Kojbagar

Kojbagar (kazašsky Қойбағар; rusky Койбагар) je bezodtoké jezero na Turgajské plošině v Karaсuském okrese Kostanajské oblasti na severu Kazachstánu. Leží asi 5 km východně od obce Karasu a je součástí systému Kojbagar-Tjuntjugur tvořeného pěti jezery, který byl v roce 2009 zapsán mezi mokřady mezinárodního významu. Geografie a fyzikální charakteristiky Jezero leží v hluboké kotlince Tjuntjugurské propadliny v centrální části Turgajského mezihoří. Břehy jsou tvořeny strmými srázy; na západním a jižním pobřeží dosahují výšky 5–6 m, místy až 10 m, na východě a severu mají výšku 3–4 m. Maximální délka vodní plochy v severojižním směru činí 17,8 km, šířka 9,1 km, délka pobřeží 49,2 km a plocha při vysokém stavu zhruba 96 km². Dno je ploché, průměrná hloubka se pohybuje mezi 1,3 až 1,5 m, maximální hloubka dosahuje kolem 2,2 m. Podle hydrologických záznamů se však rozloha jezera mění – v letech s mimořádnými srážkami nebo táním sněhu může dosáhnout až okolo 120 km² a spojit se se sousedními jezery Tjuntjugur a Žanšura. Okolní břehy obrůstají husté rákosové porosty (Phragmites australis, Typha angustifolia, Scirpus aj.), které mohou vytvářet pásy široké 400–500 m. Centrální plocha jezera je otevřená s řídkými ostrůvky rákosu; při poklesu hladiny se zde objevuje několik bahnitých ostrovů. Mělké části u břehu jsou vyplněny vodní vegetací, např. Potamogeton, Ceratophyllum, Polygonum nebo Myriophyllum. Vodní režim Kojbagar je typickým bezodtokým jezerem stepní oblasti; vodu získává převážně z tálého sněhu a jarních povodní na tocích Karasu, Šigensaj a Tjuntjugur, které protékají směrem k severu a ústí do jezer Tjuntjugurské propadliny. Stabilní hydrologický režim jezera je zajištěn poměrně rozsáhlým povodím (cca 675 000 ha) a vyvinutou sítí drobných řek; podle Ramsarské zprávy Kojbagar na rozdíl od menších sousedních jezer Alabota, Žanšura a Bijesojgan ani v suchých letech zcela nevysychá. Přesto se hladina během desetiletí výrazně mění – v 90. letech 20. století se po naplnění v letech 1992–1996 postupně snižovala, kolem roku 2001 bylo jezero v depresní fázi a rákosové porosty vysychaly; po částečném obnovujícím naplnění v roce 2002 následovala suchá období let 2003–2006 a v roce 2007 opět vysoké naplnění. V období letního sucha se voda stává mírně slanou či brakickou, zatímco při vysokých stavech je sladká. Fauna a flóra Kojbagar a přilehlá jezera tvoří rozsáhlý mokřadní komplex, který je klíčový pro vodní a bahenní ptáky. V období hnízdění bylo registrováno 39 druhů vodních a okolovodních ptáků; mezi nejpočetnější patří husa velká (Anser anser), kachna divoká (Anas platyrhynchos), polák velký (Aythya ferina), polák chocholačka (Aythya fuligula), lyska černá (Fulica atra) či čírka modrá (Spatula querquedula). Mokřad je důležitým místem pro shromažďování a pelichání kachen, hus a dalších vodních ptáků během jarních a podzimních migrací; v některých letech zde bylo zaznamenáno na 100–200 tisíc jedinců. Na seznamu druhů IUCN v ohrožených kategoriích, které se zde vyskytují, jsou například jeřáb sibiřský (Grus leucogeranus), tenkozobec opačný (Recurvirostra avosetta) či husice tundrová. Kojbagar je rovněž domovem menších populací savců a plazů typických pro stepní zónu; v okolí žije např. svišť stepní (Marmota bobak) a běžná je zmije menší (Vipera ursinii). Rybí fauna čítá přibližně osm až deset druhů, včetně štiky obecné (Esox lucius) a okouna říčního (Perca fluviatilis). Význam a ochrana Kojbagar spolu s okolními jezery Tjuntjugur, Alabota, Žanšura a Bijesojgan tvoří Kojbagar-Tjuntjugurskou soustavu, která byla v roce 2005 zařazena mezi objekty zvláštní ochrany přírody a v roce 2006 do seznamu vodních objektů přírodně-rezervního fondu Kazachstánu. V roce 2009 byla tato soustava zahrnuta do seznamu Ramsarských mokřadů mezinárodního významu, především díky své roli pro hnízdění, pelichání a migraci mnoha druhů vodního ptactva. Mezi ochranářské zásahy patří regulace lovu, monitoring kolísání hladiny a zachování rákosin pro hnízdící ptáky. Reference