NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Сандиктауський район

Сандикта́уський район (каз. Сандықтау ауданы, рос. Сандыктауский район) — адміністративна одиниця у складі Акмолинської області Казахстану. Адміністративний центр — село Балкашино. Населення Населення — 17 185 осіб (2021; 21 521 у 2009, 28 729 у 1999, 36 626 у 1989). Національний склад (станом на 2016 рік): росіяни — 10 971 особа (56,33 %) казахи — 3967 осіб (20,37 %) чеченці — 1412 осіб (7,25 %) німці — 1280 осіб (6,57 %) українці — 693 особи білоруси — 280 осіб татари — 144 особи інгуші — 131 особа азербайджанці — 98 осіб удмурти — 50 осіб молдовани — 50 осіб поляки — 40 осіб башкири — 39 осіб вірмени — 23 особи корейці — 18 осіб марійці — 14 осіб мордва — 4 особи інші — 263 особи Історія Балкашинський район був утворений 17 січня 1928 року у складі Кзил-Джарського (пізніше Петропавловського) округу з центром у селі Балкашинське. 17 грудня 1930 року район ліквідували, територія увійшла до складу Арик-Балицького району, село Балкашинське стало його центром. 9 січня 1935 року він був відновлений як Молотовський район з центром у селі Балкашинське у складі Карагандинської області, 29 липня 1936 року район з центром у селі Балкашино увійшов до складу новоствореної Північноказахстанської області. 14 жовтня 1939 року район увійшов до складу новоствореної Акмолинської області. 30 серпня 1957 року перейменовно у Балкашинський, з 14 листопада 1997 року отримав сучасну назву. Склад До складу району входять 14 сільських округів: Найбільші населені пункти Населені пункти з чисельністю населення понад 1000 осіб: Транспорт Дороги районного значення: Примітки
Терпенье (Омская область)

Терпенье — деревня в Полтавском районе Омской области. Входит в Новоильиновское сельское поселение. История Основана в 1906 году. В 1928 году село Терпенье состояло из 81 хозяйства, основное население — русские. Центр Терпеньевского сельсовета Полтавского района Омского округа Сибирского края. Население Примечания
Новоильиновка (Омская область)

Новоильиновка — село в Полтавском районе Омской области. Административный центр Новоильиновского сельского поселения. История Основано в 1911 году переселенцами с Украины и названо по имени одного зажиточного крестьянина Ильи Бессонова. В 1928 году посёлок Ново-Ильинка состоял из 45 хозяйств, основное население — украинцы. В 1929 создан колхоз «Свободное поле». После слияния с селом Шагаловка организован совхоз «Большевик». Долгое время село находилось в составе Светиловского сельсовета Полтавского района Омского округа Сибирского края. 100-летию села посвящена книга под общей редакцией Спирина Н.А. "Вехи поколений". Авторы подчёркивают: "Она создана во имя того, чтобы ничто не было забыто и никто не был забыт на земле Новоильиновского сельского поселения". Население Школа Новоильиновская школа начала свою деятельность с 1922 года и первоначально имела статус начальной. В 1968 году была реорганизована в среднюю. Сейчас школа функционирует в двух зданиях. Первое - начальная школа, построенная в 1968 году. Второе - здание 1980 года, в котором обучаются 5-11 классы. Структурное подразделение - Терпеньевская начальная школа (при ней работает группа полного пребывания детей). СПК "Большевик" В связи с разделом совхоза "Вольновский" в 1967 образован сельскохозяйственный производственный кооператив "Большевик". Животноводство и растениеводство являются основным направлением деятельности. В 2012 году СПК получил диплом за первое место в соревновании «Лучшие сельскохозяйственные организации Омской области в природно-климатической зоне». В 2013 году "Большевик" достиг высоких производственно-экономических показателей работы. В 2017 году к 50-летию хозяйства вышла книга "Успех один на всех" об истории, о трудовых успехах и о работающих в кооперативе людях. Примечания
Рославка (Омская область)

Рославка — деревня в Исилькульском районе Омской области. Входит в состав Лесного сельского поселения. История Основана в 1895 г. В 1928 г. посёлок Рославка состоял из 99 хозяйств, основное население — русские. Центр Рославского сельсовета Исилькульского района Омского округа Сибирского края. Население Примечания
Каскат (Омская область)

