Isiški Kurgan

Isiški kurgan v jugovzhodnem Kazahstanu, manj kot 20 km vzhodno od aluvialnega roba Talgar, blizu Isika, je grobna gomila, odkrita leta 1969. Visoka je 6 metrov in ima obseg 60 metrov. Datira v 4. ali 3. stoletje pred našim štetjem. Pomemben predmet je srebrna skodelica z napisom, znana kot Isiški napis. Najdbe so na ogled v Astani. Povezana je z ljudstvom Saka. Grobni kompleks je na levem bregu reke Isik, 50 kilometrov vzhodno od mesta Almati. Edinstven arheološki kompleks je leta 1969 odkrila majhna skupina sovjetskih znanstvenikov pod vodstvom arheologa Kemala Akiševiča Akiševa. Grobišče sestavlja 45 velikih kraljevih gomil s premerom od 30 do 90 in višino od 4 do 15 metrov. Isiški kurgan (gomila) (gomila) je v zahodni polovici pokopališča. Njen premer je 60 metrov, višina pa 6 metrov. Zlati mož Kurgan, ki je v vzhodni Skitiji, severno od Sogdiane, je vseboval okostje, opremo vojaka in različne pogrebne darove, vključno s 4000 zlatimi okraski. Okostje je morda pripadalo 18-letnemu sakškemu (skitskemu) princu ali princesi, spol pa ni znan. Zaradi bogatstva grobnih predmetov so okostje poimenovali zlati mož ali zlata princesa; zlati mož je bil kasneje sprejet kot eden od simbolov sodobnega Kazahstana. Podoba krona Spomenik neodvisnosti na osrednjem trgu v Almatiju. Upodobitev lahko najdemo tudi na predsedniškem praporu Nursultana Nazarbajeva. Simbol Kazahstana Zakladi iz Isiškega kurgana in natančna kopija Zlatega moža so v Kazahstanskem muzeju arheologije v Almatiju in v Državnem muzeju zlata in plemenitih kovin Republike Kazahstan v Astani. Zlati mož na krilatem leopardu je eden od nacionalnih simbolov Kazahstana. Kopije sakškega bojevnika so postavljene v številnih mestih Kazahstana. V državi so našli še pet drugih grobnic s tako imenovanimi zlatimi možmi: drugega zlatega moža so našli v gomili Araltobe, tretjega v Čiliktinskem kurganu Biglobe, četrtega v bližini mesta Astana in petega na pokopališču Taldy v okrožju Karkaralinska. Pokopi V grobnem kompleksu sta bila dva pokopa: osrednji in južni (ob strani). Žal je bilo osrednje pokopališče oropano, stranski grob pa je ostal nedotaknjen. Grobnica v stranskem grobu je bila zgrajena iz smrekovih hlodov. Grobnica in njena vsebina sta ostali nedotaknjeni in pokopani. Skeletni ostanki so bili najdeni v severni polovici sobe. V komori so našli več kot 4000 zlatih predmetov, pa tudi železen meč in bodalo, bronasto ogledalo, posode iz gline, kovine in lesa, čevlje, pokrivala, zlate prstane, kipce, bronasto in zlato orožje ter srebrno skledo z napisom iz 6. do 5. stoletja pr. n. št. Na in pod posmrtnimi ostanki so našli številne okraske za oblačila iz zlata, pokrivalo in čevlje. Zraven posmrtnih ostankov so bili puščica z zlato konico, bič (katerega ročaj je bil ovit s širokim zlatim trakom v spiralnem vzorcu) in vrečka z bronastim ogledalom in rdečo barvo. Znanstvene raziskave, zlasti raziskave antropologa O. I. Ismagulova, kažejo, da posmrtni ostanki pripadajo pripadniku ljudstva Saka iz Semirečeje, ki ima evropski videz z dodatki mongoloidnih značilnosti. Starost trupla ob smrti je ocenjena na 16–18 let, spol pa ni določen. Oblika oblačil in način pokopa kažejo, da je bil Zlati mož potomec pomembnega voditelja plemena Saks ali član kraljeve družine. Nekateri kazahstanski zgodovinarji menijo, da pokop pripada Usunu. Isiški napis V Isiškem kurganu so našli besedilo na srebrni skledi, datirano približno v 4. stoletje pr. n. št. Kontekst grobnih daril kaže, da bi lahko pripadalo plemenom Saka. Isiški napis še ni zagotovo dešifriran, vendar ga je Kušansko cesarstvo verjetno uporabljalo vzporedno z bolj pogostimi pisavami, kot sta grščina za baktrijski jezik in kharoṣṭhī za gandharī, med svojo vladavino od zahodne Tarimske kotline do severne Indije. János Harmatta je z uporabo kharoṣṭhījske pisave jezik opredelil kot hotansko sakško narečje, ki so ga govorili Kušani. Analiza iz leta 2023 kaže na povezanost z vzhodnoiranskimi jeziki, zlasti na »manjkajočo povezavo med baktrijskim, sogdijskim, sakskim jezikom, staroosetskim/alanskim in 'starostepskim iranskim' jezikom (in morda posameznimi sodobnimi iranskimi jeziki), ki sodelujejo v več izoglosah z enim ali drugim od teh jezikov, vendar z nobenim od njih ne sodelujejo izključno«. Bonmann identificira kušansko pisavo na več lokacijah, prikazanih desno, predvsem na napisu Dašt-i Nāvur in prej neznanih napisih v soteski Almosi v Tadžikistanu. Bonmann tudi teoretizira, da je pisava neposredna izpeljanka aramejske abecede, brez uporabe pisave Kharoṣṭhī kot posrednika. Zlati zakladi v kurganu Sklici Viri Hall, Mark E. Towards an absolute chronology for the Iron Age of Inner Asia. Antiquity 71 (1997): 863–874. Harmatta, Janos. History of Civilization of Central Asia. Volume 2, Motilal Banarsidass (1999), ISBN 81-208-1408-8, p. 421 [1][2] Kuzmina, Elena Kuzmina (2007). The Origin of the Indo-Iranians. Brill Publishers. ISBN 978-9004160545. Zunanje povezave Archaeology magazine - Chieftain or Warrior Priestess? Иссыкский золотой человек К. А. Акишев «Курган Иссык, Искусство саков Казахстана» Москва Искусство 1978 АКИШЕВ А. К. КОСТЮМ «ЗОЛОТОГО ЧЕЛОВЕКА» И ПРОБЛЕМА КАТАФРАКТАРИЯ Исмагилов Р. Б. «Золотой воин» из кургана Иссык: мужчина или женщина? // Наследие веков. Охрана и изучение памятников археологии в Башкортостане. Вып. 1. Уфа, 1995. «Алтын-мадам»: Новый взгляд на знаменитое захоронение в Иссыкском кургане