NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Домбаул

Домбаул (Домбауил) — мавзолей VIII—IX століття, пам'ятка середньовічної архітектури в Улитауській області Казахстану. Розташований за 50 км на північний схід від міста Жезказгана, на лівому березі річки Кенгір. У 1946—1947 роках досліджено Центрально-Казахстанською археологічною експедицією (керівник Алькей Маргулан). Історія Мавзолей Домбаул є одним із найдавніших у Казахстані, він був споруджений у докараханідський період приблизно у VIII—IX століттях. Перша письмова згадка пам'ятки зустрічається в Чокана Валіханова. Серед місцевого населення існують різні версії переказів про те, на чиїй могилі зведений мавзолей: охоронця або придворного музиканта Чингісхана або Джучі-хана; батька Чингісхана; джигіта Домбаула, який винищив за вказівкою Алаша-хана табун куланів, які затоптали під час полювання його сина Джерин-хана (за іншою версією Алаша-хан асоціюється з Чингісханом, а кулани вбивають його сина Джучі-хана). За найпоширенішою легендою, опублікованою Отинші Альжановим у «Киргизькій степовій газеті», в Алаша-хана був раб Домбаул, який мав велику фізичну силу. Дізнавшись про смерть сина Алаша-хана — Джучі, Домбаул поклявся винищити куланів, що занапастили Джучі. Він переслідував стадо куланів на двох скакунах з іменами Кубан-Кулан та Енкей. 5 куланів, що залишилися від винищеного стада, переправилися через річку Чу. Переслідуючи куланів, Домбаул втратив своїх скакунів біля двох сопок, які зараз називаються Кубан-Кулан та Єнкєй. У 1982 мавзолей Домбаул був включений до списку пам'яток історії та культури Казахської РСР республіканського значення і взятий під охорону держави. Архітектура Домбаул має юртоподібний вигляд, конусоподібну форму бані. Споруди подібної форми в Центральній Азії мають назву динів або уйтасів. У плані будова квадратна, побудована з плоских кам'яних плит. Основа його зведена з колодного матеріалу з кам'яною обкладкою, що збільшує висоту мазару. Розмір мавзолею з півдня північ 8,9 м, із заходу схід 7,9 м, висота 5,5 м. Будівельним матеріалом використовувався піщаник, у вигляді плитняку сірувато-рожевого кольору, який видобувався за 3—4 км від місця будівництва в кар'єрах біля річки Кара-Кенгір. Камені зручні для кладки, їх розміри варіюються від 20х30х4 см до 30х60хсм. Як скріплювальний матеріал використаний тонкий суглинистий розчин із домішкою дрібних фракцій хрящу, що трапляються в місцевому ґрунті. Примітки
Ульгули-Малши

Ульгули-Малши (каз. Үлгілі Малшы) — село в Кокпектинском районе Абайской области Казахстана. Административный центр Ульгулималшинского сельского округа. Код КАТО — 635069100. Население В 1999 году население села составляло 1349 человек (704 мужчины и 645 женщин). По данным переписи 2009 года в селе проживало 959 человек (507 мужчин и 452 женщины). Примечания
Ульгулі-Малші

Ульгулі́-Малші́ (каз. Үлгілімалшы) — село у складі Кокпектинського району Абайської області Казахстану. Адміністративний центр Ульгулімалшинського сільського округу. Населення — 649 осіб (2021; 959 у 2009, 1252 у 1999, 1761 у 1989). Національний склад станом на 1989 рік: казахи — 100 % Станом на 1989 рік село називалось Ульгумалші. Примітки Джерела Аркуш карти M-44-131 Ульгулималши. Масштаб: 1 : 100 000. Стан місцевості на 1978 р. Видання 1987 р. (рос.) Посилання На Вікімапії
Кельтесор

Кельтесор (каз. Келтесор) — горько-солёное озеро в районе Магжана Жумабаева Северо-Казахстанской области Казахстана. Находится у казахстанско-российской границы в 12 км к северу от села Александровка и в 10 км к востоку от села Екатериновка. По данным топографической съёмки 1940-х годов, площадь поверхности озера составляет 12,1 км². Наибольшая длина озера — 7,1 км, наибольшая ширина — 2,6 км. Длина береговой линии составляет 19,2 км, развитие береговой линии — 1,54. Озеро расположено на высоте 114,2 м над уровнем моря. Примечания
Улкен Бокен

