Gnu albastru

Gnuul albastru (Connochaetes taurinus) numit și gnuul dungat este o antilopă mare și una dintre cele două specii de gnu. Este plasată în genul Connochaetes și familia Bovidae și are o relație taxonomică strânsă cu gnuul negru. Este originar din Kenya, Tanzania, Botswana, Zambia, Zimbabwe, Mozambic, Africa de Sud, Eswatini și Angola. Astăzi, este dispărut din Malawi, dar a fost reintrodus cu succes în Namibia. Taxonomie și denumire Gnuul albastru a fost descris pentru prima dată în 1823 de naturalistul englez William John Burchell, care i-a dat denumirea științifică Connochaetes taurinus. Împarte genul Connochaetes cu gnuul negru (C. gnou) și este plasat în familia Bovidae, animale rumegătoare cu copite despicate. Denumirea generică Connochaetes derivă din cuvintele grecești κόννος, kónnos, „barbă” și χαίτη, khaítē, „păr lung”, „coamă”. Denumirea specifică taurinus provine din cuvântul grecesc tauros, care înseamnă taur sau bou. Denumirea comună „gnu albastru” se referă la luciul albastru-argintiu evident al blănii, în timp ce denumirea alternativă „gnu” provine de la denumirea acestor animale folosită de poporul Khoikhoi, un popor pastoral nativ din sud-vestul Africii. Deși gnuul albastru și gnuul negru sunt clasificați în prezent în același gen, primul a fost plasat anterior într-un gen separat, Gorgon. Într-un studiu al cromozomilor mitotici și al ADN-ului mitotic, întreprins pentru a înțelege mai bine relațiile evolutive dintre cele două specii, s-a constatat că cele două au o relație filogenetică strânsă și că s-au separat în urmă cu aproximativ un milion de ani. Subspecii C. taurinus are cinci subspecii: C. t. taurinus (Burchell, 1823) – se găsește în Africa de Sud, din Namibia și Africa de Sud până la nord de râul Orange din Mozambic și la sud de râul Zambezi din sud-vestul Zambiei până în sudul Angolei. C. t. johnstoni (Sclater, 1896) – se găsește de la nordul râului Zambezi până în centrul-est al Tanzaniei. În prezent, este dispărut din Malawi. C. t. albojubatus (Thomas, 1912) – se găsește în Valea Gregory Rift și din nordul Tanzaniei până în centrul Kenyei. C. t. mearnsi (Heller, 1913) – se găsește în nordul Tanzaniei și sudul Kenyei. Aria sa de răspândire se extinde de la vestul Văii Gregory Rift până la Golful Speke de pe Lacul Victoria. C. t. cooksoni (Blaine, 1914) – se află doar în Valea Luangwa din Zambia și rătăcește uneori în regiunea de platou din centrul Malawi-ului. În plus, aspectul distinctiv al unei forme vestice, care se întinde din Kalahari până în centrul Zambiei, sugerează că subspecia mattosi (Blaine, 1825) s-ar putea dovedi, de asemenea, distinctă de subspecia taurinus. Descriere Gnuul albastru prezintă dimorfism sexual, masculii fiind mai mari și mai închiși la culoare decât femelele. Gnuul albastru are de obicei o lungime a capului și a corpului de 1,7–2,4 metri. –7,9 ft) Înălțimea medie a speciei este de 1,15–1,45 metri. Masculii cântăresc de obicei între 165 și 290 kg, iar femelele între 140 și 260 kg.. O trăsătură caracteristică este coada lungă și neagră, care are o lungime de aproximativ 60-100 cm. Toate trăsăturile și marcajele acestei specii sunt bilateral simetrice pentru ambele sexe. Durata medie de viață în captivitate este de 20 de ani. Cel mai bătrân individ cunoscut în captivitate a trăit 24,3 ani. Vârsta la care trăiesc gnuii albaștri în sălbăticie este discutabilă. Au unii dintre cei mai eficienți mușchi locomotori în ceea ce privește energia utilizată pentru lucru mecanic și irosită sub formă de căldură, 62,6% din energie fiind transformată în mișcare, iar restul în căldură.. Pot călători până la 80 km în 5 zile fără a bea apă, cu temperaturi medii de 38 °C în orele de vârf ale zilei. Colorație Această antilopă cu umeri lați are un aspect musculos, cu partea din față grea, cu un bot robust distinct. Puii se nasc maronii și încep să capete colorația adultă la vârsta de 2 luni. Nuanțele adulților variază de la un gri-albăstrui închis sau gri-albăstrui la gri deschis sau chiar maroniu-cenușiu. Spatele și flancurile sunt puțin mai deschise decât suprafața ventrală și partea inferioară. Dungi verticale maronii închise marchează zona dintre gât și partea din spate a cutiei toracice, dându-i astfel denumirea de „gnu dungat”. Coama ambelor sexe apare lungă, rigidă, groasă și neagră ca tăciunele, de aceeași culoare ca și coada și fața. Glandele odorifere, care secretă un ulei limpede, sunt prezente la picioarele anterioare și sunt mai mari la masculi decât la femele. Coarne Ambele sexe posedă o pereche de coarne mari, în formă de paranteze. Acestea se extind lateral, apoi se curbează în sus și în interior. La masculi, coarnele pot avea 83 cm lungime, în