Turkistan

Turkistan (kazaško Түркістан, latinizirano: Türkıstan, izgovorjava [tʉrkɘ̆sˈtɑn]) je mesto in upravno središče regije Turkistan v južnem Kazahstanu blizu reke Sir Darje. Je 160 km severozahodno od Šimkenta ob Transaralski (Taškentski) železnici med Kizilordo na severu in Taškentom na jugu. Njegovo prebivalstvo se je v desetih letih povečalo s 102.505 (1999) na 142.899 (2009). Turkistan ima zgodovinski in kulturni pomen za Kazahstan, zlasti zaradi mavzoleja hodže Ahmeda Jasavija, ki je na Unescovem seznamu svetovne dediščine. Ta mavzolej je ključni simbol mesta, ki privablja romarje in turiste. Hodža Ahmed Jasavi je bil pomemben sufijski mistik in filozof, njegov grob pa je cenjeno mesto za privržence islama v Srednji Aziji. Bogata kulturna dediščina mesta se odraža tudi v številnih zgodovinskih spomenikih, mošejah in stavbah, ki predstavljajo arhitekturno in duhovno zapuščino regije. Leta 2021 je Organizacija turških držav Turkistan razglasila za »duhovno prestolnico turškega sveta« kar je priznanje njegove osrednje vloge v zgodovini in kulturi turško govorečih narodov. Ta naziv je dvignil status mesta kot kulturnega in verskega središča, privablja obiskovalce in spodbuja globlje vezi med turško govorečimi ljudstvi Srednje Azije. Istega leta je bil zaradi svojih zgodovinskih najdišč, kulturnih znamenitosti in rastoče infrastrukture imenovan za eno izmed desetih najlepših turističnih destinacij v Kazahstanu. Mesto ima mednarodno letališče Hazrat Sultan, ki ga povezuje z drugimi regijami in državami, zaradi česar je dostopno mednarodnim turistom in poslovnim potnikom. Etimologija Sodobno ime mesta Turkistan izhaja iz perzijske besedne zveze Hazrat-i-Turkistan, (čagatajsko in perzijsko حضرت ترکستان, kar pomeni svetnik iz Turkistana), ki se nanaša na Ahmeda Jasavija, pomembnega pesnika in sufija iz 11. stoletja, ki je bil povezan s tem mestom in je v njem počival. Pred obdobjem Ahmeda Jasavija in v precejšnjem delu srednjega veka do zgodnje moderne dobe se je mesto imenovalo Jasi (čagatajsko in perzijsko یسی)) ali Šavgar (čagatajsko in perzijsko شاوغر). Zgodovina Turkistan (Jasi), eno od kazahstanskih zgodovinskih mest, ima arheološke najdbe že iz 4. stoletja n. št. Jasi je eno najstarejših majhnih mest v južnem Kazahstanu, v bližini Šimkenta na bregovih reke Sir Darja. To območje se je razvilo kot oaza na robu puščave Kizilkum in se je namakalo po vodnih poteh in kanalih, ki so tekli iz gorovja Karatau (Kara-dag). Zaradi svoje geografske lege na meji med nomadskimi skupinami in ustaljenim mestnim prebivalstvom Srednje Azije je bilo nenehno v središču pozornosti in rivalstva tako za znane kot za neznane osvajalce. Zgodovinarji so Turkistan enačili s starodavnim mestom Šavgar. V sogdijskem jeziku ghar pomeni 'gora'«. Perzijski in arabski geografi iz 4./10. stoletja so ga omenjali v svojih delih. Najstarejša plast najdišča je bilo svetišče, verjetno zoroastrsko, ki sega v 1. stoletje pred našim štetjem. Arheološko gledano velja za starodavno jedro mesta naselje Kultobe znotraj sodobnega Turkistana. Poročila o izkopavanjih navajajo, da je bilo mesto v različnih obdobjih znano pod imeni Šavgar, nato Jasi in končno Turkistan; numizmatični dokazi in srednjeveška stratigrafija to potrjujejo. V slovarju Dehkhoda se omembe tega mesta pojavljajo takole: Šavghar je bil opisan kot provinca na robu Transoksanije, kjer je bila peščena puščava, za katero so živeli »neverniki«, večina prebivalcev Šavgarja pa je bila tkalcev platna. Podobno so zabeleženi tudi v drugih perzijskih leksikonih. Šteli so ga med dežele Turkov. V verzu Abu'l-'Abbasa v Lughat-e Furs avtorja Asadija piše: »Moj dan je zaradi bolečine kot polnoč, moja noč zaradi spomina kot Šavgar.