Улкен Бокен (каз. Үлкенбөкен, до 200? г. — Большая Буконь) — село в Кокпектинском районе Абайской области Казахстана. Административный центр Улкен Букенского сельского округа. Код КАТО — 635035100. Население В 1999 году население села составляло 2298 человек (1219 мужчин и 1079 женщин). По данным переписи 2009 года в селе проживало 1698 человек (834 мужчины и 864 женщины). Примечания
Улкен-Бокен

Улке́н-Боке́н (каз. Үлкенбөкен) — село у складі Кокпектинського району Абайської області Казахстану. Адміністративний центр Улкен-Букенського сільського округу. Населення — 1296 осіб (2021; 1698 у 2009, 2298 у 1999, 2799 у 1989). Національний склад станом на 1989 рік: казахи — 51 % росіяни — 27 % Станом на 1989 рік село називалося Велика Буконь. Примітки Джерела Аркуш карти M-44-118 Большой Буконь. Масштаб: 1 : 100 000. Стан місцевості на 1981 р. Видання 1984 р. (рос.) Посилання На Вікімапії
Кемербастау

Кемербастау (каз. Кемербастау) — село в Тюлькубасском районе Туркестанской области Казахстана. Административный центр Кемербастауского сельского округа. Код КАТО — 516049100. Население В 1999 году население аула составляло 817 человек (413 мужчин и 404 женщины). По данным переписи Казахстана 2021 года в ауле проживало 975 человек (482 мужчина и 493 женщина)[1] Примечания
Кемербастау

Кемербаста́у (каз. Кемербастау) — село у складі Тюлькубаського району Туркестанської області Казахстану. Адміністративний центр Кемербастауського сільського округу. Населення — 975 осіб (2021; 831 у 2009, 817 у 1999, 832 у 1989). Примітки Джерела Аркуш карти K-42-57 Ванновка. Масштаб: 1 : 100 000. Стан місцевості на 1986 р. Видання 1991 р. (рос.) Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
Кереит (Туркестанская область)

Кереит (каз. Керейіт, до 1993 г. — Ильинка) — село в Тюлькубасском районе Туркестанской области Казахстана. Административный центр Арысского сельского округа. Находится примерно в 31 км к западу от районного центра села им. Турара Рыскулова. Код КАТО — 516037100. Население В 1999 году население села составляло 1476 человек (746 мужчин и 730 женщин). По данным переписи 2009 года, в селе проживало 1579 человек (802 мужчины и 777 женщин). Известные люди Агибаев Ордабай (Ағыбаев Ордабай), родился в 1908 году в селе Кайыршакты. Один из первых аспирантов из Казахстана, который учился в Санкт-Петербурге. Примечания
Кереїт (Казахстан)

Кереї́т (каз. Керейіт) — село у складі Тюлькубаського району Туркестанської області Казахстану. Адміністративний центр Ариського сільського округу. До 1993 року село називалось Ільїнка. Населення — 1582 особи (2021; 1579 у 2009, 1476 у 1999, 1462 у 1989). Примітки Джерела Аркуш карти K-42-56 Белые Воды. Масштаб: 1 : 100 000. (рос.) Зазначити дату випуску/стану місцевості. Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 Серпня 2011 у WebCite]
Акбулак (Осакаровский район)

Акбула́к (каз. Ақбұлақ, до 2002 г. — Пролетарское) — село в Осакаровском районе Карагандинской области Казахстана, административный центр сельского округа Акбулак. Код КАТО — 355671100. История Основано в 1954 г. как центральная усадьба целинного совхоза «Тракторист». Население В 1999 году население села составляло 1280 человек (625 мужчин и 655 женщин). По данным переписи 2009 года, в селе проживали 1203 человека (601 мужчина и 602 женщины). Примечания
Акбулак (Осакаровський район)

