Startovací komplex č. 31 kosmodromu Bajkonur

Startovací komplex č. 31 (označovaná také jako 31/6) je startovací rampa na ruském kosmodromu Bajkonur v Kazachstánu určená pro starty mezikontinentálních balistických raket R-7 a později na ni navazujících orbitálních nosných raket rodiny Sojuz. V roce 2019, po uzavření tzv. Gagarinovy rampy 1/5 se lokalita 31/6 stala klíčovým místem ruského vesmírného programu, protože pouze z ní mohou startovat rakety Sojuz 2 s kosmickými loděmi Sojuz MS a Progress MS k Mezinárodní vesmírné stanici. Historie Rampa pro rakety R-7 Komplex 31/6 vznikal od koncem roku 1958 jako druhé startovací stanoviště pro mezikontinentální balistickou raketu R-7 na kosmodromu Bajkonur. Číslo 6 za lomítkem označovalo postavení rampy v rámci programu R-7, přičemž čísla 1 až 4 měly rampy na kosmodromu Pleseck, primární základně pro mezikontinentální rakety, a číslo 5 připadlo Gagarinově rampě 1/5 na Bajkonuru. Ta přitom byla především testovacím zařízením, zatímco rampa 31/6 byla navržena jako provozní „bojová stanice” pro R-7, vybavená specializovanou infrastrukturou. To zahrnovalo kromě startovního stolu také montážní budovu „MIK“ (rusky Монтажно-испытательный корпус), zpracovatelské zařízení pro jaderné hlavice „MIK GCh“, energetickou elektrárnu na naftu a blízký obytný komplex. Na základě zkušeností získaných při výstavbě komplexu 1/5 provedli inženýři na lokalitě 31/6 několik konstrukčních vylepšení. Příkop pro odvod spalin z raketových motorů byl zmenšen a montážní a podpůrná zařízení byla vybudována blíže k startovnímu stolu, aby se zlepšila efektivita a plynulost provozu. Stavba se završila před koncem roku 1960. První raketa R-7A odsud úspěšně odletěla 14. ledna 1961. Rampa pro orbitální lety Vzhledem k tomu, že se role R-7 jako mezikontinentálních balistických raket začala snižovat, padlo rozhodnutí začít lokalitu 31/6 používat ke startům orbitálních kosmických lodí, včetně letů s posádkou. Poslední start balistické rakety se odehrál 27. července 1964, ale už 1. listopadu 1963 na rampě začal první orbitální let s raketou Poljot. Do konce roku 1966 se uskutečnilo celkem šest desítek orbitálních startů různých typu a modifikací raket, z rampy přitom mimo jiné odlétaly družice programů Luna i Veněra. Konstrukce zařízení umožňovala přístup na oběžné dráhy se čtyřmi různými sklony vůči rovníku. Havárie na rampě v prosinci 1966 V roce 1966 byla dokončena čerpací stanice vyhrazená pro podporu kosmických lodí s posádkou a satelitních operací, a tak lokalita 31/6 měla významné místo při přípravě nových nosných raket Sojuz i raných kosmických lodí Sojuz – první verze 7K-OK a verze 7K-L1 zamýšlené pro sovětský lunární program. Proto z ní 28. října 1966 k bezpilotnímu letu odstartovala vůbec první loď Sojuz, která ale byla – vzhledem k jen částečně úspěšnému dosažené oběžné dráhy – označena jako Kosmos 133. Další start s raketou i kosmickou lodí stejného jména Sojuz připadl na 14. prosince 1966, byl přerušen krátce po zážehu motorů a později skončil rozsáhlým požárem a několika explozemi, které rampu poškodily a vyžádaly si tři lidské životy. Provoz rampy byl obnoven 4. července 1967, ale první – jednočlenná – posádka se z ní na oběžnou dráhu vznesla v kosmické lodi Sojuz 3 až 26. října 1968 – program pilotovaných letů totiž také nabral zpoždění, když v lednu 1967 i čtvrtý let nové kosmické lodi, označený Sojuz 1, s Vladimirem Komarovem na palubě, skončil tvrdým přistáním a smrtí kosmonauta. Z komplexu 31/6 pak odlétalo – s několika výjimkami – 10 až 20 raket ročně, a I když se lety s kosmonauty po misi Sojuz 9 přemístily zpět na Gagarinovu rampu 1/5, na 31/6 se posádky nepravidelných intervalech vracely. V roce 1978 pak odsud začaly ke kosmickým stanicím Saljut létat také nákladní lodě Progress. Modernizace pro rakety Sojuz 2 Ve druhé polovině osmdesátých a zejména v devadesátých