NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Nunciatura apostólica en Kazajistán

La Nunciatura Apostólica en Kazajistán es la misión diplomática de la Santa Sede en la República de Kazajistán. Representa al Papa ante el Estado kazajo y coordina relaciones con la Iglesia católica en Kazajistán. Su sede se encuentra en la capital, Astaná. Historia Tras la disolución de la Unión Soviética en 1991, la Santa Sede fue uno de los primeros Estados en reconocer la independencia de Kazajistán, estableciendo relaciones diplomáticas el 17 de octubre de 1992.​ Poco después comenzó la organización eclesial en el país, donde existía una numerosa población de ascendencia católica deportada durante la época soviética, especialmente polacos, ucranianos y alemanes del Volga.​ El 18 de agosto de 1994, el papa Juan Pablo II erigió la Nunciatura Apostólica en Kazajistán, con sede inicialmente en Almatý y trasladada posteriormente a Astaná tras el cambio de capital.​ El primer nuncio fue el arzobispo Marian Oles. Desde su creación, la nunciatura ha contribuido a la organización de la estructura eclesial local, al reconocimiento legal de diócesis y a la formación de la Conferencia Episcopal de Kazajistán (2003). También ha sido interlocutora en cuestiones relativas a libertad religiosa, restauración de templos históricos y diálogo con el islam, religión mayoritaria del país.​ El país se ha posicionado como uno de los principales espacios de diálogo interreligioso en Asia Central, especialmente mediante el «Congreso de Líderes de Religiones Mundiales y Tradicionales», celebrado periódicamente en Astaná, en el que la Santa Sede participa activamente a través de la nunciatura.​ Visitas papales y papel de la nunciatura La nunciatura ha desempeñado un rol clave en las visitas oficiales de pontífices al país, actuando como base logística, residencia diplomática y órgano coordinador entre el Vaticano y el gobierno kazajo. Juan Pablo II (22–25 de septiembre de 2001) El papa Juan Pablo II visitó Kazajistán pocos días después de los atentados del 11 de septiembre, en un viaje considerado símbolo de paz. Se hospedó en la nunciatura apostólica en Astaná, desde donde mantuvo reuniones privadas y discursos dirigidos al diálogo entre religiones.​​ Presidió la misa en la Plaza de la Independencia ante decenas de miles de fieles. Francisco (13–15 de septiembre de 2022) El papa Francisco realizó la segunda visita papal al país para participar en el VII Congreso de Líderes de Religiones Mundiales y Tradicionales. Durante su estancia se alojó en la nunciatura, que funcionó como centro de la delegación vaticana. Allí se celebraron reuniones con obispos, con representantes de minorías católicas y encuentros diplomáticos bilaterales. El papa presidió una misa multitudinaria en el recinto de Expo Astaná y mantuvo diálogo con autoridades gubernamentales sobre libertad religiosa y paz internacional.​​​ Nuncios apostólicos en Kazajistán Marian Oles (1994–1997)​ Józef Wesołowski (1999–2002)​ Józef Kowalczyk (2002–2010)​ Miguel Maury Buendía (2015–2020)​ George George Panamthundil (2023–presente)​ Referencias
Nuncjatura Apostolska w Kazachstanie

Nuncjatura Apostolska w Kazachstanie (ros. Апостольская нунциатура в Казахстане) – misja dyplomatyczna Stolicy Apostolskiej w Republice Kazachstanu. Siedziba nuncjusza apostolskiego mieści się w Astanie. Nuncjusz apostolski w Kazachstanie akredytowany jest również w Republice Tadżykistanu i w Republice Kirgiskiej. Historia Nuncjaturę Apostolską w Kazachstanie utworzył św. Jan Paweł II w 1994. W latach 1994–2008 nuncjusze apostolscy w Kazachstanie byli również akredytowani w Uzbekistanie. Nuncjusze apostolscy w Kazachstanie Bibliografia Giga-Catholic Information Catholic-hierarchy
Апостольская нунциатура в Казахстане

