reducción del mar de Aral que forman parte de las cuencas de los ríos Sir Daria y Amu Daria. Los embalses son Chardara y Bugun en Kazajistán, Uchkurgan y Toktogul en Kirguistán, Kayrakum y Nurek en Tayikistán, Kopetdag y Khauzkhan en Turkmenistán, y Akhangarán y Chimkurgan en Uzbekistán.​ En 2004, la presa de Chardara estuvo a punto de romperse por una afluencia masiva de agua desde el embalse de Toktogul, en el río Naryn, en Kirguistán.​ Referencias Enlaces externos IFAS Agency for the GEF Project Chardara Dam CES Consulting engineers GMBH Kazakhstan, Syr Darya/Northern Aral sea Archivado el 8 de diciembre de 2015 en Wayback Machine.
Шардаринська ГЕС

Шардаринська ГЕС (Чардаринська ГЕС) — земляна гребля та гідроелектростанція на річці Сирдар'я, поблизу міста Шардара, Шардаринський район Південно-Казахстанська область, Казахстан. Побудована у 1964—1968 з основною метою — іригація. Гребля забезпечує подачу води Кизилкумським каналом. Водосховище утворено греблею має максимальну ємність 5,700,000,000 м³ і площу поверхні 900 км² Загальні відомості Потужність ГЕС — 100 МВт. У будівлі ГЕС встановлено 4 гідроагрегати з поворотно-лопатевими турбінами ПЛ-661-СБ-500 і гідрогенераторами потужністю по 25 МВт. Гребля ГЕС утворює велике Шардаринське водосховище переважно іригаційного і протипаводкового призначення, площею 900 км², об'ємом 5,7 км³, довжиною 70 км, найбільшою шириною 20 км, середньою глибиною 6,5 м. Станція належить АТ «Шардаринська ГЕС», 100 % акцій якого знаходяться у власності держави. Реконструкція станції За 40 років експлуатації обладнання станції фізично і морально застаріло і потребує заміни. З 2008 року запущена програма масштабної реконструкції станції, що включає заміну гідротурбін, генераторів і робочих камер, а також допоміжного обладнання. Заміна гідросилового обладнання мало було проведено в 2010 році, вся програма реконструкції станції розрахована на 10 років. Планується, що в результаті реконструкції потужність ГЕС зросте на 25—30 МВт, середньорічне вироблення електроенергії збільшиться на 15—20 %. Для фінансування реконструкції станції, крім власних коштів, залучається кредит німецького банку на 46 млн €. Розподільний пристрій 110 кВ З березня 2010 року розпочато реконструкцію існуючого розподільного пристрою, введеного в експлуатацію з моменту будівництва станції. Роботи проводяться АТ «Alageum Electric». Був розроблений робочий проект (ГІП-Івастов О. С.), який отримав позитивний висновок РГП ​​"Держекспертиза". Проектом передбачається будівництво нового розподільчого пристрою в районі нижнього б'єфа Шардаринської ГЕС на правому березі р. Сирдар'я. З огляду на виконання робіт в умовах можливого зсувного сходу, була передбачена зрізання понад 65 000 м³ земляних мас з небезпечної ділянки. Примітки Посилання Коротка характеристика на офіційному сайті АТ «Шардаринська ГЕС» Шардаринська ГЕС: від будівництва до реконструкції [Архівовано 20 грудня 2016 у Wayback Machine.] Див. також Фархадська ГЕС — вище за течією
Schajan (Kasachstan)

Schajan (kasachisch Шаян Şaian, russisch Шаян) ist ein Ort in Kasachstan. Geografie Schajan liegt im Süden Kasachstans im Gebiet Türkistan etwa 80 Kilometer nördlich von Schymkent und rund 90 Kilometer südwestlich der Stadt Türkistan. Nördlich des Ortes erstreckt sich der Qaratau, ein nördlicher Ausläufer des Tian Shan. Durch Schajan fließt der gleichnamige Fluss Schajan, der im Qaratau entspringt und in den Arys-Turkestan-Kanal mündet. Bevölkerung Bei der Volkszählung 1999 hatte Schajan 7.763 Einwohner. Die Volkszählung 2009 ergab für den Ort eine Einwohnerzahl von 8.510. Bei der letzten Volkszählung 2021 lebten 9.814 Menschen in Schajan. Die Fortschreibung der Bevölkerungszahl ergab zum 1. Januar 2025 eine Einwohnerzahl von 10.283. Sehenswürdigkeiten Am westlichen Ortsrand befindet sich der Architekturkomplex Appaq Ischan. Er besteht aus einer Moschee und einer Madrasa und stammt aus dem 19. Jahrhundert. Verkehr Durch Schajan führt eine regionale Fernstraße, die in südlicher Richtung nach Schymkent führt. In nördlicher Richtung gelangt man auf dieser über Scholaqqorghan bis nach Sosaq. Davon zweigt in Schajan eine Verbindung nach Jekpindi ab, wo Anschluss an die M32 besteht. Einzelnachweise
Chayan (district de Baydibek)

