NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Pałac Pokoju i Pojednania

Pałac Pokoju i Pojednania (kaz. Бейбітшілік пен келісім сарайы) – budynek w stolicy Kazachstanu, Astanie, w którego wnętrzu mieści się m.in. Kazachstański teatr operowy. Pałac został skonstruowany na polecenie prezydenta Kazachstanu Nursułtana Nazarbajewa z okazji organizacji III Kongresu Liderów Religii Światowych i Tradycyjnych, który odbywał się 1 do 2 lipca 2009 roku. Został zaprojektowany przez angielskich architektów z firmy Foster and Partners oraz przez inżynierów z firmy Buro Happold. Podczas projektowania inżynierowie musieli uwzględnić także specjalne warunki panujące w Astanie, m.in.: wahania temperatury od -30 do 30 °C. Problem rozwiązano stosując odpowiednie połączenie stalowej konstrukcji piramidy z żelbetową podstawą, pozwalające na swobodne rozszerzanie się elementów. W celu zabezpieczenia budowli przed poziomym przesunięciem, na każdej ze ścian w jednym punkcie przesuw poziomy został zablokowany. Patrząc na budynek można dostrzec, że składa się on z 5 „kondygnacji” trójkątów równobocznych, natomiast każdy bok trójkąta równy jest 12 m. W dolnej części znajdują się trzy piętra trójkątów, wykończone w kolorze ciemnego granitu, natomiast dwa górne rzędy trójkątów stanowią przeszklony wierzchołek, w którym znajduje się atrium. Na jego szczycie znajduje się witraż autorstwa brytyjskiego artysty Briana Clarke. Obiekt został wybudowany kosztem 8,7 mld tenge kazachskich (około 58.000.000 dolarów) i otwarty pod koniec 2006 roku. Przypisy Linki zewnętrzne Oficjalna strona Piramida Pokoju i Pojednania
Дворец мира и согласия

Дворец мира и согласия (каз. Бейбітшілік және келісім сарайы) — здание пирамидальной формы, созданное архитектором Норманом Фостером в столице Казахстана — Астане для проведения Съезда лидеров мировых и традиционных религий. История Идея строительства Дворца мира и согласия принадлежит первому президенту Республики Казахстан Нурсултану Назарбаеву, она была представлена им на первом Съезде мировых и традиционных религий, проходившем 23—24 сентября 2003 года в Астане. Автором проекта здания является известный британский архитектор Норман Роберт Фостер. Здание пирамиды было построено турецкой строительной компанией «Сембол Иншаат» за 13 месяцев. 1 сентября 2006 года прошла церемония открытия Дворца мира и согласия, в которой приняли участие президент Казахстана Нурсултан Назарбаев, президент Узбекистана Ислам Каримов, президент Кыргызстана Курманбек Бакиев, президент Таджикистана Эмомали Рахмонов. По окончании торжественной части церемонии состоялся праздничный концерт с участием испанской оперной певицы Монтсеррат Кабалье и казахстанских оперных певцов. В 2006 году Дворец мира и согласия принял делегатов и участников второго Съезда мировых и традиционных религий. Архитектура Высота пирамиды составляет 62 м, площадь — 25,5 тыс. м², Дворец мира и согласия — это оснащённые современным оборудованием конференц-залы и выставочные зоны, художественные галереи, презентационные комплексы и многое другое. Вместимость оперного зала 1302 зрителя, работают 20 гримёрок. Интерьер зала в бордово-золотых тонах, с окном-солнцем вверху. Сцена с оркестровой ямой на 80 человек и глубиной 2,8 метра рассчитана на постановки различного уровня. Зал «Хеопс Атриум», занимающий площадь свыше 2 тысяч м² и состоящий из 4 примыкающих к нему галерей, вмещает одновременно свыше 1000 гостей. В галерее зала представлен «Генеральный план развития Астаны до 2030 года». На самом верхнем этаже располагается зал «Колыбель» со стеклянным куполом, где изображены 130 голубей, символизирующих различные народы Республики Казахстан Этот современный витражный атриум был спроектирован британским художником Брайаном Кларком. В 2004 году Кларк сотрудничал с Норманом Фостером. С произведениями искусства гостей и жителей столицы знакомят центр современного искусства «Кұланшы» и галерея «Шежіре». В них проходят выставки и творческие вечера художников Казахстана, стран ближнего и дальнего зарубежья. Вокруг здания располагается Президентский парк. Примечания
Палац миру і злагоди

