NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Аралтобе (Айтекебійський район)

Аралтобе́ (каз. Аралтөбе) — село у складі Айтекебійського району Актюбінської області Казахстану. Адміністративний центр та єдиний населений пункт Кизилжулдузького сільського округу. Населення — 694 особи (2021; 754 у 2009, 1522 у 1999, 1634 у 1989). Примітки Джерела Аркуш карти M-41-61. Посилання На Вікімапії [Архівовано 1 лютого 2018 у Wayback Machine.]
Astrophysikalisches Institut Fessenkow

Das Astrophysikalische Institut Fessenkow (AFIF) (russisch Астрофизический институт им. Фесенкова (АФИФ) Astrofisitscheski institut im. Fessenkowa (AFIF), englisch Fesenkov Astrophysical Institute) ist eine astrophysikalische Forschungseinrichtung am Stadtrand von Almaty in Kasachstan. Es ist nach Wassili Grigorjewitsch Fessenkow benannt, der das Institut 1946 gründete und bis 1964 leitete. Auf dem Grundstück des Instituts befindet sich ein kleineres Observatorium, welches auch nach der Gegend Обсерватория Каменское плато, engl. Kamenskoe- oder Kamenskoje-plato Observatory (Steinplateau) bezeichnet wird. Es beherbergt ein 70-cm- und ein 50-cm-Cassegrain-Teleskop sowie ein 50-cm-Maksutov-Teleskop. Darüber hinaus verfügt das Institut über zwei Außenstellen mit größeren Instrumenten an entlegeneren Orten mit besseren Sichtverhältnissen: Tienschan-Observatorium Obserwatorija Assy-Turgen. Weblinks Victor Tejfel: Planetary Researches in Kazakhstan, eine Übersicht (englisch) T. B. Omarov, B. T. Tashenov: Fifty Years of the Fessenkov Astrophysical Institute (PDF; 110 kB), Astronomical and Astrophysical Transactions, vol. 22, Issue 2, p.107-115, 2003 Vasilii Grigor'evich Fesenkov, 1889-1972, Soviet Astronomy, Vol. 16, p.557, 1972, bibcode:1972SvA....16..557. L. N. Knyazeva: The Archives of the Fesenkov Astrophysical Institute, Baltic Astronomy, v.6, p. 330, 1997, bibcode:1997BaltA...6..330K A. V. Mironov, V. M. Tereshchenko: Astronomical Observatories in Kazakhstan, Baltic Astronomy, v.7, p.351-353, 1998, bibcode:1998BaltA...7..351M (englisch)
Fesenkov Astrophysical Institute

Fesenkov Astrophysical Institute (Астрофизический институт имени В. Г. Фесенкова, АФИФ), or FAI, is a research institute in Almaty, Kazakhstan. The institute was founded in 1941 as the Institute for Astronomy and Physics of the Kazakh branch of the USSR Academy of Sciences, when a group of Soviet astronomers was evacuated during World War II from the European parts of the USSR to Almaty. In 1948 G.A. Tikhov had organized an independent sector of astrobotany, and in 1950 astronomers established the Astrophysical Institute of the Kazakh SSR. In 1989 the institute was renamed after Vasily Fesenkov, one of its founders. FAI conducts both observational and theoretical research. The prime objects of observations are the Sun, outer planets, comets, Herbig Ae/Be stars, and active galaxies. The topics of theoretical research include stellar dynamics and computational astrophysics, active galactic nuclei, cosmology, physics of comets and interstellar medium. The institute runs three observational bases in mountains near Almaty: Kamenskoe Plateau Observatory, Assy-Turgen Observatory and Tien Shan Astronomical Observatory. FAI is a member of the International Astronomical Union. Interesting facts The comet 67P/Churyumov–Gerasimenko, famous for the Rosetta mission, was discovered at Fesenkov Astrophysical Institute. FAI was one of the first institutions where a new branch of science—astrobiology—was born in the middle of the twentieth century. References External links Homepage of Fesenkov Astrophysical Institute
Institut d'astrophysique Fessenkov