Chayan (en kazakh:Шаян), est un village du district de Baydibek de l'oblys de Turkestan au Kazakhstan. Géographie Chayan est situé sur la rive droite de la rivière Chayan à 80 kilomètres au nord de Chymkent et à 128 kilomètres au sud-est de la ville de Turkestan. Au nord de Chayan s'étendent les montagnes Karataou, un prolongement septentrional de la chaîne du Tian Shan. La rivière Chayan, qui prend sa source dans les montagnes Karataou et traverse la ville, se jette dans le canal Arys-Turkestan. Monuments À la périphérie ouest du village de Chayan se trouve le complexe architectural d'Appak Ichan (ru), datant de la fin du XIXe siècle. L'ensemble monumental est classé depuis 1982 parmi les monuments historiques et culturels du Kazakhstan d'importance nationale (ru). Population En 1999, le village comptait 7 763 habitants (3 819 hommes et 3 944 femmes). Au recensement de 2009, le village comptait 8 510 habitants (4 204 hommes et 4 306 femmes). Au recensement de 2021, le village comptait 9 814 habitants. Notes et références Voir aussi Articles connexes Villes du Kazakhstan Liens externes Portail du Kazakhstan
Шаян (Байдибекский район)

Шаян (каз. Шаян) — село в Туркестанской области Казахстана. . Код КАТО — 513630100. Находится на реке Шаян. В селе Шаян находится средняя школа имени Мухтара Ауэзова и мечеть медресе Аппак Ишана, построенная в 19 веке. Население В 1999 году население села составляло 7763 человека (3819 мужчин и 3944 женщины). По данным переписи 2009 года, в селе проживало 8510 человек (4204 мужчины и 4306 женщин). На начало 2019 года население села составило 7452 человека (3946 мужчин и 3506 женщин). Примечания Ссылки Информация о районе на сайте Южно-Казахстанской области. (недоступная ссылка — история).
Shayan, Kazakstan

Shayan är en ort i Kazakstan. Den ligger i oblystet Sydkazakstan, i den södra delen av landet, 900 km söder om huvudstaden Astana. Shayan ligger 376 meter över havet och antalet invånare är 9 536. Terrängen runt Shayan är platt. Runt Shayan är det mycket glesbefolkat, med 6 invånare per kvadratkilometer. Det finns inga andra samhällen i närheten. Trakten runt Shayan består i huvudsak av gräsmarker. Kommentarer Källor
Шаян (Казахстан)

Шая́н (каз. Шаян) — село, центр району Байдібека Туркестанської області Казахстану. Адміністративний центр та єдиний населений пункт Шаянського сільського округу. Населення — 9814 осіб (2021; 8510 у 2009, 7763 у 1999, 8010 у 1989). Примітки Джерела Аркуш карти K-42-31 Чаян. Масштаб: 1 : 100 000. Стан місцевості на 1979 р. Видання 1983 р. (рос.) Посилання На Вікімапії [Архівовано 8 березня 2020 у Wayback Machine.]
Chiderti (oblys de Pavlodar)

Chiderti (en kazakh : Шідерті) est un village dépendant d'Ekibastuz dans l'oblys de Pavlodar au Kazakhstan. Situation Chiderti est situé sur la rive du réservoir de Chidertinskoye (ru), le long du canal Irtych-Karaganda,. Chiderti est sur la route Pavlodar-Karaganda, à 50 kilomètres à l'ouest de la ville d'Ekibastuz et à 180 kilomètres au sud-ouest du centre régional Pavlodar. Population En 1999, la population du village était de 4 431 personnes (2 175 hommes et 2 256 femmes). Au recensement de 2009, elle était de 3 557 habitants (1 706 hommes et 1 851 femmes). Début 2019, la population du village était de 3 644 habitants (1 773 hommes et 1 871 femmes). Notes et références Voir aussi Article connexe Villes du Kazakhstan Liens externes Portail du Kazakhstan
Шидерты (посёлок)