Пала́ц ми́ру та зла́годи або Пірамі́да ми́ру та зла́годи (каз. Бейбітшілік пен келісім сарайы — Піраміда миру та злагоди) — споруда у вигляді піраміди, спроєктована архітектором сером Норманом Фостером в Астані, столиці Казахстану спеціально для проведення «ІІ З'їзду лідерів світових і традиційних релігій» (12-13 вересня 2006 р.). Історична довідка Проєкт розроблено британськими архітекторами фірми «Foster and Partners» за участю інженерів компанії «Buro Happold». Споруду було збудовано будівельною фірмою «Sembol Construction» коштом 8,74 трильйонів казахстанських теньге (близько $58 млн) і відкрито у другій половині 2006 року. Будівництво піраміди завершилось у 2006 році, оперна концертна зала на 1325 місць була відкрита за участі Монсеррат Кабальє. Будівля в основі має квадрат зі стороною 62 метри та висотою також 62 метри. Верхівку піраміди прикрашає справжній витвір мистецтва художника Брайана Кларка — вітраж із зображеннями 130 голубів, що символізують національності, які живуть на казахстанській землі. Палац миру та злагоди — одна з визначних пам'яток столиці Республіки Казахстан. Піраміда стала символом єднання різних релігій, етносів і культур, відкритості народу і держави до усього світу. Ідея створення Палац належить Президентові РК Н. А. Назарбаєву і була озвучена ним на першому З'їзді світових і традиційно-національних релігій, що проходив 23-24 вересня 2003 року в Астані. У 2006 році Палац миру та злагоди прийняв делегатів і учасників другого з'їзду. Можливості та використання споруди З 2008 року у будівлі розташовується «Міжнародний центр культур та релігій», а з 2010 року тут створено Тюркську академію, що займається вивченням та дослідженням мови, історії та культури тюркомовних народів. Площа приміщень Піраміди становить 28 тис. м². Палац миру та злагоди — це оснащені сучасним обладнанням конференц-зали та виставкові зони, художні галереї, презентаційні комплекси тощо. Концертно-оперний зал оснащений новітнім обладнанням. Інтер'єр залу оформлено у бордово-золотих тонах, з вікном-сонцем вгорі. Сцена з оркестровою ямою на 80 осіб завглибшки 2,8 метра розрахована на постановки різного рівня. Зала «Хеопс Атріум», що займає площу понад 2 тис. м² і складається з 4 галерей, які примикають до нього може вмістити одночасно понад 1000 гостей. У галереї зали розташований «Генеральний план розвитку Астани до 2030 року». З творами мистецтва гостей та мешканців столиці знайомлять центр сучасного мистецтва «Кұланши» і галерея «Шежіре». У них проходять виставки та творчі вечори художників Казахстану, країн ближнього і далекого зарубіжжя. Галерея Джерела Палац миру та злагоди Офіційна сторінка. (рос.) Примітки Посилання Опис Піраміди на сайті Foster + Partners (англ.)
Qarabulaq (Eskeldi)

Qarabulaq (kasachisch Қарабулақ, russisch Карабулак Karabulak) ist ein Ort im Gebiet Schetissu in Kasachstan, unweit der Grenze zur Volksrepublik China. Bedeutung des Ortsnamens Der Name ist kasachischen Ursprungs und besteht aus zwei Worten: qara bedeutet „schwarz“ und bulaq „Quelle“. Der Ursprung des Namens mag darin liegen, dass die Stadt am Bergfluss Qaratal liegt, der zu den Zeiten der Schneeschmelze sehr dunkles Wasser befördert. Die Siedlung Qarabulaq hatte im 19. und 20. Jahrhundert mehrere tiefe Süßwasserquellen. Der Grund dieser Wasserquellen bestand zu meist aus Treibsand und wenn ein Mensch oder Tier aus Versehen beim Überqueren oder Trinken aus der Quelle direkt in diese hinein trat, war er hoffnungslos zum Sterben verurteilt. Im Volk sagte man zu diesen Quellen „Bodenlose Quelle“ oder „Schwarze Quelle“ in kasachischer Sprache Karabulak (weil darin besonders viel Vieh ertrunken war). Die letzten zwei „Bodenlosen Wasserquellen“ wurden durch die Bewohner der Stadt in den 1960er Jahren zugeschüttet. Geschichte Qarabulaq wurde 1855 als Wachposten der Kosaken im Qarataltal gegründet. Er war ein Außenposten des Ortes Kopal. 1880 wurde der militärische Posten zu einem Dorf. Bevölkerung Bei der Volkszählung 1999 hatte Qarabulaq 14.873 Einwohner. Die Volkszählung 2009 ergab für den Ort eine Einwohnerzahl von 16.037. Bei der letzten Volkszählung 2021 lebten 19.561 Menschen in Qarabulaq. Die Fortschreibung der Bevölkerungszahl ergab zum 1. Januar 2025 eine Einwohnerzahl von 19.455. Söhne und Töchter des Ortes Stanislav Herzel (* 1990), deutscher Fußballspieler Einzelnachweise
Karabułak (Kazachstan)