L'Institut d'astrophysique Fessenkov (en russe Астрофизический институт имени В. Г. Фесенкова, Astrofizitcheski institout imeni V. G. Fessenkova , en abrégé АФИФ, AFIF) est un institut de recherche situé dans le district de Medeu à Almaty, au Kazakhstan. Histoire L'institut a été fondé en 1941 en tant qu'Institut d'astronomie et de physique de la branche kazakhe de l'Académie des sciences de l'URSS, lorsqu'un groupe d'astronomes soviétiques a été évacué pendant la Seconde Guerre mondiale des régions européennes de l'URSS vers Almaty. En 1948, Gavriil Adrianovitch Tikhov avait organisé un secteur indépendant de l'astrobotanique et, en 1950, les astronomes ont créé l'Institut d'astrophysique de la RSS du Kazakhstan. En 1989, l'Institut a été renommé en l'honneur de Vassili Fessenkov, l'un de ses fondateurs. Activités L'institut mène des recherches à la fois observationnelles et théoriques. Les principaux objets d'observation sont le Soleil, les planètes externes, les comètes, les étoiles Ae/Be de Herbig et les galaxies actives. Les sujets de recherche théorique incluent la dynamique stellaire et l'astrophysique numérique, les noyaux actifs de galaxie, la cosmologie, la physique des comètes et le milieu interstellaire. L'institut gère trois bases d'observation dans les montagnes près d'Almaty : l'observatoire du plateau de Kamenskoe, l'observatoire Assy-Turgen et l'observatoire astronomique de Tien Shan. L'institut représente le Kazakhstan en tant que membre de l'Union astronomique internationale. Domaines de recherche Optique atmosphérique Milieu interstellaire Spectrophotométrie des galaxies actives Astronomie stellaire Comètes Astrométrie spatiale Planètes géantes Recherche en physique de l'Univers primordial Modélisation informatique du problème à N corps Le problème des débris spatiaux Faits intéressants La comète 67P/Tchourioumov-Guérassimenko, célèbre pour la mission Rosetta, a été découverte à l'Institut d'astrophysique de Fesenkov. L'institut a été l'une des premières institutions où une nouvelle branche de la science — l'astrobiologie — est née au milieu du XXe siècle. Galerie Références Voir aussi Liens externes (kk + ru + en) Site officiel Page d'accueil de l'Institut d'astrophysique de Fesenkov Portail de l’astronomie Portail du Kazakhstan
Астрофізичний інститут імені Фесенкова

Астрофізичний інститут імені В. Г. Фесенкова (АФІФ) — наукова установа в Казахстані. Був заснований на початку Німецько-радянської війни в результаті евакуації групи астрономів з Європейської частини СРСР. У 1989 році інституту було надано ім'я Василя Фесенкова, першого директора інституту. В Астрофізичному інституті за радянських часів було 250—300 співробітників, 2022 року — близько 60 співробітників. Інституту підпорядковані три обсерваторії — Каменське плато, Тянь-Шаньська та Аси-Тургень. Історія В момент початку Німецько-радянської війни 1941 року в Казахстані проводили спостереження 7 експедицій, у складі яких були астрономи, фізики та геофізики з Москви та Ленінграда. Через активний наступ німецьких військ у західній частині Радянського союзу було вирішено залишити науковців в Казахстані та приєднати їх до вчених евакуйованих Європейської частини СРСР. 10 жовтня 1941 року в Алма-Аті був заснований Інститут астрономії та фізики Казахстанської філії АН СРСР. Провідну роль у створенні інституту відіграв Василь Фесенков. Будівля інституту була збудована під час війни полоненими японцями. У 1950 році був утворений Астрофізичний інститут АН Казахської РСР. У 1989 році інститут отримав ім'я Фесенкова. Астрофізичний інститут був однією з перших організацій, де у середині ХХ століття зароджувалася нова наука — астробіологія. Керівники інституту 1941—1964 — Фесенков Василь Григорович — засновник і перший директор Інституту астрономії та фізики Казахстанської філії АН СРСР (з 1950 керівник Астрофізичного інституту АН Казахської РСР) 1941—1943 — Воронцов-Вельямінов Борис Олександрович — завідувач Астрофізичного відділу інституту астрономії та фізики Казахської АН. 1964—1972 — Ідліс Григорій Мойсейович 1974—1984 — Омаров Тукен Бігалійович В 1987 році — Б. Т. Ташенов 2005—2010 — Чечин Леонід Михайлович 2010—2016 — Омаров Чингіс Тукенович 2016—2017 — Валіуллін Рашит Равилевич з 2017 — Бібосінов Асилхан Жанібекович з 2020 — Омаров Чингіс Тукенович Примітки Посилання Сайт інституту Нам снизу видно всё, Аргументы и факты (06.04.2022) Ставка на молодежь – глава Астрофизического института им. В. Г. Фесенкова, Optimizm.kz (15.10.2022)
Толебийски район