Апо́стольская нунциату́ра в Респу́блике Казахста́н — дипломатическое представительство (посольство) Святого Престола в Республике Казахстан. Создана в 1992 году, когда Казахстан установил дипломатические отношения со Святым Престолом. История 17 октября 1992 года Святой Престол и Республика Казахстан официально заключили дипломатические отношения. Дипломатические представители государств имеют статус дипломатов «ad personam» и ранг Апостольского нунция и Чрезвычайного и Полномочного Посла (по совместительству). В середине мая 1992 года папский нунций в Москве архиепископ Франческо Коласуонно и сопровождавший его атташе представительства Р. Чемус посетили Республику Казахстан. Они побывали в Караганде и Алма-Ате, были приняты в МИД, встречались с муфтием Ратбек Кажы Нысанбай-улы, православными священнослужителями. Архиепископ дал небольшую пресс-конференцию, отслужил мессу. 24 сентября 1998 года в ходе официального визита в Ватикан президента Казахстана Нурсултаном Назарбаевым было подписанию соглашение между Республикой Казахстан и Святым Престолом о взаимоотношениях. 13—15 сентября 2022 года состоялся апостольский визит папы римского Франциска. В рамках визита Франциск принял участие в VII съезде мировых и традиционных религий и совершил святую мессу в Нур-Султане. Нунции Мариан Олесь (9 апреля 1994 года — 11 декабря 2001 года); Юзеф Весоловский (16 февраля 2002 года — 24 января 2008 года); Мигель Маури Буэндиа (19 мая 2008 года — 5 декабря 2015 года); Фрэнсис Ассизи Чулликатт (30 апреля 2016 года — 1 октября 2022 года); Георг Панамтхундил (16 июня 2023 года — настоящее время). Дипломатические сотрудники нунциатуры архиепископ Георг Панамтхундил — апостольский нунций в Казахстане. о. Александр Рагиня — первый секретарь представительства Святого Престола. См. также Апостольская нунциатура в России Примечания Ссылки Nunciature to Kazakhstan (англ.)
Apostolska nunciatura v Kazahstanu

Apostolska nunciatura v Kazahstanu je diplomatsko prestavništvo (veleposlaništvo) Svetega sedeža v Kazahstanu, ki ima sedež v Astani. Trenutni apostolski nuncij je Miguel Maury Buendía. Seznam apostolskih nuncijev Marian Oles (9. april 1994–11. december 2001) Józef Wesołowski (16. februar 2002–24. januar 2008) Miguel Maury Buendía (19. maj 2008–danes) Glej tudi seznam apostolskih nunciatur seznam diplomatsko-konzularnih predstavništev v Kazahstanu Zunanje povezave Catholic-hierarchy.org
Нура (Шетский район)

Нура (каз. Нұра) — село в Шетском районе Карагандинской области Казахстана. Административный центр и единственный населённый пункт Кеншокинского сельского округа. Код КАТО — 356455100. География Через село протекает река Шерубай-Нура. Проходит автомобильная дорога Аксу-Аюлы — Актогай. Вблизи села расположена гора Туйетас. Севернее села в 5 км у гор Алмалы открыта разработка месторождения меди Алмалы. История В 1960-х годах в село было переселено население рудника Кеншокы. Основан в 1965 году. Кеншокы (курганы) Население В 1999 году население села составляло 1108 человек (541 мужчина и 567 женщин). По данным переписи 2009 года, в селе проживало 859 человек (434 мужчины и 425 женщин). Персоны Сатибеков Даулет Рысбаевич Галерея Примечания
Нура (Шетський район)

Нура́ (каз. Нұра) — село у складі Шетського району Карагандинської області Казахстану. Адміністративний центр та єдиний населений пункт Кеншокинського сільського округу. Населення — 723 особи (2021; 859 у 2009, 827 у 1999, 888 у 1989). Національний склад станом на 1989 рік: казахи — 100 %. Примітки Джерела Аркуш карти M-43-124 Нура. Масштаб: 1 : 100 000. Стан місцевості на 1981 р. Видання 1985 р. (рос.) Посилання На Вікімапії
Огнеупорный (Челябинская область)