Karabułak (kaz. Қарабулақ, hist. Wysokogorka) – osiedle typu miejskiego w Kazachstanie; w obwodzie żetysuskim; 19 561 mieszkańców (2021). Centrum rejonu Jeskeldy (kaz. Ескелді ауданы). Przemysł spożywczy. Przypisy
Карабулак (Ескельдинский район)

Карабула́к (каз. Қарабұлақ) — село (до 2016 г. — посёлок) в Жетысуской области Казахстана. Административный центр Ескельдинского района. География Расположен в предгорьях Джунгарского Алатау. Железнодорожная станция в 17 км к юго-востоку от города Талдыкорган. Сахарный и мукомольно-комбикормовый комбинаты, производство кирпича. История В 1855 году на реке Каратал был основан пикет Каратальский (от Копальской станицы). Позднее некоторое время он назывался пикетом султана Сюка, пикетом Карабулакским. К 1858 году пикет стал выселком, а в 1880-м — станицей. В октябре 1941 года из Курской области в Карабулак был эвакуирован сахарный завод им. К. Либкнехта. Население Примечания
Карабулак (Єскельдинський район)

Карабула́к (каз. Қарабулақ) — село, центр Єскельдинського району Жетисуської області Казахстану. Адміністративний центр Карабулацького сільського округу. Населення — 19561 особа (2021; 16037 у 2009, 14873 у 1999, 19088 у 1989). Село розташоване в передгір'ях Джунгарського Алатау, за 17 км на південний схід від Талдикоргана. Залізнична станція. Цукровий завод. До 2016 року село мало статус селища. Примітки Джерела Аркуш карти L-44-109 Кировский. Масштаб: 1 : 100 000. Стан місцевості на 1981 р. Видання 1983 р. (рос.) Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
Quschoqy

Quschoqy (kasachisch Қушоқы Quşoqy) ist eine Siedlung in Kasachstan. Der Ort mit 4308 Einwohnern befindet sich im Rajon Buqar-Schyrau im Norden des Gebiets Qaraghandy. Postleitzahl: 100413. Einzelnachweise
Qūshoqy

Qūshoqy är en ort i Kazakstan. Den ligger i oblystet Qaraghandy, i den centrala delen av landet, 170 km sydost om huvudstaden Astana. Qūshoqy ligger 521 meter över havet och antalet invånare är 3 920. Terrängen runt Qūshoqy är platt, och sluttar söderut. Runt Qūshoqy är det mycket glesbefolkat, med 4 invånare per kvadratkilometer. Det finns inga andra samhällen i närheten. Trakten runt Qūshoqy består i huvudsak av gräsmarker. Kommentarer Källor
Кушоки