Толебийски район (на казахски: Төле би ауданы) е съставна част на Туркестанска област, Казахстан. Има обща площ 2985 км2 и население 119 044 души (по приблизителна оценка към 1 януари 2020 г.). Административен център е град Ленгер. Източници
Tole Bi District

Tole Bi (Kazakh: Төле би ауданы, Töle Bi audany) is a district of Turkistan Region in southern Kazakhstan. The administrative center of the district is the town of Lenger. Population: 132,073 (2013 estimate); 122,721 (2009 census results); 105,748 (1999 census results). The district is named after Töle Biy, who died there in the 18th century. See also Koksayek village References
District de Tole Bi

Le district de Tole Bi (en kazakh : Төле би ауданы), jusqu'en 1991 district de Lenger (en kazakh : Ленгер ауданы), est un district de l'oblys de Turkestan au Kazakhstan. Géographie Son centre administratif est la localité de Lengir, sa superficie est de 3 100 km2. Le district est bordé au nord par le district de Sayram et le district de Toulkibas, à l'ouest par la ville de Chymkent, au sud par le le district de Kazygourt et la République d'Ouzbékistan, et à l'est par le district de Joualy, dans l'oblys de Djamboul, et la République kirghize. Le district abrite la réserve naturelle Aksou-Jabagly, le parc national de Sairam-Ougam (en), le centre éducatif et de santé pour enfants de Tau Samaly, le sanatorium de Bourgulyouk, le complexe de loisirs d'Alteks et une station de ski. Démographie Galerie Notes et références Voir aussi Liens externes Articles connexes Liste des districts du Kazakhstan Portail du Kazakhstan
Толебійський район

Толебі́йський район (каз. Төле би ауданы, рос. Толебийский район) — адміністративна одиниця у складі Туркестанської області Казахстану. Адміністративний центр — місто Ленгер. Історія Згідно з постановою Уряду Казахстану № 1110 від 18 жовтня 2013 року Казгуртський сільський округ та частини Акжарського і Кемекалганського загальною площею 136,71 км² були приєднані до міста Шимкент. Населення Населення — 117245 осіб (2021; 106039 у 2009, 93470 у 1999, 86705 у 1989). Склад До складу району входять міська адміністрація та 12 сільських округів: Найбільші населені пункти Населені пункти з чисельністю населення понад 1500 осіб: Транспорт Дороги районного значення: Примітки
Atassu

Atassu (kasachisch Атасу Atasu) ist eine Siedlung städtischen Typs in Kasachstan und der Verwaltungssitz des Bezirks Schanaarqa im Gebiet Ulytau. Der Ort mit rund 18.000 Einwohnern liegt am Fluss Sarysu 170 km südwestlich von Qaraghandy im Bereich der Kasachischen Schwelle. Die Straße A17 durchquert die Siedlung von Nordost nach Südwest; im Osten ist der nächste Ort das 15 km entfernte Karamola und im Westen das 70 km entfernte Togusken. Am 12. August 1962 landete in der Nähe der Kosmonaut Pawel Popowitsch mit dem Raumschiff Wostok 4. Wirtschaft In Atassu wird Eisenerz abgebaut. Bilder Einzelnachweise
Zhanaarka

Zhanaarka, known as Atasu until 2020, is a town in Zhanaarka District, Ulytau Region, Kazakhstan. It is the administrative center of the district and the only populated center of the Atasu rural district (KATO code - 354430100). Population: 14,265 (2009 census results); 14,281 (1999 census results). Geography Zhanaarka is located 320 kilometers (200 mi) to the northeast of Zhezkazgan city, by the confluence of the Sarysu and Zhaman Sarysu rivers. Lake Koktinkoli lies 35 kilometers (22 mi) to the southeast of the town. Notable people Aliya Beysenova - geographer, born in 1932 in Konek, a tract in Zhanaarka Notes References External links Media related to Zhanaarka at Wikimedia Commons
Janaarka