Каскат — аул в Исилькульском районе Омской области. Административный центр Каскатского сельского поселения. История Основан в 1924 г. В 1928 г. состоял из 15 хозяйств, основное население — казахи. В составе 4-го Аульного сельсовета Исилькульского района Омского округа Сибирского края. Население Примечания
Plataforma Gagarin

Plataforma Gagarin (en rus: Гагаринский старт) és una plataforma d'enlairament del Cosmòdrom de Baikonur des de 1957 fins a l'actualitat. També es coneix com a NIIP-5 LC1, Baikonur LC1 o GIK-5 LC1. Feta servir pel Programa espacial soviètic, al caure el règim soviètic va ser dirigida per l'Agència Espacial Federal Russa des de 1991. Abans coneguda com a plataforma 1 (Площадка 1) es va rebatejar amb el nom Gagarin en honor del primer ser humà en viatjar a l'espai, Iuri Gagarin en 1961. En l'actualitat diversos rituals de la tradició espacial russa com l'hora per treure un coet de l'hangar, a les set del matí, es remunten a l'èxit del vol de Gagarin. Referències
Aire de lancement Gagarine

L'Aire de lancement Gagarine (russe : Гагаринский старт, Gagarinski start), Gagarin's Start, ou Site 1 du cosmodrome de Baïkonour, est une aire de lancement au cosmodrome de Baïkonour au Kazakhstan. Il a été utilisé pour le programme spatial de la Russie et est désormais géré par Roscosmos. Elle a été utilisée pour le lancement du premier vol spatial habité au monde, Vostok 1 avec Youri Gagarine, en 1961. Notes et références Notes Références Voir aussi Articles connexes Cosmodrome de Baïkonour Site 81 du cosmodrome de Baïkonour Site 31 du cosmodrome de Baïkonour (en) Site 110 du cosmodrome de Baïkonour (en) Portail du Kazakhstan Portail de l’astronautique Portail de la Russie Portail de l'Union soviétique
Kompleks startowy nr 1 kosmodromu Bajkonur

Kompleks startowy nr 1 (ros. Площадка №1) – rosyjski (dawniej radziecki) kompleks startowy w kosmodromie Bajkonur (Kazachstan) przeznaczony dla rakiet wykorzystywanych w programie Sojuz. Był on wcześniej wykorzystywany przez pociski R-7, rakiety Mołnia i rakiety Wostok. Kompleks jest nieoficjalnie nazywany również wyrzutnią Gagarina (ros. Гагаринский старт; wym. "Gagarińskij start"), ponieważ wystartował z niego Jurij Gagarin na pokładzie statku Wostok 1. Wyrzutnia powstała w roku 1956 w celu testowania i wystrzału pocisków R-7. Start satelity Sputnik 1 z 1957 również odbył się na tej wyrzutni. Oprócz wystrzeliwania statków Wostok, Woschod, Sojuz i Progress wyrzutnia była wykorzystywana w celu wynoszenia w przestrzeń kosmiczną sond programów Łuna, Mars, Wenera i satelitów serii Kosmos. W 1983 roku wyrzutnia została doszczętnie zniszczona przez eksplozję rakiety Sojuz U, która miała wynieść na orbitę statek Sojuz T-10-1. Kosmonauci znajdujący się w statku zostali uratowani przez system ratunkowy. Wyrzutnię reaktywowano podczas startu pojazdu Sojuz T-13 w 1985 r. Przez 2 lata remontu wyrzutni wszystkie rakiety Sojuz (nawet przeznaczone dla lotów załogowych) startowały z Kompleksu nr 31, przeznaczonego głównie dla lotów bezzałogowych.
Kompleks startowy nr 31 kosmodromu Bajkonur

Kompleks startowy nr 31 (ros. Площадка №31) – wyrzutnia rakietowa w kazachskim kosmodromie Bajkonur, przeznaczona pierwotnie pod pociski R-7A, obecnie wykorzystywana głównie przez rakiety Sojuz 2 do startów komercyjnych zapewnianych przez firmę Starsem, rzadziej przez rakiety Sojuz-FG do wynoszenia załogowych statków Sojuz. LC-31 jest jedyną kazachską wyrzutnią przystosowaną do rakiet Sojuz 2. W latach 70. i 80. wykorzystywana była do startów załogowych pojazdów Sojuz, czasem z powodu niemożności użycia LC-1 przeznaczonej dla lotów załogowych od 1961, a także jako wyrzutnia zapasowa. Od 2012 roku znów odbywają się tu niektóre starty misji załogowych statków Sojuz. Ostatni załogowy start z LC-31 miał miejsce 19 października 2016, podczas startu misji Sojuz MS-02. Oprócz satelitów i pojazdów załogowych z kompleksu 31 startowały również sondy księżycowe i międzyplanetarne (np. Mars Express, Venus Express). Linki zewnętrzne Mark Wade: Baikonur LC31. [w:] Encyclopedia Astronautica [on-line]. (ang.).
Cosmódromo de Baikonur Plataforma 31

