NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Большой Изюм

Большой Изюм (каз. Үлкен жүзім) — село в Тайыншинском районе Северо-Казахстанской области Казахстана. Административный центр Большеизюмовского сельского округа. Код КАТО — 596037100. Высота над уровнем моря - 170 метров. Интересные факты В селе функционировал совхоз "Октябрьский", директором которого был Вагнер Василий Филиппович. В селе функционировало 2 садика, позже 1 из них расположеный между магазинами "Анжелика" и "Центральный" перестал функционировать и был разобран. На его месте сейчас функционирует парк. Во время СССР был построен и почти начал свое функционирование 3-этажный спорт-комплекс с бассейном, но после развала СССР и смерти Вагнера В.Ф. комплекс не начал функционирование, и его разобрали. Совхоз Октябрьский был на выставке ВДНХ. Директор совзоха напрямую ездил в Алматы с отчетами. Село имело все шансы стать ПГТ, такие как Центр досуга молодежи Кинотеатр 2 - этажный магазин Книжный магазин Столовая Банкетный зал Библиотека Магазин одежды 2 детских сада Котельная с центральным отоплением Водопровод 3 этажный спорт-комплекс В 70 - 80 село активно развивалось, и могла стать ПГТ, но из за развала СССР и смерти директора Вагнера В.Ф. Этого так и не случилось. Улицы • Улица Набережная • Улица Целинная • Улица Октябрьская • Улица Вагнера История Основано в 1909 году украинцами, переселенцами из Харьковской, Херсонской и Екатеринославской губерний. В числе переселенцев было 58 семей из местечка Изюм, в честь которого село и получило название. В советское время в селе действовал совхоз «Октябрьский» (ранее — колхоз «Красный Октябрь») Кокчетавского района. Директором совхоза с февраля 1964 по 1972 года был Герой Социалистического Труда уроженец села Михаил Матвеевич Кущ (с ноября 1955 по декабрь 1958 года — первый секретарь Чистопольского райкома партии). Население В 1999 году население села составляло 1533 человека (711 мужчин и 822 женщины). По данным переписи 2009 года в селе проживало 1347 человек (630 мужчин и 717 женщин). Примечания
Великий Ізюм

Великий Ізю́м (каз. Большой Изюм) — село у складі Тайиншинського району Північноказахстанської області Казахстану. Адміністративний центр Великоізюмівського сільського округу. Населення Населення — 1191 особа (2021; 1347 у 2009, 1533 у 1999, 1690 у 1989). Національний склад станом на 1989 рік: українці — 39 % росіяни — 29 %. Історія Засноване у 1909 році українцями, переселенцями з Харківської, Херсонської та Катеринославської губерній. Серед переселенців було 58 сімей із містечка Ізюм, на честь якого село і отримало назву. До складу села було включено ліквідоване село Октябрська РТС (Прирічне). Примітки Джерела Аркуш карти N-42-80. Масштаб: 1 : 100 000. (рос.) Зазначити дату випуску/стану місцевості. Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
Северное (Тайыншинский район)

Северное (каз. Северное) — село в Тайыншинском районе Северо-Казахстанской области Казахстана. Село входит в состав Большеизюмовского сельского округа. Код КАТО — 596037800. Население В 1999 году население села составляло 152 человека (76 мужчин и 76 женщин). По данным переписи 2009 года, в селе проживало 96 человек (48 мужчин и 48 женщин). Примечания
Сєверне (Тайиншинський район)

Сє́верне (каз. Северное) — село у складі Тайиншинського району Північноказахстанської області Казахстану. Входить до складу Великоізюмівського сільського округу. Населення — 49 осіб (2021; 96 у 2009, 152 у 1999, 179 у 1989). Національний склад станом на 1989 рік: українці — 34 % німці — 34 % росіяни — 22 %. Примітки Джерела Аркуш карти N-42-80. Масштаб: 1 : 100 000. (рос.) Зазначити дату випуску/стану місцевості. Посилання На Вікімапії
Октябрьское (Большеизюмовский сельский округ)

Октябрьское (каз. Октябрьское) — село в Тайыншинском районе Северо-Казахстанской области Казахстана. Село входит в состав Большеизюмовского сельского округа. Код КАТО — 596037600. Население В 1999 году население села составляло 264 человека (131 мужчина и 133 женщины). По данным переписи 2009 года, в селе проживало 98 человек (54 мужчины и 44 женщины). Примечания
Октябрське (Великоізюмівський сільський округ)