Janaarka (en kazakh: Осакаровка), jusqu'en 2020 Atassou, est un village du district de Janaarka de l'oblys d'Oulytaou au Kazakhstan. Géographie Janaarka est située à 170 kilomètres au sud-ouest de Karaganda et à 320 kilomètres au nord-est de Jezkazgan, au confluent des rivières Saryssou et Jaman Saryssou. Le lac Koktinkoli se trouve à 35 kilomètres au sud-est de la ville. Transports Janaarka est traversé par la route KAZ14. La gare de Janaarka se trouve sur la ligne Jaryk – Jezkazgan. Histoire La mise en service de l'oléoduc Atassou-Alashankou a été l'un des événements les plus importants de l'année 2006. Cet oléoduc a une longueur totale de 965,1 km et un diamètre de 813 mm. Sa capacité de débit initiale est de 10 millions de tonnes par an. Il comprend les stations de pompage de gazole d'Atassou et d'Alachankou. Les sources d'eau minérale d'Atassou (kk) sont situées à 50 kilomètres de Janaarka. Deux échecs de lancement de fusées Proton se sont produits les 5 juillet et 27 octobre 1999. Lors du second échec, la fusée s'est écrasée à 25 kilomètres au nord-est du village, contaminant 394 600 hectares. Population En 1999, le village comptait 14 281 habitants (6 864 hommes et 7 417 femmes). Au recensement de 2009, le village comptait 14 265 habitants (6 958 hommes et 7 307 femmes). Au recensement de 2021, le village comptait 17 420 habitants (8 644 hommes et 8 776 femmes). Notes et références Voir aussi Articles connexes Villes du Kazakhstan Liens externes Portail du Kazakhstan
Żangaarka

Żangaarka (do 2020 roku Atasu) – osiedle typu miejskiego we wschodnim Kazachstanie, w obwodzie karagandyjskim, w rejonie Żangaarka. Liczy 14 014 mieszkańców (2009). Ośrodek wydobywczy rudy żelaza. W 1999 zdarzyły się 2 awaryjne starty rakiet Proton. Jeden z nich zakończył się upadkiem rakiety 25 km na północny wschód od miasta. Skażone zostało 394,6 tys. ha powierzchni. Przypisy
Жанаарка

Жана арка́ (каз. Жаңаарқа, до 27 февраля 2020 года именовался Атасу́) — посёлок в Жанааркинском районе Улытауской области Казахстана. Административный центр и единственный населённый пункт Атасуской поселковой администрации. Код КАТО — 354430100. Расположен в 170 км юго-западнее Караганды, в верховьях реки Сарысу. Железнодорожная станция Жана-Арка на линии Жарык — Жезказган. Добыча железной руды для карагандинских металлургических заводов. Ввод в эксплуатацию нефтепровода «Атасу-Алашанькоу» стал одним из важнейших событий 2006 года. Нефтепровод имеет общую длину 965,1 км, диаметр 813 мм. Изначальная пропускная способность трубопровода составляет 10 млн т/год. В состав нефтепровода входят: ГНПС Атасу, КУУН Алашанькоу. В 50 км от Жанаарки находятся источники, называемые Атасуские минеральные воды. В 1999 году произошло 2 аварийных запуска ракет-носителей «Протон» 5 июля и 27 октября, последний сопровождался падением ракеты в 25 км к северо-востоку от посёлка, что привело к заражению 394,6 тыс. га. История Весной 1941 года Атасу получил статус рабочего посёлка. Население В 1999 году население посёлка составляло 14 281 человек (6864 мужчины и 7417 женщин). По данным переписи 2009 года в посёлке проживало 14 265 человек (6958 мужчин и 7307 женщин). На начало 2019 года население посёлка составило 17 559 человек (8689 мужчин и 8870 женщин). Известные личности В посёлке родились известные в Казахстане личности как Махмут Акбиев, Акселеу Сейдимбек, Кайрат Байбосынов. Примечания
Atasū

Atasū är en ort i Kazakstan. Den ligger i oblystet Qaraghandy, i den centrala delen av landet, 280 km söder om huvudstaden Astana. Atasū ligger 487 meter över havet och antalet invånare är 13 184. Terrängen runt Atasū är mycket platt. Trakten runt Atasū är nära nog obefolkad, med mindre än två invånare per kvadratkilometer. Det finns inga andra samhällen i närheten. Trakten runt Atasū består i huvudsak av gräsmarker. Kommentarer Källor
Жанаарка