« V poznejših stoletjih je to mesto večkrat menjalo lastnika: najprej pod Samanidi, nato v obdobju Seldžukov, v 6./12. stoletju pa je postalo prizorišče bitk med Turki in Samanidi. Mesto je postalo trgovsko središče po zatonu Otrarja, starodavnega mesta na jugovzhodu blizu Sir Darje. Zaradi vpliva Ahmeda Jasavija in v čast njegovi zapuščini se je mesto razvilo v pomembno središče duhovnosti in islamskega izobraževanja prebivalcev kazahstanskih step. V 1390-ih je Timur Lenk, turško-mongolski voditelj in začetnik dinastije Timuridov, nad Jasavijevim grobom zgradil impresiven kupolasti mazar ali mavzolej. Mavzolej velja za eno od najbolj opaznih arhitekturnih znamenitosti v Kazahstanu. Do leta 2006 je bila podoba mavzoleja na hrbtni strani bankovcev Kazahstana. Mesto se ponaša tudi z drugimi pomembnimi zgodovinskimi znamenitostmi, kot so srednjeveško kopališče in štirje mavzoleji. Eden od mavzolejev pripada Timurjevi pravnukinji Rabiji Sultan Begim, drugi trije pa kazahstanskim kanom. Pred ruskim prihodom v 19. stoletju je bil Turkistan na meji med uveljavljeno perzijsko-islamsko oazno civilizacijo Transoksanije na jugu in obsežnimi kazahstanskimi stepami na severu. Med 16. in 18. stoletjem je bil Turkistan prestolnica Kazaškega kanata in politično središče kazahstanske stepe. Ko se je Ruski imperij razširil na vzhod in oslabil Kazaški kanat, so ga prehitele manjše južne države. Do leta 1864 je ruski general Verjovkin zavzel Turkistan za Kokandski kanat. Regija je kasneje med rusko vladavino postala del regije Sir Darja v generalni guberniji Ruski Turkestan. Po padcu carskega režima v letih 1917-1918 se je Turkistan za kratek čas priključil Turkestanski avtonomni sovjetski socialistični republiki. Leta 1924 je postal del Kazaške ASSR znotraj Sovjetske Rusije. 19. junija 2018 je bil Šikment izločen iz regije Južni Kazahstan in prišel pod neposredno upravo Kazahstana. Turkistan je hkrati postal regionalno upravno središče Turkestanske regije. Leta 2021 je bilo napovedano, da bo v Turkistanu postavljeno prvo mesto s 5G. Ta projekt bosta sponzorirala Kcell in Ericsson. Romarsko središče Mesto privablja na tisoče romarjev. V skladu z lokalno tradicijo so tri romanja v Turkistan enakovredna hadžu v Meko, zato je mesto cenjeno po celem muslimanskem svetu. Visoko spoštovanje do svetnika Ahmeda Jassavija je pripeljalo do tega, da so Turkistan poimenovali Druga Meka vzhoda, kar je močno vplivalo na duhovno bit kazahstanske muslimanske skupnosti. Demografija Turkistan je imel leta 2019 165.000 prebivalcev. Njihovo število se je od leta 1989 do 1999 povečalo za 10 %, s čimer je postal drugo najhitreje rastoče mesto v Kazahstanu. Na prvem mestu je prestolnica Astana. Etnična sestava mesta: Kazahi – 52,5 % Uzbeki – 45,2 % druge etnične skupine – 2,3% Leta 1897 je imelo mesto naslednjo etnično sestavo: skupaj – 11.253 Uzbeki – 8940 (79,4 %) Kazahi – 1415 (12,5 %) Tatari – 506 (4,4 %) Rusi – 312 (2,7 %) V istem času (1897) je imel okraj Čimkent, vključno s Turkistanom, naslednjo etnično sestavo: skupaj – 285.059 Kazahi – 224.704 (78,8 %) Sarti (stalno naseljeni Iranci), Turki in/ali Mongoli – 32.043 (11,2 %) Uzbeki – 20.709 (7,2 %) Rusi – 6.443 (2,2 %) Tatari – 646 (0,2 %) Geografija in podnebje Turkestan je v južnem Kazahstanu in je upravno središče istoimenske regije. Severno od mesta se dviga gorovje Karatau, severozahodni odrastek gorovja Tjanšan. Na jugu skozi regijo teče reka Sir Darja. Mesto leži približno 160 kilometrov severno od Šimkenta in 240 kilometrov severno od Taškenta, glavnega