Акбула́к (каз. Ақбұлақ) — село у складі Осакаровського району Карагандинської області Казахстану. Адміністративний центр Акбулацького сільського округу. Населення — 1183 особи (2021; 1203 у 2009, 1239 у 1999, 1133 у 1989). Національний склад станом на 1989 рік: росіяни — 47 %. До 2002 року село називалось Пролетарське. Примітки Джерела Аркуш карти M-43-40 свх Тракторист. Масштаб: 1 : 100 000. Стан місцевості на 1961 р. Видання 1962 р. (рос.) Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
Жуйнек

Жуйнек (каз. Жүйнек, до 2007 года — Коммуна) — село в Сауранском районе Туркестанской области Казахстана. Административный центр Жуйнекского сельского округа. Код КАТО — 512639100. Село было переименовано в честь находящегося вблизи городища Югнак (I—XVI веков), считающегося родиной караханидского поэта Ахмада Югнаки. Население В 1999 году население села составляло 3640 человек (1872 мужчины и 1768 женщин). По данным переписи 2009 года в селе проживали 5242 человека (2675 мужчин и 2567 женщин). Примечания
Жуйнек

Жуйне́к (каз. Жүйнек) — село у складі Сауранського району Туркестанської області Казахстану. Адміністративний центр Жуйнецького сільського округ. До 2007 року село називалось Комуна. Населення — 6332 особи (2021; 5242 у 2009, 3640 у 1999, 2339 у 1989). Примітки Джерела Аркуш карти K-42-17 Карнак. Масштаб: 1 : 100 000. Стан місцевості на 1979 р. Видання 2002 р. (рос.) Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
Аксары

Аксары (каз. Ақсары, до 2008 г. — Найдорф) — аул в Акжарском районе Северо-Казахстанской области Казахстана. Входит в состав Уялинского сельского округа. Код КАТО — 593449800. История С 1969 по 1997 г. — центральная усадьба зерносовхоза «Тельманский». Население В 1999 году население села составляло 902 человека (445 мужчин и 457 женщин). По данным переписи 2009 года, в селе проживало 425 человек (220 мужчин и 205 женщин). Примечания
Аксари

Аксари́ (каз. Ақсары) — село у складі Акжарського району Північноказахстанської області Казахстану. Входить до складу Уялинського сільського округу, раніше був центром ліквідованої Тельманської сільської ради. Населення — 166 осіб (2021; 425 у 2009, 865 у 1999, 1670 у 1989). Національний склад станом на 1989 рік: німці — 70 % казахи — 23 %. До 2008 року село називалося Найдорф. Примітки Джерела Аркуш карти N-43-61. Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
Тортуй

Тортуй (каз. Төртүй) — село в Павлодарской области Казахстана. Находится в подчинении городской администрации Экибастуза. Расположено в 49 км к северо-западу от Экибастуза и в 178 км к юго-западу от Павлодара. Административный центр Экибастузского сельского округа. Код КАТО — 552237100. История До 1972 года село входило в состав Краснокутского района. Тортуй был центральной усадьбой бывшего овцеводческого совхоза «Экибастузский», образованного в 1930 году и ставшего племенным совхозом по разведению племенного рогатого скота. Население В 1985 году в селе проживало 1557 человек. В 1999 году население села составляло 933 человека (440 мужчин и 493 женщины). По данным переписи 2009 года, в селе проживало 566 человек (272 мужчины и 294 женщины). Примечания
Тортуй

Торту́й (каз. Төртүй) — село у складі Екібастузької міської адміністрації Павлодарської області Казахстану. Адміністративний центр Екібастузького сільського округу. Населення — 513 осіб (2021; 566 у 2009, 840 у 1999, 1459 у 1989). Національний склад станом на 1989 рік: казахи — 100 % Примітки Джерела Аркуш карти M-43-6. Посилання На Вікімапії
Тонкерис (Сарыагашский район)

Тонкерис (каз. Төңкеріс) — село в Сарыагашском районе Туркестанской области Казахстана. Входит в состав Жартытобинского сельского округа. Код КАТО — 515455400. Население В 1999 году население села составляло 1500 человек (769 мужчин и 731 женщина). По данным переписи 2009 года, в селе проживало 1977 человек (1000 мужчин и 977 женщин). Примечания
Тонкеріс (Сариагаський район)