letech 20. století provoz na rampě upadal až na jednotky startů ročně i roky bez jediného startu. Navíc od roku 1985 ze 31/6 již vůbec nelétaly kosmické lodě Sojuz s kosmonauty. V roce 2005 byla rampa 31/6 vybrána pro významný rozvoj, aby byla schopna vypouštět modernizovanou raketu Sojuz 2. Rekonstrukce v letech 2007 až 2008 zahrnovala přepracování palivového systému, modernizaci bunkru řízení letu a klimatizačních a komunikačních systémů na podporu integrace užitečného zatížení. V říjnu 2012 se pak v kosmické lodi Sojuz TMA-06M z rampy znovu vydali kosmonauti, a protože se Gagarinova rampa podobné modernizace pro rakety Sojuz 2 nedočkala, stala se lokalita 31/6 jediným ruským zařízením pro vypouštění pilotovaných misí. Poškození rampy v listopadu 2025 Během startu kosmické lodi Sojuz MS-28 27. listopadu 2025 došlo na rampě k mimořádné události, významnému poškození třípatrové pracovní věže, která při přípravách na start umožňuje přístup techniků k raketě zespoda. Věž sice byla jako obvykle krátce před startem zavezena do k tomu určeného prostoru uvnitř startovního stolu, ale okolní tah spalin ji „vysál” zpět pod rampu a odmrštil ve směru odtoku spalin. Roskosmos záhy po události uvedl, že má k dispozici všechny potřebné náhradní prvky pro opravu a poškození v nejbližší době, odborná média včetně ruských však odhadovali čas nápravy významných škod až na dva roky, i když zřejmě existují podobné servisní věže na jiných ruských rampách, z nichž historicky Sojuzy 2 startovaly nebo dosud startují, včetně rampy v guyanském Kourou. Internetová média také zveřejnila řadu fotografií pracovní věže rozbité po dopadu na dno betonového kanálu pro odvod spalin, včetně jinak málo dostupných snímků a schémat, jak věž při běžném užívání vypadá a kde je na rampě při přípravách letu i při startu umístěna. Ruský internetový novinář Anatoly Zak pak označil za jednu z možných příčin události nepříliš velké zarážky, kterě mají za úkol udržet servisní platformu uvnitř prostoru, do něhož je během startu zasunuta. Další ze zveřejněných fotografií pak přibližovala nepříliš uspokojující stav rampy. Jakkoli událost neměla žádný přímý dopad na misi Sojuzu MS-28, který v pořádku odletěl, bylo zřejmé, že dlouhý odklad dalších letů bude mít vliv na schopnost Ruska pokračovat ve svém programu na Mezinárodní vesmírné stanici, protože rampa 31/6 byla už řadu let jediným místem, odkud mohly odlétat kosmické lodi Sojuz s posádkami a nákladní lodi a Progress k ISS. Jako první opatření Roskosmos oznámil provizorní úpravy programu, když let Progressu MS-33, naplánovaný na 21. prosince 2025, odložil na 11. března 2026 a o několik týdnů později o dalších 11 dní na 22. března 2026. Agentura 16. prosince 2025 oznámila, že na rampu už 18 těžkými nákladními vozidly dorazila sada všech potřebných dílů pro sestavení nové pracovní věže. Roskosmos na práce ve dvousměnném provozu vyčlenil 130 svých pracovníků, s nimiž spolupracoval neoznámený počet příslušníků bezpečnostních složek. Museli nainstalovat nové díly, natřít 2 350 metrů čtverečních ploch, vyměnit upevňovací prvky, modernizovat a kalibrovat elektrické systémy a zkontrolovat nebo servisovat všechny mechanické součásti. Nejsložitější fáze zahrnovala instalaci nosných prvků o délce až 19 metrů a hmotnosti až 17 tun. Dokončení montáže pak bylo oznámeno 3. března 2026 a 22. března 2026 Progress MS-33 skutečně odstartoval. Statistiky Počty startů raket rodiny R-7 z rampy 31/6 v jednotlivých letech Počtu startů jednotlivých typů raket z rampy 31/6 Odkazy Poznámky Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Baikonur Cosmodrome Site 31 na anglické Wikipedii. Související články Kosmodrom Bajkonur Startovací komplex č. 1 kosmodromu Bajkonur Seznam ruských kosmických startů Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Startovací komplex č. 31 kosmodromu Bajkonur na Wikimedia Commons