mesta Uzbekistana. Do Turkistana je mogoče priti z vlakom iz Almatija, kar traja skoraj 20 ur. Potovanje z najbližjega letališča v Šimkentu traja približno dve uri. Turkestan ima polsušno stepsko podnebje (Köppen BSk). Poletja so zelo vroča in zelo suha, s povprečno temperaturo nad 25 °C. Kratke zime so relativno mile in niti približno tako hladne kot tiste v stepskih regijah severnega Kazahstana. Letna količina padavin je le okoli 200 mm, večina pa jih pade spomladi. Poletja v Turkestanu so izjemno suha. Najnižja temperatura, kar jih je bilo kdaj zabeleženih, je bila -38,6 °C (11. februarja 1969), najvišja pa 47,9 °C, zabeležena 30. julija 1983. Kultura in znamenitosti Mestno središče Turkestana se ponaša s številnimi zgodovinskimi stavbami, vključno z mavzoleji in mošejami. Ti arhitekturni in arheološki spomeniki so večinoma v zgodovinskem mestu in so od leta 1986 skupaj shranjeni v muzeju na prostem Äsiret Sultan. Morda najbolj znana stavba v mestu je mavzolej hodže Ahmeda Jasavija, kjer sta pokopana Ahmed Jasavi in ​​Ablaj Kan. Naročil ga je mongolski vladar in osvajalec Timur, ki je nameraval nadomestiti manjši mavzolej pesnika in sufijskega mojstra Ahmeda Jasavija. Po Timurjevi smrti leta 1405, nedokončana, je stavba danes eden najbolje ohranjenih primerov timuridske arhitekture. Timur je v mavzoleju Jasavija preizkusil gradbene tehnike in dekorativno umetnost, ki je bila kasneje razstavljena v njegovi prestolnici Samarkand. Leta 2003 je postal prva stavba v Kazahstanu, ki je bila vpisana na seznam Unescove svetovne dediščine. Neposredno nasproti stoji mavzolej Rabije Sultan Begima iz 15. stoletja. Arhitekturno je zelo podoben mavzoleju Jasavija, vendar je kakovost gradnje fasad mavzoleja opazno slabša, kar odraža znaten upad kakovosti gradnje v Turkestanu v 15. stoletju. Kripta pod strukturo vsebuje posmrtne ostanke Rabije, žene Abu'l-Khairja, uzbekistanskega kana iz 15. stoletja. Mavzolej sta zgradila njena sinova. Leta 1895 je bil skoraj popolnoma uničen, ko je ruska vojska razstavila obzidje in porušila kupolo. Šele sto let pozneje je bila struktura rekonstruirana in obnovljena. Dvanajst metrov južno od mavzoleja Jasavija so ostanki mavzoleja Jesim kana. Izvirajo iz 17. stoletja in služijo kot grobišče Jesim kana, vladarja Kazahstanskega kanata. Očitno je bil večinoma uničen proti koncu 18. ali začetku 19. stoletja; rekonstrukcija zaradi obsega uničenja ni več mogoča. Severovzhodno od teh treh mavzolejev so preostale ruševine utrdb citadele. Nedaleč stran je orientalsko kopališče iz 16. stoletja. Polpodzemna struktura ima več kupol in je zgrajena iz žganih kvadratnih opek; fasade so brez okrasja. Ima devet sob različnih velikosti in funkcij, razlikujejo pa se tudi njihovi datumi gradnje. Spomenik je bil obnovljen leta 1979. Mošeja Šuma stoji v nekdanjem zgodovinskem središču mesta. Sestavljena je iz enega samega prostora s pravokotnim tlorisom in ravno streho ter izvira iz 19. stoletja. Stavba je bila obnovljena leta 1980 in se ne uporablja več kot mošeja. Tik ob njej je mošeja Hilvet, podzemna mošeja. Nastala je kot puščavniška hiša, ki jo je v 12. stoletju izkopal hodža Ahmed Jasavi, večinoma je bila zgrajena v 15. in 16. stoletju, Jasavijevi privrženci pa so jo uporabljali kot prostor za obredne slovesnosti. V 1940-ih so jo lokalne oblasti večinoma uničile, saj so bile njene opeke uporabljene za gradnjo mlekarne. Kasneje je bila obnovljena. Malo južneje ležijo ostanki starodavnega naselja Kultobe. Pobratena mesta Afyonkarahisar, Turčija Keçiören, Turčija Šuša, Azerbajdžan Sklici Viri Zunanje povezave Description of archaeological investigations