timp ce coarnele femelelor au 30-40 cm lungime. Deși este o antilopă, gnuul albastru posedă diverse caracteristici bovine. De exemplu, coarnele seamănă cu cele ale bivoliței africane. În plus, constituția masivă și membrele anterioare disproporționat de mari îi conferă un aspect bovin. Comportament Hrană Gnuul albastru este erbivor, hrănindu-se în principal cu ierburile scurte care cresc în mod obișnuit pe soluri ușoare și alcaline, care se găsesc în pajiștile de savană și pe câmpii. Gura largă a animalului este adaptată pentru a mânca cantități mari de iarbă scurtă și se hrănește atât ziua, cât și noaptea. Când iarba este rară, va mânca și frunzișul arbuștilor și copacilor. Gnuul se asociază de obicei cu zebrele de câmpie, deoarece acestea din urmă mănâncă coroana superioară a ierbii, mai puțin nutritivă, expunând materialul inferior, mai verde, pe care gnuul îl preferă. Ori de câte ori este posibil, gnuului îi place să se adape de două ori pe zi și, datorită nevoii sale regulate de apă, locuiește de obicei în pajiști umede și zone cu surse de apă disponibile. Gnuul albastru bea 9 până la 12 litri de apă la fiecare una sau două zile. În ciuda acestui fapt, poate supraviețui și în deșertul arid Kalahari, unde obține suficientă apă din pepeni și rădăcini și tuberculi care stochează apă. Într-un studiu privind obiceiurile alimentare ale gnuului, s-a constatat că animalele se hrănesc cu cele trei tipuri dominante de iarbă din zonă, și anume: Themeda triandra, Digitaria macroblephara și Pennisetum mezianum. Timpul petrecut la pășunat a crescut cu aproximativ 100% în timpul sezonului uscat. Deși alegerea dietei a rămas aceeași atât în sezonul uscat, cât și în cel ploios, animalele au fost mai selective în timpul celui din urmă. Reproducere Masculii de gnu albastru devin maturi sexual la aproximativ 2 ani, în timp ce femelele pot concepe la 16 luni dacă sunt hrănite corespunzător. Cu toate acestea, majoritatea femelelor nu încep să se reproducă decât după un an. Sezonul de împerechere, care durează aproximativ 3 săptămâni, coincide cu sfârșitul sezonului ploios. Aceasta înseamnă că animalele sunt în stare bună, hrănindu-se cu iarbă nouă, foarte nutritivă, iar rata de concepție este adesea de până la 95%. Sezonul de împerechere, sau împerecherea, începe de obicei în noaptea cu lună plină, ceea ce sugerează că ciclul lunar influențează reproducerea. În acest moment, producția de testosteron atinge vârful la masculi, rezultând o creștere a mugetelor și a comportamentului teritorial. Activitățile acestor masculi excitați sexual pot, de asemenea, stimula femela să intre în estru. În timp ce își stabilesc teritoriile și concurează pentru femele, masculii dau dovadă de rivalitate. Când se ciocnesc, se înfruntă unul față de celălalt cu genunchii îndoiți și se lovesc cu coarnele. În timpul rivalității lor, au loc parade individuale elaborate, putând să mugească, să sforăie și să-și înfigă coarnele în pământ. Odată ce dominanța a fost stabilită, fiecare mascul încearcă să atragă femela pe teritoriul său. În timpul curtării, urinarea și întinderea picioarelor sunt activități comune, iar masculul încearcă curând să încalece femela. O femelă receptivă își ține coada într-o parte și stă nemișcată în timp ce are loc copulația. Împerecherile pot fi repetate de mai multe ori și pot avea loc de două sau mai multe ori în decurs de un minut. Masculul nu mănâncă și nu se odihnește atunci când o femelă este prezentă pe teritoriul său, iar în acest timp, femela stă aproape de mascul, frecându-și adesea capul de trunchiul lui și adulmecându-i penisul. În timpul sezonului, o femelă poate vizita mai multe teritorii și se poate împerechea cu mai mulți masculi. Perioada de gestație este de aproximativ 8,5 luni, iar 80-90% dintre viței se nasc într-o perioadă de 3 săptămâni. Femelele de gnu nasc în mijlocul unei turme, mai degrabă decât singure, și de obicei la mijlocul zilei. Acest lucru permite nou-născutului să se stabilizeze înainte de căderea nopții când prădătorii devin mai activi. Vițeii cântăresc aproximativ 19 kg la naștere și, de obicei, se pot ridica singuri în câteva minute de la naștere. Pentru a scăpa de prădători, vițeii rămân aproape de mamele lor pentru o perioadă semnificativă de timp și pot continua să sugă până când vițelul de anul următor este aproape născut. Vițeii masculi își părăsesc mama la aproximativ 8 luni și formează turme cu alți masculi juvenili. În turmele mari de femele, 80% dintre puii de gnu supraviețuiesc prima lună, comparativ cu o rată de supraviețuire de 50% în turmele mai mici. Galerie Note Legături externe Blue Wildebeest Photo and Fact Sheet Connochaetes taurinus, Mammal Species of the World