Шидерты (каз. Шідерті) — посёлок в Павлодарской области Казахстана. Находится в подчинении городской администрации Экибастуза. Административный центр и единственный населённый пункт Шидертинской поселковой администрации. Код КАТО 552257100. Посёлок был основан в 1950 году в период строительства железной дороги. Географическое положение Расположен на берегу Шидертинского водохранилища на канале Иртыш — Караганда, на автодороге Павлодар — Караганда, в 50 км к западу от города Экибастуза и в 180 км к юго-западу от областного центра — Павлодара. Население В 1985 году в селе проживало 5100 человек. В 1999 году население посёлка составляло 4431 человек (2175 мужчин и 2256 женщин). По данным переписи 2009 года в посёлке проживало 3557 человек (1706 мужчин и 1851 женщина). На начало 2019 года население посёлка составило 3644 человека (1773 мужчины и 1871 женщина). Градообразующие предприятия Павлодарский филиал «Канал имени Каныша Сатпаева» — водоснабжение Павлодарской и Карагандинской областей, городов Темиртау, Астаны. Шидертинский Комбинат нерудных материалов АО «Казстроймонтаж» (Шидертинский щебёночный завод (ШЩЗ). Горно-металлургическая корпорация «KAZ Minerals» Горно-обогатительный комбинат (ГОК) на месторождении Бозшаколь. Примечания Ссылки Посёлок Шидерты на сайте аппарата акима города Экибастуза
Шидерти (селище)

Шидерти́ (каз. Шідерті) — селище у складі Екібастузької міської адміністрації Павлодарської області Казахстану. Адміністративний центр та єдиний населений пункт Шидертинської селищної адміністрації. Станом на 1989 рік селище мало статус селища міського типу. Географія Розташоване на березі Шидертинського водосховища на каналі Іртиш — Караганда, на автодорозі Павлодар — Караганда, за 50 км на захід від міста Екібастуз і за 180 км на південний захід від обласного центру — Павлодара. Шидерти знаходиться за 42 км на південний схід від Бозшакольська мідна копальня. Історія У 1984 —2023 роках в селищі знаходилася виправна колонія №47. У селищі існує парафія УГКЦ. 8 лютого 2023 року в селищі перейменовано низку вулиць, зокрема Калініна, Леніна, Комсомольська. Населення 3092 особи (2021; 3557 у 2009, 4431 у 1999, 5479 у 1989). Примітки Джерела Аркуш карти M-43-6. Чокин Ш. Ч., Сартаев Т. С., Шкрет А. Ф. Энергетика и электрификация Северного и Центрального Казахстана. — Алма-Ата: Наука, 1988. — С. 271, 283. — 336 с. Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite] О переименовании улиц и переулка поселка Шидерты города Экибастуза
Schijeli

Schijeli (kasachisch Шиелі Şielı, russisch Шиели; bis 1995 Tschiili/Чиили) ist ein Ort im Gebiet Qysylorda im Süden Kasachstans. Geografie Schijeli befindet sich im Südwesten Kasachstans im Gebiet Qysylorda. Der Ort liegt gut 120 Kilometer südlich von Qysylorda und 150 Kilometer nördlich der Stadt Türkistan am rechten Ufer des Syrdarja. Die Umgebung von Schijeli ist stark von landwirtschaftlichen Anbauflächen geprägt, die durch zahlreiche Kanäle mit Wasser aus dem Syrdarja versorgt werden. Die weite Umgebung ist durch eine Wüstenlandschaft geprägt. Geschichte Schijeli wurde Ende des 19. Jahrhunderts gegründet. Es war zuerst nach einem General der Kaiserlich Russischen Armee benannt. Am 19. Mai 1919 wurde das Dorf in Tschiili umbenannt. Die Bevölkerung war vor allem mit der Ernte von Saxaul, ein Strauch der Steppen und Wüsten Zentralasiens, beschäftigt. Dieser wurde weiter nach Zentralasien und Russland transportiert. Im Herbst 1941 wurden Russlanddeutsche Familien hierher deportiert. Bevölkerung Die Volkszählung 1999 ergab für den Ort eine Bevölkerung von 28.621 Menschen. Bei der Volkszählung im Jahr 2009 hatte Schijeli 29.632 Einwohner. Bei der letzten Volkszählung 2021 lebten 35.972 Menschen in Schijeli. Zum 1. Januar 2025 ergab die Fortschreibung der Bevölkerungszahlen eine Einwohnerzahl von 37.430 Menschen. Wirtschaft und Verkehr Nordöstlich des Ortes verläuft die Schnellstraße M32, die in nördlicher Richtung weiter nach Aqtöbe und Oral zur russischen Grenze führt und weiter in Richtung Süden nach Türkistan und Schymkent verläuft. Die Straße ist zugleich die E38 im Europastraßen-Netzwerk. Der Bahnhof von Schijeli liegt an der Trans-Aral-Eisenbahn. In der Region wird Uran abgebaut. Rund 30 Kilometer nordöstlich liegt die Lagerstätte Irqol. Die dort befindliche Anlage ging 2009 in Betrieb und wird von Kazatomprom betrieben. Hier wird mit der In-situ-Methode Uran gewonnen, die Anlage hat eine Förderkapazität von etwa 750 Tonnen im Jahr. Im Dezember 2018 wurde in Schijeli ein Zementwerk eröffnet. Einzelnachweise