Огнеупорный — посёлок в Чесменском районе Челябинской области. Входит в состав Цвиллингского сельского поселения. История После распада СССР, посёлок с преобладающим русским населением оказался на территории Карабалыкского района Костанайской области Казахстана. Все его жители имели гражданство России, все коммуникации были подведены со стороны России. Большинство жителей работают в Бускульском карьероуправлении, являющемся филиалом Магнитогорского металлургического комбината. 18 января 2005 года президенты России и Казахстана подписали межгосударственный договор о делимитации российско-казахстанской границы. 12 января 2006 года в Астане главы государств подписали протокол об обмене грамотами о ратификации договора. В соответствии с договором, государственная граница была определена таким образом, что посёлок Огнеупорный вошёл в состав Челябинской области. Взамен Казахстану отошёл равновеликий участок степной зоны площадью 520 гектаров из земель Октябрьского района области (между селами Курское и Ивангородское Фёдоровского района Костанайской области). Название посёлку присвоено в 2009 году. Население Примечания Ссылки Казахстанский посёлок Огнеупорный вошел в состав России . Архивировано из [www.gazeta.ru/lenta/2006/01/23/news_523651.shtml оригинала] 1 августа 2012 года.
Огньоупорний (Челябінська область)

Огньоупорний (рос. Огнеупорный) — селище у Чесменському районі Челябінської області Російської Федерації. Входить до складу муніципального утворення Цвиллінгське сільське поселення. Населення становить 604 особи (2010). Населений пункт розташований на території українського культурного та етнічного краю Сірий Клин. Історія Від 18 січня 1935 року належить до Чесменського району Челябінської області. Згідно із законом від 12 листопада 2004 року органом місцевого самоврядування є Цвиллінгське сільське поселення . Населення Примітки
Октябрьский (Зыряновский район)

Октябрьский (каз. Октябрьский) — посёлок в Алтайском районе, Восточно-Казахстанской области Казахстана. Административный центр Октябрьской поселковой администрации. Находится примерно в 51 км. к западу от районного центра, города Алтай. Код КАТО — 634841100. География Находится в 139 км к юго-востоку от Усть-Каменогорска на правом берегу Бухтарминского водохранилища. Пристань. Железнодорожная станция Бухтарма. В непосредственной близости от посёлка находится цементный завод, ранее известный как Усть-Каменогорский цементный завод. По состоянию на 2012 год принадлежит ОАО «Бухтарминская цементная компания». В состав Октябрьского поселкового округа также включены станции Бухтарма и Селезнёвка и село Сажаевка. Население В 1999 году население посёлка составляло 2045 человек (963 мужчины и 1082 женщины). По данным переписи 2009 года, в посёлке проживало 1797 человек (854 мужчины и 943 женщины). Примечания
Октябрський (Алтайський район)

Октя́брський (каз. Октябрь) — селище у складі Алтайського району Східноказахстанської області Казахстану. Адміністративний центр Октябрської селищної адміністрації. Населення — 1675 осіб (2021; 1797 у 2009, 2045 у 1999, 2281 у 1989). Станом на 1989 рік селище мало статус селища міського типу. Примітки Джерела Аркуш карти M-44-96 Октябрьский. Масштаб: 1 : 100 000. Стан місцевості на 1978 р. Видання 1985 р. (рос.) Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
Ольгинка (Шал-акина район)

О́льгинка (каз. Ольгинка) — село у складі району Шал-акина Північноказахстанської області Казахстану. Входить до складу Сухорабовського сільського округу, раніше було центром ліквідованої Ольгинської сільської ради. Населення — 266 осіб (2021; 518 у 2009, 764 у 1999, 1115 у 1989). Національний склад станом на 1989 рік: росіяни — 65 %. У селі народився Вікторенко Олександр Степанович — Герой Радянського Союзу. Примітки Джерела Аркуш карти N-42-87. Масштаб: 1 : 100 000. (рос.) Зазначити дату випуску/стану місцевості. Посилання На Вікімапії
Павлодарское