Plataforma 31 em russo Площадка 31, é uma das plataformas de lançamento do Cosmódromo de Baikonur no Cazaquistão, usada no programa espacial soviético, e hoje em dia administrado pela Agência Espacial Federal Russa. Também conhecido como Local 31/6, a Plataforma No. 31, do complexo número 6, foi usada inicialmente para testes do R-7A (8K71), um ICBM em 14 de Janeiro de 1961. Depois disso, vários programas de satélites soviéticos como: o Meteor, o Molniya, o Kosmos, fizeram uso dessa plataforma. Esta plataforma passou a ser usada para missões comerciais com os lançadores mais modernos: Soyuz-FG e Soyuz-2. Na década de 70 e no início da década de 80 (até 1984 com a missão Soyuz T-12), dela foram lançadas várias missões tripuladas. Em 2011 ficou definido que a plataforma 31 passaria a ser o local de lançamento das missões tripuladas do programa Soyuz para a Estação Espacial Internacional, enquanto a Plataforma No 1 estivesse em reforma. Depois de vários anos (e com a reforma da plataforma Gagarin) um novo voo tripulado partiu da Plataforma 31. A Soyuz TMA-06M foi lançada em 23 de Outubro de 2012. A partir de então, as missões tripuladas têm alternado os seus lançamentos entre as plataformas No. 1 e No. 31. Ver também Plataforma Gagarin Referências
Äuesow-Haus

Das Äuesow-Haus (russisch Дом-музей Ауэзова) ist ein Museum in der kasachischen Stadt Almaty. Das Museum wurde 1962 gegründet und verfügt über mehr als 150.000 verschiedene Exponate. Beschreibung Das biografische Museum des kasachischen Schriftstellers Muchtar Äuesow wurde 1963 gegründet. Es befindet sich in dem Haus im Zentrum von Almaty, in dem Äuesow seine letzten zehn Jahre vor seinem Tod verbrachte. Mit einer Sammlung von rund 150.000 Exponaten und einer Ausstellungsfläche von 480 Quadratmetern zählt es zu den wichtigen Literaturmuseen in Almaty. Zu den Ausstellungsgegenständen zählen Hinterlassenschaften, Kunstwerke, Fotografien und andere Gegenstände. Das Museum umfasst unter anderem die Themenbereiche Äuesows Kindheit, Jugend und Beginn der schöpferischen Tätigkeit, das Studium an der Universität Leningrad, Äuesow als Prosaschriftsteller, Dramatiker, Übersetzer, als Gegenstand der Literaturkritik, des öffentlichen Lebens, sein Epos Der Weg Abais und Muchtar Äuesow in der Kunst. Gebäude Das Museumsgebäude befindet sich an einer der zentralen Straßen der Stadt, der Abai Avenue im Zentrum von Almaty. Erbaut wurde es vom Architekten G. Gerasimow. Heute gehört das Gebäude zu den historischen und kulturellen Denkmälern von nationaler Bedeutung in Kasachstan. Weblinks Informationen über Muchtar Äuesow (englisch, kasachisch und russisch) Einzelnachweise
Auezov Home Museum