Тонкері́с (каз. Төңкеріс) — село у складі Сариагаського району Туркестанської області Казахстану. Входить до складу Жартитобинського сільського округу. Населення — 2496 осіб (2021; 1977 у 2009, 1500 у 1999, 1114 у 1989). Примітки Джерела Аркуш карти K-42-91. Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
Коксу (Шардаринский район)

Коксу (каз. Көксу) — село в Шардаринском районе Туркестанской области Казахстана. Административный центр Коксуского сельского округа. География Находится примерно в 25 км к северу от районного центра, города Шардара. Код КАТО — 516439100. История Населённый пункт стоит на месте поселения V—XII вв., известного как городище Коксутобе. Село основано в 1940 году как центр каракулеводческого хозяйства «Шардара». На его основе в 1997 году созданы мелкие частные хозяйства. В 1998 году в состав села было включено село Сырдарьинское (быв. 50 лет Октября). Население В 1999 году население села составляло 5618 человек (2931 мужчина и 2687 женщин). По данным переписи 2009 года, в селе проживало 6125 человек (3162 мужчины и 2963 женщины). Примечания Литература Коксу // Казахстан. Национальная энциклопедия (рус.). — Алматы: Қазақ энциклопедиясы, 2005. — Т. III. — С. 263. — ISBN 9965-9746-4-0. (CC BY-SA 3.0)
Коксу (Шардаринський район)

Коксу́ (каз. Көксу) — село у складі Шардаринського району Туркестанської області Казахстану. Входить до складу Коксуського сільського округу. 1998 року до села було приєднано сусіднє Сирдар'їнське (50 літ Октября). Населення — 6972 особи (2021; 6125 у 2009, 5618 у 1999, 1517 у 1989). Примітки Джерела Аркуш карти K-42-89. Посилання На Вікімапії [Архівовано 22 червня 2007 у Wayback Machine.]
Birshoghyr

Birshoghyr (Kazakh: Біршоғыр, Bırşoğyr, بىرشوعىر; Russian: Биршогыр), known as Berchogur (Russian: Берчогур) during the Soviet era, is a town in Aktobe Region, west Kazakhstan. It lies at an altitude of 396 m (1,299 ft). References
Биршогыр

Биршогыр (каз. Біршоғыр) — село в Шалкарском районе Актюбинской области Казахстана. Административный центр Биршогырского сельского округа. Находится примерно в 103 км к северо-западу от города Шалкар, административного центра района, на высоте 396 метров над уровнем моря. Код КАТО — 156438100. В селе находится одноимённая железнодорожная станция линии Оренбург — Ташкент. В советский период село носило название Берчогур. Вблизи села действует карьер по добыче строительного камня и изготовлению щебня. Население В 1999 году население села составляло 1491 человека (734 мужчины и 757 женщин). По данным переписи 2009 года в селе проживало 1370 человек (679 мужчин и 691 женщина). Галерея Примечания Литература Берчогур // Бари — Браслет. — М. : Советская энциклопедия, 1970. — (Большая советская энциклопедия : [в 30 т.] / гл. ред. А. М. Прохоров ; 1969—1978, т. 3).
Біршогир

Біршоги́р (каз. Біршоғыр) — село у складі Шалкарського району Актюбінської області Казахстану. Адміністративний центр Бершугірського сільського округу. У радянські часи село називалось Берчогур. Населення — 1168 осіб (2021; 1370 у 2009, 1491 у 1999, 1646 у 1989). Примітки Джерела Аркуш карти M-40-130 Берчогур. Масштаб: 1 : 100 000. Стан місцевості на 1977 р. Видання 1988 р. (рос.) Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
Енбек (Жалагашский район)