Павлодарское (каз. Павлодарское) — село в Павлодарской области Казахстана. Расположено в 10 км от центра города Павлодара. Находится в подчинении городской администрации Павлодара. Административный центр и единственный населённый пункт Жанааульского сельского округа. Код КАТО — 551041100. История Основано в 1927 году. С 1932 года являлось центральной усадьбой молочно-овощного совхоза «Павлодарский». В 1954 году в 2 км от села начал строиться целинный совхоз «Жанааульский», слившийся впоследствии в Павлодарским совхозом. В 1973—1998 годах — бывшее отделение № 4 Павлодарского райспецхозобъединения (РСХО). С 1998 года вошло в состав городской администрации Павлодара. В 2004 году в черту села Павлодарское фактически вошло село Шаукен. Население В 1985 году в селе проживало 1852 человека. В 1999 году население составляло 4633 человека. По данным переписи 2009 года в Павлодарском жили 5319 человек. Религия В 1998 году в селе был открыт православный Петропавловский женский монастырь, на 2012 год в нём жило 7 послушниц. В апреле 2021 года основное здание монастыря сгорело при пожаре. В селе в 2008 году была построена новая мечеть, названная в честь Касыма Ертысбаева, уроженца этих краёв, жившего на рубеже XIX и XX веков и репрессированного в 1930-е годы. Экономика Промышленность представлена ремонтным заводом, специализирующимся на электродвигателях, в штате завода на 2012 год было 5 человек. Основная масса сельского населения занята на сельскохозяйственных работах, а также на различном кустарном домашнем производстве. Примечания
Павлодарське

Павлода́рське (каз. Павлодарское) — село у складі Павлодарської міської адміністрації Павлодарської області Казахстану. Адміністративний центр та єдиний населений пункт Павлодарської сільської адміністрації. Населення — 10613 осіб (2021; 5319 у 2009, 4541 у 1999, 4398 у 1989). Національний склад станом на 1989 рік: росіяни — 57 % Примітки Джерела Аркуш карти N-43-130. Масштаб: 1 : 100 000. (рос.) Зазначити дату випуску/стану місцевості.
Pervomayka, Kazakhstan

Pervomayka (Kazakh: Первомайка, Pervomaika; Russian: Первомайка) is a village in Astrakhan of Akmola Region, Kazakhstan. It is located on the Ishim River. Demographics According to the 2009 Kazakhstan census, the population was 1,388. References "Pervomayka (Akmola Region)". GeoNames. Retrieved 2026-07-05.
Pierwomajka (obwód akmolski)

Pierwomajka (kaz. i ros. Первомайка) – wieś w północnym Kazachstanie, w obwodzie akmolskim, w rejonie Astrachan, siedziba administracyjna okręgu wiejskiego Pierwomaj (należy do niego także wieś Łozowoje i Kamyszenka). W 2009 roku liczyła 1388 mieszkańców. Historia Pierwomajka to położona daleko w stepie miejscowość, jedna z pierwszych tzw. toczek – miejsc, gdzie przymusowo osiedlano Polaków i Niemców zesłanych z terenów Podola, Wschodniego Wołynia i Galicji Wschodniej Ukrainy do Kazachstanu po 1936 roku. Następnie wieś stała się znana jako 12 toczką, i został stworzony przez kołchoz im. Kalinina. Położenie Wieś położona jest na lewym brzegu rzeki Iszym, między miejscowościami Kamyszenka i Łozowoje, sześć kilometrów od drogi M36 bięgnącej od Ałmaty do granicy z Rosją. Przypisy
Первомайка (Астраханський район)

Первома́йка (каз. Первомайка) — село у складі Астраханського району Акмолинської області Казахстану. Адміністративний центр Первомайського сільського округу. Населення — 1080 осіб (2021; 1388 у 2009, 1385 у 1999, 1889 у 1989). Національний склад станом на 1989 рік: німці — 37 %; поляки — 23 %. Історія Село було засноване 1936 року як поселення Карлагу (трудселище № 12) спеціальними переселенцями (поляками та німцями) з України. В часи Другої світової війни сюди ж були переселені німці Поволжя та інгуші. Після війни у селі діяв колгосп-мільйонер імені Калініна. Примітки Джерела Аркуш карти M-42-33 Первомайка. Масштаб: 1 : 100 000. Стан місцевості на 1987 р. Видання 1990 р. (рос.) Посилання На Вікімапії
Baikonur Cosmodrome Site 200