Октя́брське (каз. Октябрьское) — село у складі Тайиншинського району Північноказахстанської області Казахстану. Входить до складу Великоізюмівського сільського округу, раніше було у складі ліквідованої Заріченської сільської ради. Населення — 46 осіб (2021; 98 у 2009, 264 у 1999, 285 у 1989). Національний склад станом на 1989 рік: українці — 44 % казахи — 20 %. Примітки Джерела Аркуш карти N-42-80. Масштаб: 1 : 100 000. (рос.) Зазначити дату випуску/стану місцевості. Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
Новогречановка

Новогречановка (каз. Новогречановка) — село в Тайыншинском районе Северо-Казахстанской области Казахстана. Входит в состав Зелёногайского сельского округа. Находится примерно в 40 км к востоку от города Тайынша, административного центра района, к западу от озера Калибек, на высоте 128 метров над уровнем моря. Код КАТО — 596053300. Население В 1999 году численность населения села составляла 792 человека (378 мужчин и 414 женщин). По данным переписи 2009 года, в селе проживало 598 человек (293 мужчины и 305 женщин). История Село основано в 1936 году для спецпоселенцев из лиц немецкой и польской национальностей, высланных с Волыни и Подолья. Поселение получило название от села Гречаны, которое теперь входит в состав города Хмельницкого. Именно его жители составляли основную часть тогдашнего населения (преимущественно поляки). Примечания
Новогречановка

Новогреча́новка (каз. Новогречановка) — село у складі Тайиншинського району Північноказахстанської області Казахстану. Входить до складу Зеленогайського сільського округу, раніше було у складі ліквідованої Новодворовської сільської ради. Населення — 382 особи (2021; 598 у 2009, 792 у 1999, 1414 у 1989). Національний склад станом на 1989 рік: німці — 50 % поляки — 37 %. Примітки Джерела Аркуш карти N-42-81. Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
Кантемировское

Кантемировское (каз. Кантемировское) — село в Тайыншинском районе Северо-Казахстанской области Казахстана. Административный центр Кантемировского сельского округа. Код КАТО — 596067600. География Находится примерно в 35 км к северо-востоку от города Тайынша, административного центра района, к востоку от озера Шаглытениз, на высоте 140 метров над уровнем моря. История Основано в 1954 году в ходе освоения целины. Основатели села — 60 первоцелинников — демобилизованные военнослужащие Кантемировской танковой дивизии. Первоначально совхоз был назван «Тульский», но затем по просьбе воинов-кантемировцев переименован в «Кантемировец». Население В 1999 году численность населения села составляла 626 человек (324 мужчины и 302 женщины). По данным переписи 2009 года в селе проживало 336 человек (167 мужчин и 169 женщин). Примечания
Кантеміровське

Кантемі́ровське (каз. Кантемировское) — село у складі Тайиншинського району Північноказахстанської області Казахстану. Входить до складу Тендіцького сільського округу. Населення — 133 особи (2021; 336 у 2009, 626 у 1999, 1123 у 1989). Національний склад станом на 1989 рік: казахи — 43 % росіяни — 32 %. Примітки Джерела Аркуш карти N-42-69. Масштаб: 1 : 100 000. (рос.) Зазначити дату випуску/стану місцевості. Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
Котовское (Северо-Казахстанская область)

Котовское (каз. Котовское) — село в Тайыншинском районе Северо-Казахстанской области Казахстана. Входит в состав Кантемировского сельского округа. Код КАТО — 596067700. География Находится примерно в 51 км к северо-северо-востоку (NNE) от города Тайынша, административного центра района, на высоте 130 метров над уровнем моря. История Основано в 1954 году в ходе освоения целины. Население В 1999 году численность населения села составляла 558 человек (275 мужчин и 283 женщины). По данным переписи 2009 года в селе проживало 203 человека (97 мужчин и 106 женщин). Примечания
Котовське (Казахстан)