Кушоки́ (каз. Қушоқы) — селище у складі Бухар-Жирауського району Карагандинської області Казахстану. Адміністративний центр та єдиний населений пункт Кушокинської селищної адміністрації. Населення — 3308 осіб (2021; 4308 у 2009, 4284 у 1999, 4760 у 1989). Станом на 1989 рік селище мало статус селища міського типу і перебувало у складі Молодіжного району. Історія Селище було засноване у 1880-их роках при розробках Куу-Чекінського родовища кам'яного вугілля. Перша заявка на родовище була зроблена гірничим інженером Груаманом 1881 року, а розвідка розпочата промисловцем Розенбауманом, який пройшов 4 шурфи глибиною 5 м. Запаси вугілля потужністю до 4 м приваблює сюди іншого промисловця Дерова, який 1893 року проходить один шурф. 1894 року Західно-Сибірська гірнича партія на чолі з А. А. Краснопольським проходить 11 шурфів. Подальший видобуток був неможливий через ґрунтові води, однак 1895 року Деров проводить додаткову розвідку. 1910 року Курдаков купив 3 відводи у Дерова. 1941 року геологічну розвідку почала Киргизька партія на чолі з геологами А. Є. Вознесенським та А. А. Снятковим на замовлення фірми «Вогау». Однак початок другої світової війни зупинив усі роботи. Тим часом у сусідніх селищах Багаторінський, Петровський, Семеновський, Джартаський та Астаховський проводився видобуток вугілля до ґрунтових вод. 1921 року дослідження родовища проводив геолог А. А. Гапеєв на замовлення Геологічного комітету, який підтвердив його перспективність. 1932 року на родовище була направлена партія Карагандинської геологорозвідницької бази Казгеологтреста. 1936 року на замовлення Головвуглегеології Карагандинське геологорозвідницьке бюро проводило додаткову розвідку. Роботами керувала геолог Семенова З. П., яка дослідила 10 пластів площею 12 км² та провела підрахунки запасів за нормами ХУМ Міжнародного геологічного конгресу. Після другої світової війни гірнича промисловість почала оснащуватись передовою технікою, що дозволяло розробляти нерентабельні на той час родовища. Так, черга дійшла і до Куу-Чекінського родовища. Детальна розвідка та вивчення можливості видобутку відкритим способом була проведена 1945 року з ініціативи колишнього начальника Головвуглерозвідки Цукурова М. М. 8 серпня 1967 року рішенням Карагандинського обласного виконкому селищу Кушоки Майузецької сільської ради Тельманського району було надано статус селища міського типу, Майузецька сільрада перетворена в Кушокинську селищну раду, а селище Майузек було передано у її підпорядкування. 10 березня 1972 року указом президії Верховної ради КазРСР смт Кушоки було передане до складу Молодіжного району. 10 травня 1978 року рішенням Карагандинського обласного виконкому селище Откормче Трудової сільради та селище Сінокосне Туздинської сільради були передані до складу Кушокинської селищної ради. 23 травня 1990 року рішенням Карагандинського обласного виконкому смт Кушоки було передане до складу Тельманського району, а 23 травня 1997 року район був ліквідований і селище увійшло до складу Бухар-Жирауського району. Примітки Джерела Аркуш карти M-43-63 Актау. Масштаб: 1 : 100 000. Стан місцевості на 1975 р. Видання 1982 р. (рос.) Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
Karauilkeldy

Karauilkeldy (en kazakh:Қарауылкелді), jusqu'en 2006 Baiganin (en kazakh:Байғанин), est un village du district de Bayganin de l'oblys d'Aktioubé au Kazakhstan. Géographie Karauilkeldy est situé sur les rives de la rivière Jarly (kk) à 246 kilomètres au sud-ouest d'Aktioubé, Population En 1999, la population du village était de 8 212 habitants (4 167 hommes et 4 045 femmes). Selon le recensement de 2009, elle s'élevait à 7 862 (3 924 hommes et 3 938 femmes) Au recensement de 2021, le village comptait 10 887 habitants. Transports Karauilkeldy est desservi par la route KAZ09 (Aktioubé - Kurmangazy). La gare de Karaulkeldy est sur la ligne ferroviaire ouralo-caspienne Atyrau-Kandyagat. Histoire Le village a été créé comme village ouvrier dans le cadre de la construction de l'oléoduc Atyraou-Orsk dans les années 1940. Le champ pétrolier de Kopinskoïe se trouve à 12 kilomètres de cet oléoduc. Vues du village Notes et références Voir aussi Articles connexes Villes du Kazakhstan Liens externes Portail du Kazakhstan
Karauılqeldı

Karauılqeldı (Kazachs: Қарауылкелді с., Qaraūylkeldi s.), vroeger Bayğanïn, is een plaats (selo) in de Kazachse oblast Aqtöbe. Het vormt tevens het bestuurlijk centrum en de enige nederzetting van het landelijke district Bayğanïn. Karauılqeldı is gelegen op 246 km ten zuidwesten van de stad Aqtöbe, aan de oevers van de rivier de Zharly. Er is een treinstation aan het spoor van Atyrau naar Aqtöbe. Ook de autoweg A-27 gaat langs het stadje. Deze verloopt van Astrakhan en Atıraw in het zuidwesten, naar Aqtöbe in het noordoosten. Karauılqeldı werd in de jaren 1940 gevestigd als een werkdorp in verband met de aanleg van de oliepijpleiding van Atyrau naar Orsk. (1940s) Tot 2006 heette het dorp "Bayganin" ter ere van de dichter Nurpeis Baiganin. Bevolking In 1999 was de bevolking van het stadje 8212 mensen (4167 mannen en 4045 vrouwen). Volgens de census 2009 van Kazachstan woonden er toen 7862 mensen. Per 1 januari 2018 was de bevolking van Karauılqeldı weer toegenomen tot 8907 mensen.
Карауылкельды