Site 200 at the Baikonur Cosmodrome is a launch site used, along with Site 81, by Proton rockets. It consists of two launch pads, areas 39 and 40. Area 39 is currently (as of 2021) used for Proton-M launches, including commercial flights conducted by International Launch Services. Area 40 is currently (as of 2021) inactive, as it was slated to be rebuilt as a launch site for the Angara rocket. Although the project was relocated to Site 250, Area 40 was not put back into service. A number of planetary probes have been launched from Site 200. Venera 14, Venera 15, Vega 1, Fobos 1, the failed Mars-96, and ExoMars were launched from area 39. Venera 13, Venera 16, Vega 2, Fobos 2 were launched from Area 40. Area 39 was also the launch site for the core of the Mir space station, along with both Kvant modules, and the Kristall module. Salyut 7 and Granat were launched from Area 40. On 13 May 2021 the pad was modified to support the launch of Nauka. References Wade, Mark. "Baikonur LC200/39". Encyclopedia Astronautica. Archived from the original on 14 September 2008. Retrieved 12 September 2008. Wade, Mark. "Baikonur LC200/40". Encyclopedia Astronautica. Archived from the original on 15 September 2008. Retrieved 12 September 2008.
Площадка 200

Площадка № 200 (Стартовый комплекс «Протон») — пусковая площадка на космодроме «Байконур» используемая для запусков полезной нагрузки с помощью ракет-носителей серии «Протон». На «двухсотой» площадке расположено две пусковых установки: № 39 («левая») и № 40 («правая»). ПУ № 39 в настоящее время используется для запусков ракет-носителей «Протон-М», в том числе коммерческих пусков, проводимых совместным американо-российским предприятием ILS. ПУ № 40 сейчас не используется, так как планировалось переделать эту ПУ в стартовый комплекс для ракет типа «Ангара», и хотя проект «старта» «Ангары» был перебазирован на площадку № 250, пуски с «правой» ПУ возобновлены не были, так как технологическое оборудование этого стартового комплекса было демонтировано. С площадки № 200 был осуществлён запуск ряда межпланетных зондов. Венера-14, Венера-15, Вега-1, Фобос-1 и аварийный запуск КА Марс-96 произведены с ПУ № 39. Венера-13, Венера-16, Вега-2, Фобос-2 с ПУ № 40. ПУ № 39 также являлась «стартом» для базового модуля орбитальной станции «Мир», и модулей «Квант-1», «Квант-2», «Кристалл». Орбитальная станция «Салют-7» и астрофизическая обсерватория «Гранат» были запущены с ПУ № 40. Перечень пусков с площадки См. также Площадка 81 Ссылки Baikonur LC200/39 (англ.). Encyclopedia Astronautica. Дата обращения: 3 июля 2010. Архивировано из оригинала 1 мая 2012 года. Baikonur LC200/40 (англ.). Encyclopedia Astronautica. Дата обращения: 3 июля 2010. Архивировано 1 мая 2012 года. Космодром Байконур . Дата обращения: 3 июля 2010. Архивировано из оригинала 29 октября 2010 года. Полная версия фильма Космодром Байконур. Стартовая площадка 200 (Телестудия Роскосмоса) на YouTube
Стартовий майданчик №200 космодрому Байконур