The M.O. Auezov Literary and Memorial House Museum (Russian: Дом-музей Ауэзова, tr. dom muzei auezova) is a museum founded in 1963 in Almaty, Kazakhstan, in the house where Mukhtar Auezov lived the last 10 years of his life (1951-1961). History The Mukhtar Auezov House Museum was opened in 1963. The first director of the museum was Auezov's daughter, L. M. Auezova. Here the epic novel The Path of Abay was completed, work on a new novel about modernity began, and a number of works of fiction (plays, essays) and research papers were created. Museum exhibition The museum building includes the workroom where Mukhtar Auezov spent time working on his creations. Along with Auezov's personal archive and library in the collections of the museum there are more than 150 thousand exhibits in the form of memorial items, works of art, photographs and others. Along with cultural and educational work the museum conducts research works on collecting, studying and promotion of Auezov's creations. Museum building Mukhtar Auezov received the Stalin Prize for his epic The Path of Abay in 1949, with the help of which he bought a plot of land from two teachers. Construction began in 1949 and was completed in 1951. The architect of the building was Georgy Gerasimov, who also contributed to the construction of the Abay Opera House. The museum building was rebuilt in 1995–1997, designed by architect S. Mataibekov. The reconstruction was due to the need to expand the exposition of the museum and writer's anniversary. In 1997, for Auezov's hundredth birthday, the museum opened a new location in a courtyard annex. There was a new exposition room, where historical photographs and books are displayed. There are also other artifacts that were used by Auezov during his lifetime. Monument Status On 4 April 1979 the decision of the executive committee of the Alma-Ata city council of people's deputies No. 139 "On approval of the list of historical and cultural monuments of the city of Alma-Ata" was adopted, which included the building of the house-museum. On 26 January 1982, the building was included in the list of historical and cultural monuments of national importance in the Kazakh Soviet Socialist Republic. References
Musée Aouézov

Le Musée Aouézov (kazakh : Әуезовтің әдеби-мемориалдық музейі, russe : Дом-музей Ауэзова) est un musée situé dans l’ancienne demeure de Moukhtar Aouézov à Almaty au Kazakhstan. Architecture Le bâtiment du musée est situé sur l'une des rues centrales de la ville, l'avenue Abaï, dans la maison où Aouézov a passé ses dix dernières années. Le bâtiment a été construit par l'architecte G. Gerasimov. Aujourd'hui, le bâtiment est l'un des monuments historiques et culturels d'importance nationale au Kazakhstan. Collections Le musée biographique de l'écrivain kazakh Moukhtar Aouézov a été fondée en 1963. Avec une bibliothèque d'environ 150 000 pièces et d'une surface d'exposition de 480 mètres carrés, il est l'un des importants musées littéraires à Almaty. Les objets exposés sont des œuvres d'art, des photographies et d'autres objets. Voir aussi Liste de musées au Kazakhstan Références Portail du Kazakhstan Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail des musées
Дом-музей Ауэзова

Литературно-мемориальный дом-музей М. О. Ауэзова — музей, основанный в 1963 году в Алма-Ате в доме, где М. О. Ауэзов жил последние 10 лет (1951—1961 годы). История Мемориальный дом-музей Мухтара Ауэзова был открыт в 1963 году. Первым директором музея стала дочь писателя, Л. М. Ауэзова. Здесь была завершена эпопея «Путь Абая», начата работа над новым романом о современности, создан ряд художественных произведений (пьесы, очерки) и научно-исследовательских трудов. Экспозиция музея Большой интерес представляет мемориальная часть музея, в частности, рабочий кабинет. Наряду с личным архивом и библиотекой Ауэзова в фондах музея находится свыше 150 тысяч экспонатов в виде мемориальных вещей, произведений искусства, фотографий и других. Также в музее собраны произведения мастеров искусства Е. Вучетича, М. Тельжанова, Т. Урманче, А. Кастеева, С. Мамбеева, Н. Нурмухамедова, Е. Сидоркина и других, запечатлевших образы писателя и героев его произведений. Музей наряду с культурно-просветительской проводит большую научно-исследовательскую работу по собиранию, изучению и пропаганде творчества Ауэзова. Здание музея В 1949 году Мухтар Ауэзов получил Сталинскую премию, на средства которой им был выкуплен земельный участок у двух учителей. В 1951 году Мухтаром Ауэзовым на этом участке был построен дом. Архитектором здания выступил Георгий Герасимов. В этом здании писатель со своей семьёй прожил последние годы своей жизни (1951—1961 годы). При этом в 1952 году Ауэзов был вынужден покинуть Алма-Ату и свой дом во избежание возможного ареста. В столицу Казахской ССР он смог вернуться только в 1954 году после смерти Сталина. 27 июня 1961 года Мухтар Ауэзов скончался. Через некоторое время, 15 августа 1961 года, было принято решение об открытии его музея. Здание музея было перестроено в 1995—1997 годах по проекту архитектора С. Матайбекова. Реконструкция была связана с необходимостью расширения экспозиции музея. В 1997 году к сотому дню рождения М.Ауэзова открылась новая локация в пристройке, которая находится во дворе. Появился новый экспозиционный зал, где имеются исторические фотографии и книги. Также имеются другие артефакты, которые использовались Мухтаром Ауэзовым при жизни. Подробности биографии и творчества писателя можно подробней изучить в удобном хронологическом порядке. Статус памятника 4 апреля 1979 года было принято Решение исполнительного комитета Алма-Атинского городского Совета народных депутатов № 139 «Об утверждении списка памятников истории и культуры города Алма-Аты», в котором было указано здание дома-музея. Решением предусматривалось оформить охранное обязательство и разработать проекты реставрации памятников. 26 января 1982 года здание было включено в список памятников истории и культуры республиканского значения Казахской ССР. Примечания Ссылки Дом-музей Мухтара Ауэзова (фоторепортаж) Архивная копия от 9 января 2018 на Wayback Machine
Будинок-музей Ауезова