Карауылкельды (каз. Қарауылкелді, до 2006 года Байганин) — село, административный центр Байганинского района Актюбинской области. Административный центр и единственный населённый пункт Карауылкелдынского сельского округа. Код КАТО: 153630100. Расположен в 246 км к юго-западу от областного центра города Актобе, на берегу реки Жарлы. Есть железнодорожная станция Карауылкельды на учпстве Атырау — Кандыагаш Урало-Каспийского железнодорожного хода. Возник как рабочий посёлок в связи с сооружением нефтепровода Атырау — Орск (1940-е годы). В 12 км от нефтепровода Атырау — Орск расположено Копинское месторождение нефти До 2006 года село носило название Байганин в честь акына Нурпеиса Байганина. Население В 1999 году население села составляло 8212 человек (4167 мужчин и 4045 женщин). По данным переписи 2009 года, в селе проживали 7862 человека (3924 мужчины и 3938 женщин). На 1 октября 2022 года, население села составляло 11 123 человека (5 556 мужчин и 5 567 женщин). Галерея Примечания
Bajganin

Bajganin (kazakiska: Bayghanīn, ryska: Байганин) är en ort i Kazakstan. Den ligger i oblystet Aqtöbe, i den västra delen av landet, 1 100 km väster om huvudstaden Astana. Bajganin ligger 198 meter över havet och antalet invånare är 7 657. Terrängen runt Bajganin är platt. Trakten runt Bajganin är nära nog obefolkad, med mindre än två invånare per kvadratkilometer. Trakten runt Bajganin består i huvudsak av gräsmarker. Kommentarer Källor
Карауилкелди

Карауилкелди́ (каз. Қарауылкелді) — село, центр Байганінського району Актюбінської області Казахстану. Адміністративний центр Карауилкелдинського сільського округу. До 2006 року село називалось Байганін. Населення — 10887 осіб (2021; 7862 у 2009, 8212 у 1999, 7512 у 1989). Примітки Джерела Аркуш карти M-40-112. Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
Òpera d'Astanà

L'Òpera d'Astanà és un teatre d'òpera situat a la capital del Kazakhstan. Va ordenar-ne la construcció un ucàs de Nursultan Nazarbàiev. Història del disseny i la construcció El disseny, el va realitzar en part el mateix Nursultan Nazarbàiev, i la construcció va començar el 6 de juliol del 2010 sota la direcció de Mabetex Group. El cost de construcció fou d'uns 300 milions de dòlars. El recinte de l'òpera cobreix una superfície de 9 hectàrees. L'òpera s'inaugurà el 2013, amb la representació de l'òpera kazakh Birjan i Sara. Descripció El Teatre de l'Òpera té dues sales d'espectacles: la sala principal (amb 1.250 seients), que s'usa per a òperes i ballets, i el fossat de l'orquestra, que pot acollir 120 músics, la sala petita (amb 250 seients), per a concerts de música de cambra. És el segon edifici contemporani capaç d'acollir òperes, des que el Palau de la Pau i la Reconciliació, amb capacitat per a 1.500 persones, es va construir el 2006. L'Òpera d'Astanà es considera el tercer teatre d'òpera més gran del món. Un dels seus trets és el monumental llum d'aranya d'1,6 tones suspés al vestíbul de 13 metres d'altura. El Teatre de l'Òpera també inclou espais auxiliars, com ara un restaurant i instal·lacions dedicades als assaigs. L'estil s'inspira en els grans teatres italians del segle XIX, però també presenta elements típicament kazakhs del patrimoni, com ara els frescos dels canons de Xarín i Burabai. Companyia i repertori El Teatre de l'Òpera té la seua orquestra i companyia, que interpreta sobretot obres dels grans clàssics, com ara La traviata o Tosca o el ballet El Trencanous, i també peces del repertori estatal, com ara l'òpera Abai. L'orquestra es compon d'un 90% de músics joves. El grup feu una gira el 2014, a Nova York, Toronto i París. Referències
Astanská opera