Кото́вське (каз. Котовское) — село у складі Тайиншинського району Північноказахстанської області Казахстану. Входить до складу Тендіцького сільського округу, раніше було центром та єдиним населеним пунктом Котовської сільської ради. Населення — 76 осіб (2021; 203 у 2009, 558 у 1999, 781 у 1989). Національний склад станом на 1989 рік: росіяни — 40 %. Примітки Джерела Аркуш карти N-42-69. Масштаб: 1 : 100 000. (рос.) Зазначити дату випуску/стану місцевості. Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
Kirovo (Kazakhstan-Septentrional)

Kirovo (en kazakh: Кирово), est un village du district de Taiyncha au Kazakhstan-Septentrional au Kazakhstan. Géographie Kirovo est situé à environ 47 kilomètres au nord-est de la ville de Taïyncha, sur la rive nord-ouest du lac Sandykol (ru). Kirovo est desservi par la route KZ15-03. Population En 1999, la population du village était de 990 habitants (487 hommes et 503 femmes). Au recensement de 2009, elle était de 680 habitants (327 hommes et 353 femmes). Au recensement de 2021, le village comptait 480 habitants. Notes et références Voir aussi Articles connexes Villes du Kazakhstan Liens externes Portail du Kazakhstan
Кирово (Северо-Казахстанская область)

Кирово (каз. Кирово) — село в Тайыншинском районе Северо-Казахстанской области Казахстана. Административный центр Кировского сельского округа. Код КАТО — 596059100. География Расположено около озера Сандыколь. Население В 1999 году население села составляло 990 человек (487 мужчин и 503 женщины). По данным переписи 2009 года в селе проживало 680 человек (327 мужчин и 353 женщины). Примечания
Кірово (Казахстан)

Кі́рово (каз. Кирово) — село у складі Тайиншинського району Північноказахстанської області Казахстану. Адміністративний центр Кіровського сільського округу. Населення — 480 осіб (2021; 680 у 2009, 990 у 1999, 1404 у 1989). Національний склад станом на 1989 рік: росіяни — 33 % німці — 21 %. Примітки Джерела Аркуш карти N-42-69. Масштаб: 1 : 100 000. (рос.) Зазначити дату випуску/стану місцевості. Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
Ильич (Северо-Казахстанская область)

Ильич (каз. Ильич) — село в Тайыншинском районе Северо-Казахстанской области Казахстана. Входит в состав Кировского сельского округа. Код КАТО — 596059400. История Основано в марте 1954 года в ходе освоения целины. Население В 1999 году население села составляло 780 человек (373 мужчины и 407 женщин). По данным переписи 2009 года в селе проживало 511 человек (246 мужчин и 265 женщин). Примечания
Ільїч

Ільї́ч (каз. Ильич) — село у складі Тайиншинського району Північноказахстанської області Казахстану. Входить до складу Кіровського сільського округу, раніше було центром ліквідованої Ільїчівської сільської ради. Населення — 366 осіб (2021; 511 у 2009, 780 у 1999, 1299 у 1989). Національний склад станом на 1989 рік: поляки — 23 % росіяни — 22 %. Примітки Джерела Аркуш карти N-42-70. Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
Erzengel-Michael-Kathedrale (Oral)