Стартовий майданчик № 200 космодрому Байконур (Стартовий комплекс «Протон») — пусковий майданчик на космодромі «Байконур», використовується для запусків корисного навантаження за допомогою ракет-носіїв серії «Протон». На майданчику № 200 розташовано дві пускових установки: № 39 («ліва») та № 40 («права»). ПП № 39 у даний час використовується для запусків ракет-носіїв «Протон-М», у тому числі комерційних пусків, що здійснюються спільним американо-російським підприємством ILS (англ. International Launch Services). ПП № 40 зараз не використовується, оскільки планувалося переробити цей ПП у стартовий комплекс для ракет типу «Ангара», і хоча проект «старту» «Ангари» було перебазовано на майданчик № 250, пуски з «правого» ПП відновлені не були, оскільки технологічне обладнання цього стартового комплексу було демонтовано. З майданчика № 200 було здійснено запуск ряду міжпланетних зондів: Венера-14, Венера-15, Вега-1, Фобос-1 і аварійний запуск КА Марс-96 здійснені з ПП № 39. Венера-13, Венера-16, Вега-2, Фобос-2 з ПП № 40. ПП № 39 також був «стартом» для базового модуля орбітальної станції «Мир», і модулів «Квант-1», «Квант-2», «Кристал». Орбітальна станція «Салют-7» і астрофізичної обсерваторії «Гранат» були запущені з ПП № 40. Джерела Baikonur LC200/39 (англ.). Encyclopedia Astronautica. Архів оригіналу за 1 травня 2012. Процитовано 27 грудня 2013. Baikonur LC200/40 (англ.). Encyclopedia Astronautica. Архів оригіналу за 1 травня 2012. Процитовано 27 грудня 2013. http://www.youtube.com/watch?v=hrGKru_S3m0
Подпуск

Подпуск — упразднённое село в Аккулинском районе Павлодарской области Казахстана. Входило в состав Кызылагашского сельского округа. Ликвидировано в 2005 г Население В 1989 году население села составляло 345 человек. По данным переписи 1999 года, в селе проживало 108 человек (58 мужчин и 50 женщин). История Основано русскими казаками в 1745 году как маяк с почтовым двором на урочище «Спуск». Название это связано с тем, что дорога отсюда к югу шла под уклон, под спуск, в долину Иртыша к Кривому озеру. В начале этот пункт назывался Подспуск, затем — Подпуск. Известные жители и уроженцы Жангожин, Жумабек (1931—1988) — Герой Социалистического Труда. Примечания
Прапорщиково

Пра́порщиково (каз. Прапорщиково) — село у складі Глибоківського району Східноказахстанської області Казахстану. Адміністративний центр Іртиського сільського округу. Населення — 3220 осіб (2021; 3174 у 2009, 2806 у 1999, 2821 у 1989). Національний склад станом на 1989 рік: росіяни — 78 % Примітки Джерела Аркуш карти M-44-69 Глубокое. Масштаб: 1 : 100 000. Стан місцевості на 1964 р. Видання 1968 р. (рос.) Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
Прибрежный (Восточно-Казахстанская область)

Аким поселка Молотков Владимир Григорьевич Прибрежный (каз. Прибрежный) — посёлок в Зыряновском районе Восточно-Казахстанской области Казахстана. Административный центр Прибрежной поселковой администрации. Находится примерно в 38 км к западу от районного центра, города Зыряновска. Код КАТО — 634849100. География Поселок находится на берегу Бухтарминского водохранилища. Через посёлок протекает река Таловка. А рядом с посёлком находится гора Аблакетка. Население В 1999 году население посёлка составляло 1347 человек (642 мужчины и 705 женщин). По данным переписи 2009 года, в посёлке проживали 872 человека (420 мужчин и 452 женщины). Экономика В поселке находится Восточно-Казахстанский судостроительно-судоремонтный завод (бывш. Первомайский судоремонтный судостроительный завод). В состав Прибрежнеского поселкового округа также входит станция Заводинка. Примечания
Прибережний (Казахстан)

Прибере́жний (каз. Прибрежный) — селище у складі Алтайського району Східноказахстанської області Казахстану. Адміністративний центр Прибережної селищної адміністрації. Населення — 612 осіб (2021; 872 у 2009, 1347 у 1999, 2101 у 1989). Станом на 1989 рік селище мало статус селища міського типу, у радянські часи мало також назву Первомайськ. Примітки Джерела Аркуш карти M-44-96 Октябрьский. Масштаб: 1 : 100 000. Стан місцевості на 1978 р. Видання 1985 р. (рос.) Посилання На Вікімапії