Opera v Astaně (kazašsky Астана Опера) je operní dům v Astaně v Kazachstánu, který byl postaven na základě iniciativy bývalého kazachstánského prezidenta Nursultana Nazarbajeva. Budova divadla postavená v roce 2013 je architektonickou památkou národního významu. Historie designu a konstrukce Stavba budovy byla dokončena za necelé tři roky. Byla provedena v letech 2010–2013 a stála 320 milionů dolarů. Návrh částečně vytvořil sám prezident Nursultan Nazarbajev a stavební práce začaly 6. července 2010 pod vedením firmy Mabetex. Operní dům byl postaven na devítihektarovém pozemku. Na vnějším vzhledu a interiérech divadla pracoval tým architektů, stavitelů a specialistů z 33 zemí. Prezident Nursultan Nazarbajev neustále upravoval stavební projekt, a to i ve fázi praktického provádění. Na jeho návrh byla mj. zvýšena výška předsíně hlavního divadla. Podlaha, stěny, dekorativní panely a točená mramorová schodiště v tomto foyeru jsou vykládány sicilským mramorem. Opera byla otevřena 21. června 2013, zahajovacím představením byla kazašská opera Biržan a Sára. Akustika divadla je považována za jednu z nejlepších na světě a navrhli ji Italové Enrico Moretti (Biobyte) a Maria Cairoli. Zpočátku divadlo fungovalo jako akciová společnost. Popis Součástí operního domu jsou dva sály: Hlavní sál (1250 míst), který hostí operní a baletní představení, a má orchestřiště s prostorem až pro 120 hudebníků, Komorní sál (250 míst) pro koncerty komorní hudby. Jde o druhou nově postavenou operu v Astaně, protože v roce 2006 byl postaven Palác míru a harmonie s operním sálem o kapacitě 1500 míst. Je považována za třetí největší operu na světě; jednou z jejích pozoruhodností je lustr o váze 1,6 tuny visící v hale vysoké 13 metrů. Budova má také několik dalších funkcí, jako je restaurace a veškerá zařízení potřebná pro zkoušky souboru. Styl opery je inspirován italskými divadly z 19. století, ale zahrnuje také typické prvky kazašského národního dědictví, jako jsou fresky Čarynského kaňonu a Národního parku Burabaj. Soubor a repertoár Opera má svůj vlastní orchestr, operní a baletní soubor. V jejich repertoáru jsou významné opery, jako La traviata od Giuseppe Verdiho a Tosca od Giacoma Pucciniho. Také uvedli mj. klasický balet Louskáček, jehož hudbu složil Petr Iljič Čajkovskij, ale také národní kazašské skladby, jako jsou opery Abaj a Biržan a Sára. Orchestr tvoří z devadesáti procent mladí hudebníci. Soubor byl na turné v roce 2014, kde se představil v New Yorku, Torontu a Paříži. Tehdy spoluúčinkoval také významný rusko-baškortostánský basbarytonista Ildar Abdrazakov, který pravidelně vystupuje v newyorské Metropolitní opeře. Galerie Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Astana Opera na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Astanská opera na Wikimedia Commons
Astana Opera

Die Astana Opera (kasachisch Астана опера) ist seit 2013 ein Opernhaus in der kasachischen Hauptstadt Astana. Geschichte Der Bau der Oper wurde per Dekret des damaligen kasachischen Präsidenten Nursultan Nasarbajew am 6. Juni 2010 begonnen, der Entwurf des Bauwerks stammte vom römischen Architektenbüro Arlotti-Beccu-Desideri-Raimondo. Der Baustil bezieht sich auf italienische Opernhäuser aus dem 19. Jahrhundert, enthält aber ebenso Fresken von typisch kasachischen Nationalsymbolen, etwa von den Schluchten des Scharyn-Nationalparks oder den Landschaften des Burabay-Nationalparks. Der Hauptsaal des Gebäudes wurde mit einer Kapazität von 1.250 Sitzen und einer Bühnenfläche von 935 m² errichtet, zudem wurde ein zweiter, kleinerer Saal mit 250 Sitzplätzen für Kammermusik konzipiert. Eine Besonderheit stellt das Foyer dar, dessen 13 Meter hohe Decke einen 1,6 Tonnen schweren Kronleuchter trägt. Das Repertoire der Oper umfasst zum einen Werke von kasachischen Komponisten wie Birzhan und Sara von Mukan Tulebajew, Abai von Latif Chamidi und Akhmet Zhubanow oder Kyz-Zhibek von Jewgeni Brussilowski nach der gleichnamigen Volkslegende, zum anderen aber Werke der europäischen klassischen Musik von Giuseppe Verdi, Giacomo Puccini und Peter Tschaikowsky. Die Oper verfügt über ein eigenes Orchester mit dem derzeitigen Chefdirigenten Alan Böribajew. Weblinks Einzelnachweise