Die Erzengel-Michael-Kathedrale (russisch Михайло-Архангельский собор, auch bekannt als Alte Kathedrale) ist ein russisch-orthodoxes Kirchengebäude im kasachischen Oral. Erbaut zwischen 1740 und 1751 gehört sie heute zu den ältesten erhaltenen Bauwerken der Stadt. Sie ist die Kathedrale der Eparchie Oral und Aqtöbe. Geschichte Der Grundstein für das Gebäude wurde 1741 gelegt. Sie befindet sich im alten Stadtzentrum am Ufer des Flusses Ural. Der Bau wurde von Baumeistern aus Moskau geleitet, die die Kathedrale Im Stile der Mariä-Entschlafens-Kathedrale im Moskauer Kreml gestalteten. Nach der Fertigstellung 1751 wurde sie dem Erzengel Michael, dem Schutzengel der Oraler Kosaken, geweiht. Ende des 18. Jahrhunderts begann sich das Flussbett des Ural zu verlagern. Dadurch begann das Ufer, an dem die Kathedrale stand, abgespült zu werden. Um die Küste zu befestigen, ließ der Generalgouverneur von Orenburg insgesamt 300 Eichen pflanzen. Ab der zweiten Hälfte des 19. Jahrhunderts begann sich die Stadt nach Norden hin auszudehnen und die neu erbaute Alexander-Newski-Kathedrale (in den 1930er Jahren zerstört) wurde eingeweiht. Die Zahl der Gemeindemitglieder hatte sich dadurch erheblich reduziert und Gottesdienste wurden nur noch an Feiertagen abgehalten. Westlich des Kirchengebäudes wurde 1861 ein vierstöckiger Glockenturm angebaut. Mit zunehmender religiöser Verfolgung in der Sowjetunion wurde die Kathedrale nach der Oktoberrevolution und während des russischen Bürgerkrieges mehrmals geschlossen und wieder eröffnet und spätestens ab den 1930er Jahren diente das Gebäude als Lagerhaus. In einer der Kapellen wurde ein Museum zu Ehren von Jemeljan Iwanowitsch Pugatschow eingerichtet. 1940 wurde in der ehemaligen Kathedrale ein Museum für Atheismus eröffnet. Ab 1943 wurden in der Kathedrale dann wieder Gottesdienste abgehalten. 1961 wurde sie erneut geschlossen und stand fünf Jahre lang leer. Zwischen 1966 und 1988 befand sich in dem Bau ein regionales Heimatmuseum. Anlässlich des 1000-jährigen Jubiläums des Tages der Taufe der Rus wandten sich 1988 die Gemeindemitglieder an das Exekutivkomitee der Stadt mit der Bitte, das Kirchengebäude wieder an die Russisch-Orthodoxe Kirche zurückzugeben. 1989 gestattete der Rat für religiöse Angelegenheiten des Ministerrates der UdSSR die Rückgabe. Im Sommer des Jahres wurde die Kathedrale erneut geweiht. Mit der Gründung der Eparchie Uralsk und Gurjew am 30. Januar 1991 wurde sie deren Kathedrale. Zwischen 1997 und 1998 wurden umfangreiche Renovierungsarbeiten durchgeführt. Die Ikonostase wurde restauriert und es wurden Arbeiten zur Erhaltung der Fresken durchgeführt. Außerdem wurden die Kuppeln vergoldet und neue Glocken im Turm angebracht. Weblinks Die Erzengel-Michael-Kathedrale auf der Website der Eparchie Oral und Aqtöbe (russisch) Bilder und Informationen auf sobory.ru (russisch) Einzelnachweise
Sobór św. Michała Archanioła w Uralsku

Sobór św. Michała Archanioła – prawosławny sobór w Uralsku, katedra eparchii uralskiej Metropolitalnego Okręgu Rosyjskiego Kościoła Prawosławnego w Republice Kazachstanu. Historia Pierwszy prawosławny sobór na tym miejscu został wzniesiony na potrzeby Kozaków jaickich na początku XVIII w. Nieznani są autorzy projektu i budowniczowie obiektu. Cerkiew ta przetrwała do 1723, gdy uległa zniszczeniu wskutek pożaru. Dwa lata później została odbudowana. W 1740 Kozacy postanowili zastąpić drewnianą budowlę sakralną cerkwią murowaną. Prace budowlane rozpoczęto w roku następnym. Nową świątynię wzniesiono w stylu pskowsko-nowogrodzkim, a budowniczy soboru pochodził z Nowogrodu. Obok soboru zbudowano czterokondygnacyjną dzwonnicę. Gotową świątynię w 1751 poświęcił protopop Maksim Pawłow z błogosławieństwa biskupa kazańskiego Łukasza. Dzwonnica świątyni została zniszczona podczas buntu Pugaczowa. Główny budynek soboru, położony w obrębie kozackiej twierdzy, nie poniósł strat. W XIX w. sobór św. Michała Archanioła stracił na znaczeniu, gdyż centrum rozwijającego się Uralska przeniosło się w kierunku północnym. Główną świątynią w mieście stał się nowy sobór św. Aleksandra Newskiego. Starą świątynią administrowała parafia jednowierców. Przed 1862 liczba jej członków była na tyle mała, że nabożeństwa w soborze odbywały się wyłącznie w dni świąteczne. Aby przyciągnąć wiernych, w latach 60. XIX w. w budynku założono ogrzewanie (piece), rozbudowano przedsionek i dostawiono dzwonnicę. Po rewolucji październikowej sobór był na przemian zamykany i zwracany wiernym. Ostatecznie ok. 1931 został ostatecznie skonfiskowany Cerkwi i zamieniony na muzeum Pugaczowa, zaś w 1940 na muzeum religii i ateizmu. Trzy lata później świątynię ponownie przekazano wiernym, by odebrać ją powtórnie osiemnaście lat później. Do 1966 był nieużytkowany. Następnie urządzono w nim muzeum krajoznawcze, które funkcjonowało w tym miejscu do 1988. W tym też okresie wyremontowano kopuły i dach soboru. W 1989, na wniosek miejscowych wiernych, obiekt zwrócono Rosyjskiemu Kościołowi Prawosławnemu. Latem tego samego roku biskup ałmacki i kazachski Euzebiusz dokonał powtórnej konsekracji cerkwi. Dwa lata później, po erygowaniu eparchii uralskiej, sobór stał się katedrą nowo utworzonej administratury. W końcu lat 90. XX wieku sobór został odremontowany, odrestaurowano ikonostas, wykonano nowe kioty dla ikon, odnowiono freski, pozłocono kopuły i zawieszono na dzwonnicy nowe dzwony. Uporządkowano również teren otaczający cerkiew. Szczególną czcią otaczane są przez wiernych kopia Smoleńskiej Ikony Matki Bożej oraz ikona św. Michała Archanioła napisana prawdopodobnie na Athosie w 1899. Sobór posiada również relikwiarz z cząsteczkami relikwii św. Apostoła Andrzeja, św. Jerzego i św. biskupa Łukasza (Wojno-Jasienieckiego). Przypisy
Краснокиевка