Енбек (каз. , до 1993 г. — Аккошкар) — село в Жалагашском районе Кызылординской области Казахстана. Административный центр и единственный населённый пункт Енбекского сельского округа. Находится примерно в 22 км к югу от районного центра, посёлка Жалагаш. Код КАТО — 433643100. Население В 1999 году население села составляло 1994 человека (982 мужчины и 1012 женщин). По данным переписи 2009 года, в селе проживало 1979 человек (1014 мужчин и 965 женщин). Примечания
Єнбек (Жалагаський район)

Єнбе́к (каз. Еңбек) — село у складі Жалагаського району Кизилординської області Казахстану. Адміністративний центр та єдиний населений пункт Єнбецького сільського округу. У радянські часи село називалось Аккошкар. Населення — 1470 осіб (2021; 1979 у 2009, 1994 у 1999, 1757 у 1989). Примітки Джерела Аркуш карти L-41-118 Кантонская Комунна. Масштаб: 1 : 100 000. Стан місцевості на 1952 р. Видання 1954 р. (рос.) Посилання На Вікімапії [Архівовано 6 квітня 2013 у WebCite]
Улица Байсеитовой (Алма-Ата)

Улица Байсеитовой (каз. Бәйсейітова көшесі) — улица в Алмалинском и Бостандыкском районах города Алма-Аты в центральной части города. Расположение Улица Байсеитовой проходит с севера на юг между проспектом Абылай хана и улицей Панфилова, начинается от улицы Богенбай батыра, пересекает улицы Кабанбай батыра, Жамбыла, Шевченко, Курмангазы, проспект Абая и завершается у площади имени Республики. Протяженность 5200 м. Сформировалась в 1870-х годах и представляла собой немощенную дорогу от Ташкентской аллеи (ныне пр. Раимбека) до Головного арыка (пр. Абая). На участке от улицы Гоголя до улицы Калинина (Мещанской) улица еще в веке застраивалась казармами военного городка, который украшал Военный собор. Здесь происходили революционные выступления верненцев в защиту Советской власти. В 1927—1957 годах в связи с формированием по оси улицы правительственного центра республики улица Пишпекская была разделена на две самостоятельные: нижняя часть — улица Фрунзе, Верхняя улица Алатау. В 1970—1980 годы улица Байсеитовой развивалась на юг и является градостроительной осью, на которой сформирован административно-жилой центр от проспекта Абая до проспекта Аль-Фараби. Реконструкция В 2015 году «Акиматом Алмалинского района» был капитально реконструирован участок улицы Байсеитовой между Богенбай батыра и Кабанбай батыра. В 2019 году участок улицы Байсеитовой между Богенбай батыра и Кабанбай батыра был реконструирован повторно «Управлением комфортной среды». В 2015 году был капитально реконструирован участок улицы Байсеитовой между улицей Сатпаева и проспектом Абая. В 2017 году «Управлением природных ресурсов и природопользования» (ныне «Управление зеленой экономики») был капитально реконструирован участок улицы Байсеитовой между проспектом Абая и улицей Жамбыла. На участке улицы от пр.Абая до Шевченко создана полностью пешеходная зона-бульвар, по центру на месте бывшей проезжей части уложена брусчатка и проложена велодорожка. Установлены новые бордюры, скамейки, фонари освещения, вдоль пешеходной зоны созданы зеленые зоны, посеян газон и высажены деревья. Полностью обновлено асфальтовое покрытие на существующих тротуарах. На участке между улицей Шевченко и Жамбыла были обновлены бордюры, асфальтовое покрытие тротуаров и имеющейся проезжей части с парковкой АО «Центральная клиническая больница», а также уличное освещение. Происхождение названия Улица названа в честь казахского советской оперной певицы и актрисы Байсеитовой Куляш. Озеленение и благоустройство В советские годы по обеим сторонам улицы были построены благоустроенные пешеходные тротуары, которые представляли собой тенистые аллеи, которые были озеленены лиственными породами деревьев таких как: карагач, дуб и тополь. Были проложены магистральные оросительные арыки, которые летом ежедневно были полноводными. Улица Байсеитовой частично закрыта для проезда автотранспорта и представляет собой бульвар, место отдыха горожан. В 1970-х годах на участках между улицей Кабанбай батыра и улицей Жамбыла, а также между улицей Абая и Сатпаева устроены каскады водоемов (бассейнов), фонтаны и гранитные лестницы. Примечания
Жанарык