Жанаарка (каз. Жаңаарқа, до 27 лютого 2020 року іменувався Атасу́) — селище, центр Жанааркинського району Улитауської області Казахстану. Адміністративний центр та єдиний населений пункт Жанааркинської селищної адміністрації. Населення — 17420 осіб (2021; 14265 у 2009, 14281 у 1999, 16007 у 1989). Станом на 1989 рік селище мало статус селища міського типу. Видобуток залізної руди для Улитауських металургійних заводів. А також введення в експлуатацію нафтопроводу «Атасу-Алашанькоу» стало однією з найважливіших подій 2006 року. Проект будівництва нафтопроводу Атасу (Казахстан) - Алашанькоу (Китай) призначене для транспортування нафти з Атасу (Казахстан) до Алашанькоу (Китай), загальною довжиною 965,1 км, діаметром 813 мм. Початкова пропускна здатність трубопроводу становить 10 млн.т/рік. До складу нафтопроводу входять: ГНПС Атасу, КУУН Алашанькоу. Відомі особистості В поселенні народився: Абдішев Бауржан Туйтейович (* 1968) — казахстанський політик. Примітки Джерела Аркуш карти M-42-120 Атасу. Масштаб: 1 : 100 000. Стан місцевості на 1956 р. Видання 1959 р. (рос.) Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
Акмоласай

Акмоласай (каз. Ақмоласай, до 2003 г. — Новофёдоровка) — село в Мартукском районе Актюбинской области Казахстана. Входит в состав Байнассайского сельского округа. Код КАТО — 154653400. Население В 1999 году население села составляло 305 человек (139 мужчин и 166 женщин). По данным переписи 2009 года, в селе проживало 230 человек (97 мужчин и 133 женщины). Примечания
Акмоласай

Акмоласа́й (каз. Ақмоласай) — село у складі Мартуцького району Актюбінської області Казахстану. Входить до складу Байнассайського сільського округу. В Радянські часи село називалось Новофедоровка. Населення — 150 осіб (2021; 230 у 2009, 305 у 1999, 367 у 1989). Примітки Джерела Аркуш карти M-40-53. Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
Аксай (Хобдинский район)

Аксай (каз. Ақсай, до 1997 г. — Благовещенка) — аул в Хобдинском районе Актюбинской области Казахстана. Входит в состав Жарсайского сельского округа. Код КАТО — 154247200. Население В 1999 году население аула составляло 316 человек (158 мужчин и 158 женщин). По данным переписи 2009 года, в ауле проживали 283 человека (153 мужчины и 130 женщин). Примечания
Аксай (Хобдинський район)

Акса́й (каз. Ақсай) — село у складі Хобдинського району Актюбінської області Казахстану. Входить до складу Жарсайського сільського округу. У радянські часи село називалося Благовіщенка. Населення — 142 особи (2021; 283 у 2009, 316 у 1999, 396 у 1989). Примітки Джерела Аркуш карти M-40-64. Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
Centre de proves de Semipalàtinsk

El Centre de proves de Semipalàtinsk va ser la principal instal·lació de proves nuclears de l'antiga Unió Soviètica. En 1949, la Unió Soviètica va realitzar el seu primer assaig nuclear, la RDS-1, en aquestes instal·lacions. Està situada a l'estepa al nord-est del Kazakhstan, al sud del vall del riu Irtix. Els edificis científics es troben a 150 km a l'oest de la ciutat de Semipalàtinsk (rebatejada Semei després la independència del Kazakhstan), a prop de la frontera oriental de la província del Kazakhstan Oriental i la província de Pavlodar. La instal·lació va ser clausurada de manera oficial el 29 d'agost de 1991, després de la devolució de l'armament nuclear soviètic del Kazakhstan a Rússia. Posteriorment abandonada, el desmantellament dels últims edificis científics va concloure el juny de 2000. Divisions i instal·lacions P-1: Es va utilitzar per a les primeres proves nuclears, fins a 1953. Després de la prova de RDS-6s el 12 d'agost de 1953 es va produir un gran cràter amb una forta contaminació radioactiva, que va impossibilitar seguir usant gran part de la zona. P-2: Es va utilitzar per a les explosions en terra P-3: Utilitzada per a bombardejos de bombes menudes i mitjanes. P-5: Utilitzada per a bombardejos de bombes d'alta potència. Tots els llocs es trobaven en un radi de 10 km de P-1. Referències
Sitio de pruebas de Semipalátinsk