Краснокиевка (каз. Краснокиевка) — село в Тайыншинском районе Северо-Казахстанской области Казахстана. Село входит в состав Донецкого сельского округа. Код КАТО — 596039300. Население В 1999 году население села составляло 620 человек (301 мужчина и 319 женщин). По данным переписи 2009 года, в селе проживало 512 человек (258 мужчин и 254 женщины). Примечания
Краснокиївка

Красноки́ївка (каз. Краснокиевка) — село у складі Тайиншинського району Північноказахстанської області Казахстану. Входить до складу Донецького сільського округу, раніше було центром ліквідованої Краснокиївської сільської ради. Населення — 343 особи (2021; 512 у 2009, 620 у 1999, 750 у 1989). Національний склад станом на 1989 рік: поляки — 58 %. Примітки Джерела Аркуш карти N-42-81. Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
Акжарык (Актогайский район)

Акжарык (каз. Ақжарық) — село в Актогайском районе Карагандинской области Казахстана. Административный центр Кызыларайского сельского округа. Находится примерно в 46 км к северо-востоку от села Актогай, административного центра района, на высоте 922 метров над уровнем моря. Код КАТО — 353651100. Население В 1999 году численность населения села составляла 1025 человек (523 мужчины и 502 женщины). По данным переписи 2009 года, в селе проживало 696 человек (368 мужчин и 328 женщин). Примечания
Акжарик

Акжари́к (каз. Ақжарық) — село у складі Актогайського району Карагандинської області Казахстану. Адміністративний центр та єдиний населений пункт Кизиларайського сільського округу. Населення — 438 осіб (2021; 696 у 2009, 959 у 1999, 953 у 1989). Національний склад станом на 1989 рік: казахи — 100 %. Примітки Джерела Аркуш карти M-43-127 Акжарык. Масштаб: 1 : 100 000. Стан місцевості на 1981 р. Видання 1985 р. (рос.) Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
Амангельды (Чингирлауский район)

Амангельды (каз. Амангелді) — село в Чингирлауском районе Западно-Казахстанской области Казахстана. Входит в состав Ащысайского сельского округа. Код КАТО — 276637200. Население В 1999 году население села составляло 371 человек (189 мужчин и 182 женщины). По данным переписи 2009 года, в селе проживали 282 человека (154 мужчины и 128 женщин). Примечания
Амангельди (Чингірлауський район)