Жанарык (каз. Жаңарық, до 2004 г. — Первое Мая) — село в Жанакорганском районе Кызылординской области Казахстана. Административный центр и единственный населённый пункт Жанарыкского сельского округа. Код КАТО — 434042100. Население В 1999 году население села составляло 1827 человек (986 мужчин и 841 женщина). По данным переписи 2009 года, в селе проживали 1992 человека (992 мужчины и 1000 женщин). Примечания
Жанарик

Жанари́к (каз. Жаңарық) — село у складі Жанакорганського району Кизилординської області Казахстану. Адміністративний центр та єдиний населений пункт Жанарицького сільського округу. До 2004 року село називалось 1 Мая. Населення — 1865 осіб (2021; 1992 у 2009, 1827 у 1999, 1491 у 1989). Примітки Джерела Аркуш карти K-42-3. Масштаб: 1 : 100 000. (рос.) Зазначити дату випуску/стану місцевості. Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
Жетижар

Жетижар (каз. Жетіжар, до 2013 г. — Семиярка) — село в Бескарагайском районе Абайской области Казахстана. Административный центр Жетижарского сельского округа. Находится примерно в 81 км к западу от районного центра, села Бескарагай. Код КАТО — 633649100. Население В 1999 году население села составляло 1312 человек (659 мужчин и 653 женщины). По данным переписи 2009 года, в селе проживало 709 человек (351 мужчина и 358 женщин). Известные жители и уроженцы Сергазин, Шайдахмет (1920—2006) — Герой Социалистического Труда. Потанин, Григорий Николаевич (1835—1920) — русский географ, путешественник, исследователь Северной и Центральной Азии, общественный деятель, один из основателей и крупнейший идеолог сибирского областничества. Козлов, Фёдор Николаевич (1959—1990) — советский серийный убийца и насильник. Примечания
Жетіжар

Жетіжа́р (каз. Жетіжар) — село у складі Бескарагайського району Абайської області Казахстану. Адміністративний центр Жетіжарського сільського округу. Населення — 497 осіб (2021; 709 у 2009, 1312 у 1999, 2040 у 1989). Національний склад станом на 1989 рік: казахи — 71 % До 2013 року село називалось Семиярка. Примітки Джерела Аркуш карти M-44-37 Майское. Масштаб: 1 : 100 000. Стан місцевості на 1976 р. Видання 1979 р. (рос.) Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
Целинное (Туркестанская область)

Целинное (каз. Целинное) — село в Шардаринском районе Туркестанской области Казахстана. Административный центр Целинного сельского округа. Код КАТО — 516455100. Население В 1999 году население села составляло 3160 человек (1597 мужчин и 1563 женщины). По данным переписи 2009 года, в селе проживал 3851 человек (1955 мужчин и 1896 женщин). Примечания
Цілинне (Шардаринський район)

Ціли́нне (каз. Целинное) — село у складі Шардаринського району Туркестанської області Казахстану. Адміністративний центр сільського округу Алатау-батира. Населення — 3889 осіб (2021; 3851 у 2009, 3160 у 1999, 3014 у 1989). Примітки Джерела Аркуш карти K-42-76. Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
Камыскала

Камыскала (каз. Қамысқала, до 199? года — Рыбачье) — село в Алакольском районе Жетысуской области Казахстана. Административный центр Камыскалинского сельского округа. Код КАТО — 193463100. Население В 1999 году население села составляло 1733 человека (887 мужчин и 846 женщин). По данным переписи 2009 года, в селе проживало 878 человек (443 мужчины и 435 женщин). Примечания
Камискала

Камиска́ла (каз. Қамысқала) — село у складі Алакольського району Жетисуської області Казахстану. Адміністративний центр Камискалинського сільського округу. У радянські часи село мало назву Рибаче. Населення — 809 осіб (2021; 878 у 2009, 1733 у 1999, 1164 у 1989). Примітки Джерела Аркуш карти L-44-56 Рыбачье. Масштаб: 1 : 100 000. Видання 1967 р. (рос.) Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]