El Sitio de pruebas de Semipalátinsk fue la principal instalación de pruebas nucleares de la antigua Unión Soviética. En 1949, la Unión Soviética realizó su primer ensayo nuclear, la RDS-1, en estas instalaciones. Está situada en la estepa en el noreste de Kazajistán, al sur del valle del río Irtish. Los edificios científicos se encuentran 150 km al oeste de la ciudad de Semipalátinsk (rebautizada Semey tras la independencia de Kazajistán), cerca de la frontera oriental de la provincia de Kazajistán Oriental y la provincia de Pavlodar. La instalación fue clausurada de manera oficial el 29 de agosto de 1991, tras la devolución del armamento nuclear soviético de Kazajistán a Rusia. Posteriormente abandonada, el desmantelamiento de los últimos edificios científicos concluyó en junio de 2000.​ Divisiones e instalaciones P-1: se utilizó para las primeras pruebas nucleares, hasta 1953. Luego de la prueba de RDS-6s el 12 de agosto de 1953 se produjo un gran cráter con una fuerte contaminación radiactiva, que imposibilitó seguir usando gran parte de la zona. P-2: se utilizó para las explosiones en tierra. P-3: utilizada para bombardeos de proyectiles pequeños y medianos. P-5: utilizada para bombardeos de proyectiles de alta potencia. Todos los sitios se encontraban en un radio de 10 km de P-1. Véase también Ejercicios militares en Semipalatinsk Referencias
Poligono nucleare di Semipalatinsk

Il poligono nucleare di Semipalatinsk (in russo Семипалатинский ядерный полигон?, Semipalatinski jaderny poligon; in kazako Семей полигоны?, Semey poligonı) era un'area dell'Unione Sovietica dedicata ai test di armi nucleari, situata nell'attuale Kazakistan. Il poligono è stato operativo dal 1949 fino alla dissoluzione dell'Unione Sovietica. Posizione L'area del poligono si trova a circa 400 km ad est da Astana, l'attuale capitale kazaka, nonché a un centinaio di km ad ovest della città di Semej (Semipalatinsk) nel mezzo della steppa kazaka, per una superficie estesa di circa 18.000 km2. Storia del poligono Prima dello scoppio delle bombe atomiche di Hiroshima e Nagasaki, gli Stati Uniti avevano condotto un primo test di armi nucleari nel 1945, presso Alamogordo nello stato del Nuovo Messico. L'Unione Sovietica intraprese solo quattro anni più tardi il primo esperimento. Come sito venne appunto scelta l'area nelle immediate vicinanze della città di Kurčatov, dove peraltro venivano gestiti i test. In questa regione vennero eseguiti 496 test nucleari per scopi militari nel periodo 1949 - 1989. L'area adibita ai test era inaccessibile e tenuta segreta dal governo sovietico. Nel periodo tra il 1949 e il 1962 vennero effettuate esplosioni per lo più in atmosfera o al suolo nella parte nord del poligono. In seguito si realizzarono i test perforando il terreno o all'interno di tunnel presso i rilievi montuosi Degelen. Il 29 agosto 1991 venne definitivamente chiuso il poligono di Semipalatinsk. Il 29 luglio 2000 venne fatto esplodere con oltre 100 tonnellate di tritolo l'ultimo tunnel del poligono. Aspetti sanitari L'impatto delle radiazioni sulla popolazione delle aree abitate nelle vicinanze venne tenuto nascosto per diversi decenni dalle autorità sovietiche. Studi effettuati sul luogo a partire dalla chiusura del sito hanno mostrato come il fallout nucleare degli esperimenti abbia colpito in maniera diretta circa 200.000 abitanti. Inoltre sono stati evidenziati diversi casi di tumore nella popolazione, in particolare studi hanno dimostrato la correlazione tra l'esposizione a radiazioni e la malformazione della tiroide. Note Voci correlate Atollo di Bikini - atollo teatro fra il 1946 ed il 1958 di esperimenti nucleari americani. Isola Christmas (Kiribati) - atollo usato da britannici ed americani per test nucleari. Novaja Zemlja - isola artica sede di numerosi test nucleari sovietici. Mururoa - atollo usato dai francesi per test nucleari. Fangataufa - atollo usato dai francesi per test nucleari a 45 km da Mururoa Reggane - poligono nucleare francese. Lop Nor - poligono nucleare cinese. Atollo Johnston - poligono nucleare USA dismesso Poligono nucleare di Punggye-ri usato dalla Corea del Nord Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Poligono nucleare di Semipalatinsk