Амангельди́ (каз. Амангелді) — село у складі Чингірлауського району Західноказахстанської області Казахстану. Входить до складу Ащисайського сільського округу. Населення — 238 осіб (2021; 282 у 2009, 371 у 1999, 489 у 1989). Примітки Джерела Аркуш карти M-39-36 Озерки. Масштаб: 1 : 100 000. Стан місцевості на 1971 р. Видання 1979 р. (рос.) Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
Талдысай (Западно-Казахстанская область)

Талдысай (каз. Талдысай) — село в Чингирлауском районе Западно-Казахстанской области Казахстана. Входит в состав Ащысайского сельского округа. Код КАТО — 276637500. Село расположено на левом берегу реки Илек, по которой в окрестностях села проходит казахстанско-российская граница. На западе граничит с Бурлинским районом. Население В 1999 году население села составляло 211 человек (111 мужчин и 100 женщин). По данным переписи 2009 года, в селе проживало 127 человек (72 мужчины и 55 женщин). История Село образовано в 1930-33 годах. Особо село строилось в 1960—80 годах, появились целые улицы новостроек, стали приезжать семьи из разных регионов страны. Резко увеличилось число жителей, в особенности детей. В это время действовала начальная школа, которая позже была преобразована в восьмилетнюю. Контингент учащихся возрос до 150 человек. Примечания
Талдисай (Чингірлауський район)

Талдиса́й (каз. Талдысай) — село у складі Чингірлауського району Західноказахстанської області Казахстану. Входить до складу Ащисайського сільського округу. Населення — 23 особи (2021; 127 у 2009, 211 у 1999, 300 у 1989). Примітки Джерела Аркуш карти M-39-36 Озерки. Масштаб: 1 : 100 000. Стан місцевості на 1971 р. Видання 1979 р. (рос.) Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
Богатыровка (Северо-Казахстанская область)

Богатыровка (каз. Богатыровка) — село в Тайыншинском районе Северо-Казахстанской области Казахстана. Входит в состав Келлеровского сельского округа. Находится примерно в 25 км к западу от города Тайынша, административного центра района, на высоте 172 метров над уровнем моря. Код КАТО — 596055200. Вблизи села проходит автомагистраль А1 «Астана — Петропавловск». Население По данным всесоюзной переписи населения 1989 года в национальной структуре населения: поляки составляли 38%. В 1999 году численность населения села составляла 220 человек (103 мужчины и 117 женщин). По данным переписи 2009 года, в селе проживало 129 человек (66 мужчин и 63 женщины). Примечания
Богатировка

Богатиро́вка (каз. Богатыровка) — село у складі Тайиншинського району Північноказахстанської області Казахстану. Входить до складу Келлеровського сільського округу. Населення — 98 осіб (2021; 129 у 2009, 220 у 1999, 322 у 1989). Національний склад станом на 1989 рік: поляки — 38 %. Примітки Джерела Аркуш карти N-42-79. Масштаб: 1 : 100 000. (рос.) Зазначити дату випуску/стану місцевості. Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
Жалтырколь (Денисовский район)

Жалтырколь (каз. Жалтыркөл) — село в Денисовском районе Костанайской области Казахстана. Административный центр Архангельского сельского округа. Находится примерно в 44 км к северу от районного центра, села Денисовка. Код КАТО — 394033100. Центральная усадьба бывшего зерносовхоза «Баталинский» (ныне ТОО «Баталинское»). Население В 1999 году население села составляло 853 человека (423 мужчины и 430 женщин). По данным переписи 2009 года в селе проживали 772 человека (375 мужчин и 397 женщин). По данным переписи 2021 года, в селе проживало 604 человек (из них казахов — 81, русских — 238, украинцев — 157, иных этносов — 128). Инфраструктура В селе одна средняя школа, одна аптека. Имеется дом культуры, библиотека, стадион, два спортзала. В селе расположены Баталинский БТС, 5 магазинов, пекарня, парикмахерская, ТОО «Баталинское». Примечания
Жалтирколь (Денисовський район)

Жалтирко́ль (каз. Жалтыркөл) — село у складі Денисовського району Костанайської області Казахстану. Адміністративний центр Архангельського сільського округу. Населення — 604 особи (2021; 772 у 2009, 853 у 1999, 1003 у 1989). Примітки Джерела Аркуш карти N-41-112 Зааятский. Масштаб: 1 : 100 000. Стан місцевості на 1983 р. Видання 1989 р. (рос.) Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]