Літературно-меморіальний будинок-музей М. О. Ауезова — музей, заснований 1963 року в Алма-Аті в будинку, де М. О. Ауезов жив останні 10 років (1951—1961 роки). Історія Меморіальний будинок-музей Мухтара Ауезова було відкрито 1963 року. Першим директором музею стала донька письменника Л. М. Ауезова. Тут було завершено епопею «Шлях Абая», розпочато роботу над новим романом про сучасність, створено низку художніх творів (п'єси, нариси) та науково-дослідницьких праць. Експозиція музею Великий інтерес має меморіальна частина музею, зокрема, робочий кабінет. Поряд із особистим архівом та бібліотекою Ауезова у фондах музею розташовано понад 150 тисяч експонатів у вигляді меморіальних речей, витворів мистецтва, фотографій та інших. Також у музеї зібрано твори майстрів мистецтва Є. Вучетича, М. Тельжанова, Т. Урманче, А. А. Кастєєва, С. Мамбєєва, Н. М. Нурмухамедова, Є. І. Сидоркіна та інших, які зобразили образи письменника та героїв його творів. Музей поряд із культурно-просвітницькою проводить велику науково-дослідну роботу зі збирання, вивчення та пропаганди творчості Ауезова. Будівля музею У 1949 році Мухтар Ауезов отримав Сталінську премію, коштом якої ним було викуплено земельну ділянку у двох вчителів. У 1951 році Мухтаром Ауезовим на цій ділянці було збудовано будинок. Архітектором будівлі виступив Георгій Герасимов. У цьому будинку письменник зі своєю сім'єю прожив останні роки свого життя (1951—1961). При цьому в 1952 році Ауезов був змушений залишити Алма-Ату і свій будинок, щоб уникнути можливого арешту. До столиці Казахської РСР він зміг повернутися лише 1954 року після смерті Сталіна. 27 червня 1961 року Мухтар Ауезов помер. Через деякий час, 15 серпня 1961 року, було ухвалено рішення про відкриття його музею. Будівлю музею було перебудовано у 1995—1997 роках за проектом архітектора С. Матайбекова. Реконструкція була пов'язана з необхідністю розширення експозиції музею. 1997 року до сотого дня народження М. Ауезова відкрилася нова локація у прибудові, що розташована у дворі. З'явився новий експозиційний зал, де є історичні фотографії та книги. Також є інші артефакти, які використовували Мухтар Ауезов за життя. Подробиці біографії та творчості письменника можна докладніше вивчити у зручному хронологічному порядку. Статус пам'ятки 4 квітня 1979 року було прийнято Рішення виконавчого комітету Алма-Атинської міської Ради народних депутатів № 139 «Про затвердження списку пам'яток історії та культури міста Алма-Ати», у якому було вказано будівлю будинку-музею. Рішенням передбачалося оформити охоронне зобов'язання та розробити проекти реставрації пам'яток. 26 січня 1982 року будинок було включено до списку пам'яток історії та культури республіканського значення Казахської РСР. Примітки Посилання Будинок-музей Мухтара Ауезова (фоторепортаж) Архівовано січень 9, 2018 на сайті Wayback Machine.
Äuesow-Theater

Das Staatliche Kasachische Akademische Äuesow-Dramatheater (kasachisch Мұхтар Әуезов атындағы Қазақ мемлекеттік академиялық драма театры; russisch Казахский государственный академический театр драмы им. М.О. Ауэзова) ist ein Theater in der kasachischen Stadt Almaty. Benannt ist es nach dem kasachischen Schriftsteller Muchtar Äuesow. Geschichte Gegründet wurde das Theater 1926 im kasachischen Ksyl-Orda. Die erste Aufführung im Äuesow-Theater fand am 13. Januar 1926 mit dem Stück „Enlik-Kebek“ des kasachischen Schriftstellers Muchtar Äuesow statt. Mit der Verlegung der Hauptstadt nach Alma-Ata zog auch das Theater dorthin um. In den 1920er und 1930er Jahren trugen viele Persönlichkeiten zur Entwicklung des Theaters bei, darunter auch Smaghul Säduaqassow, Volkskommissar für Bildung der Kasachischen ASSR. Im Jahr 1937 wurde das Theater mit einem Ehrentitel als ein akademisches Theater gewürdigt. Zum 20. Jahrestag der Gründung des Theaters bekam es im Jahr 1946 den sowjetischen Orden des Roten Banners der Arbeit verliehen. Am 10. August 1961 wurde das akademische Schauspielhaus auf Beschluss des Ministerrates der Kasachischen SSR nach dem berühmten Schriftsteller Muchtar Äuesow, der nur wenige Wochen zuvor gestorben war, benannt. 1976 bekam das Theater den Orden der Völkerfreundschaft verliehen. 1981 zog das Theater in ein neues Gebäude; in den Jahren von 1928 bis 1963 hatte das Theater gar keine eigenen Räumlichkeiten und danach war es in einem anderen Gebäude untergebracht. Gebäude Das Äuesow-Theater ist seit 1981 im heutigen Gebäude untergebracht. Es befindet sich am Fluss Esentai im zentralen Stadtbezirk Almaly, gegenüber liegt der Zirkus Almaty. Für das Gebäude erhielten die drei Architekten 1982 den Staatspreis der Kasachischen SSR, gleichzeitig wurde es ins staatliche Register als Baudenkmal eingetragen. Vor dem Eingang befindet sich eine Statue von Muchtar Äuesow, die Fassaden sind mit Granit, Marmor und Muschelkalk verkleidet. Weblinks Website des Äuesow-Theaters (englisch, kasachisch und russisch) Einzelnachweise
Théâtre Aouézov

Le Théâtre Aouézov (russe : Казахский государственный академический театр драмы им. М.О. Ауэзова) est une salle de spectacle située au 103, Avenue Abaï à Almaty au Kazakhstan. Il est desservi par la station Moukhtar Äouezov atyndaghy teatry. Histoire Le théâtre est créé en 1925 dans la capitale de l'époque Kyzylorda. Il ouvre le 13 janvier 1926. En 1928, le théâtre est transféré dans la nouvelle capitale Almaty. Le 10 août 1961, le théâtre prend le nom du célèbre écrivain Moukhtar Aouézov sur décision de la République socialiste soviétique kazakhe. En 1987-1988, son directeur artistique est Assanali Achimov qui y travaille depuis 1963. Références Voir aussi Liens externes Site officiel Ressource relative à l'architecture : Structurae Ressource relative au spectacle : Carthalia Site officiel Liens internes Culture du Kazakhstan Portail du Kazakhstan Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du théâtre
Уба

Уба (на казахски: Оба; на руски: Уба) е река в Казахстан (Източноказахстанска област), десен приток на Иртиш (влива се в Шулбинското водохранилище). Дължина 278 km. Площ на водосборния басейн 9850 km². Река Уба се образува от сливането на реките Бяла Уба (лява съставяща) и Черна Уба (дясна съставяща), водещи началото си от Коксуйския хребет, част от планината Алтай, на 715 m н.в. В горното си течение е бурна планинска река, с бързеи и прагове, течаща в тясна долина между алтайските хребети Тигирецки и Коргонски на север и Убински на юг. След град Шемонаиха излиза от планините завива на юг и навлиза в обширната долина на река Иртиш като силно меандрира и се дели на ръкави. В района на село Убинка се влива в Убинския залив на Шулбинското водохранилище, изградено на река Иртиш. Основни притоци: леви – Бяла Уба, Сакмариха, Болшая Карагужиха, Валчиха, Малоубинка, Таловка; десни – Черна Уба, Бама, Маралушка, Белопорожна Уба, Бобровка, Болшая Речка, Березовка, Вавилонка. Има смесено подхранване с преобладаване на снежното, с ясно изразено пролетно-лятно пълноводие, от април до средата на юли. Замръзва през ноември или началото на декември, а се размразява през април или началото на май. По бреговете ѝ са разположени град Шемонаиха, сгт Карагужиха и Уст Таловка и множество по-малки населени места. Среден годишен отток при град Шемонаиха, на 62 km от устието в периода 1954 – 1987 г. 177,79 m³/s. : Вижте също Реки в Казахстан Източници